EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62004CJ0289
Az ítélet összefoglalása
Az ítélet összefoglalása
1. Verseny – Bírságok – Összeg – Meghatározás – Elrettentő jelleg
(17 tanácsi rendelet, 15. cikk, (2) bekezdés)
2. Verseny – Bírságok – Közösségi szankciók és valamely harmadik államban a nemzeti versenyjog megsértése miatt kiszabott szankciók
(EK 3. cikk, (1) bekezdés, g) pont; 17 tanácsi rendelet, 15. cikk)
3. Verseny – Bírságok – Összeg – A Bizottság mérlegelési jogköre
(17 tanácsi rendelet, 15. cikk)
4. Verseny – Közigazgatási eljárás – A védelemhez való jog tiszteletben tartása – Kifogásközlés – Szükséges tartalom
(17 tanácsi rendelet, 19. cikk, (1) bekezdés)
1. A vállalkozásra a versenyjog megsértése miatt kiszabott bírság megállapítása során számolni lehet az elrettentési tényezővel, amelyet nemcsak az érintett vállalkozás helyzete, hanem számos tényező figyelembevételével kell értékelni.
(vö. 23. pont)
2. A ne bis in idem elve, amelyet az emberi jogok európai egyezménye hetedik kiegészítő jegyzőkönyvének 4. cikke is elismer, a közösségi jog alapvető jogelve, amelynek megtartását a bíróságok biztosítják.
Valamely nemzetközi összefüggések között működő kartell esetében, amelyet többek között a területükön a harmadik országok jogrendjébe való beavatkozás jellemez, ezen államok hatóságai, amelyek feladata a szabad verseny védelme a területi illetékességük körében, a hivatkozott államokban érvényes követelményeknek vannak alávetve. Ugyanis a más államok jogrendjét a versenyjog területén megalapozó tényezők nemcsak meghatározott célokat és célkitűzéseket tartalmaznak, hanem különös anyagi szabályok elfogadásához, valamint a közigazgatási, büntetőjogi vagy polgári jogi területen teljesen eltérő jogkövetkezményekhez vezetnek, amennyiben a hivatkozott államok hatóságai megállapították a versenyjog szabályainak megsértését.
Ebből következik, hogy amikor a Bizottság valamely vállalkozás – akár nemzetközi jellegű kartellből származó − jogellenes magatartását szankcionálja, a Bizottság célja a közös piacon belül a szabad verseny védelme, amely az EK 3. cikk (1) bekezdésének g) pontja alapján a Közösség alapvető célkitűzése. Ugyanis a közösségi szinten védett jogtárgy sajátosságai miatt a Bizottságnak az erre vonatkozó hatásköre alapján tett értékelése jelentősen különbözhet a harmadik államok hatóságai által végzett értékeléstől.
Ezért a ne bis in idem elve nem alkalmazható olyan helyzetben, amikor a harmadik államok jogrendje és versenyhatóságai a saját jogkörükben eljárva avatkoznak közbe.
(vö. 50–53., 55–56. pont)
3. A harmadik államok hatóságai által kiszabott bírságok a Bizottságnak a közösségi versenyjog megsértése miatti bírság kiszabására vonatkozó hatáskörében biztosított mérlegelési jogköre során vehetők csupán figyelembe. Következésképpen bár nem kizárt, hogy a Bizottság az arányosságra és méltányosságra tekintettel figyelembe vegye a harmadik államok hatóságai által korábban kiszabott bírságot, mindenesetre erre nem köteles.
Ugyanis a Bizottság által a bírságok összegének meghatározásakor követendő elrettentési cél arra irányul, hogy biztosítsa, hogy a vállalkozások a közös piacon végzett tevékenységük során tiszteletben tartsák a Szerződésben meghatározott versenyszabályokat. Ebből az következik, hogy a közösségi versenyszabályok megsértése miatt kiszabott bírságok elrettentő erejének értékelése során a Bizottság nem köteles figyelembe venni a vállalkozásra valamely harmadik állam versenyszabályainak megsértése miatt esetlegesen kiszabott szankciókat.
(vö. 60–61. pont)
4. A védelemhez való jog tiszteletben tartása minden olyan eljárásban, amely szankció, különösen bírság vagy kényszerítő bírság kiszabásához vezethet, a közösségi jog alapelvét képezi, amelyet a közigazgatási eljárás során is biztosítani kell.
E tekintetben az EK 81. cikk alkalmazására vonatkozó eljárás alá vont társaságok meghallgatásának kötelezettsége teljesül azzal, ha a Bizottság a kifogásközlésben megállapítja, hogy megvizsgálja azt, van‑e helye bírság kiszabásának az érintett vállalkozások esetében, és amikor jelzi azokat a fő ténybeli és jogi kérdéseket, mint a kérdéses jogsértés időtartama és súlya, amelyek bírság kiszabásához vezethetnek.
(vö. 68–69. pont)