Ez a dokumentum az EUR-Lex webhelyről származik.
Dokumentum 62011CJ0443
Judgment of the Court (Third Chamber), 11 April 2013.#F.P. Jeltes and Others v Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen.#Request for a preliminary ruling from the Rechtbank Amsterdam.#Social security for migrant workers — Article 45 TFEU — Regulation (EEC) No 1408/71 — Article 71 — Wholly unemployed atypical frontier workers who have maintained personal and business links in the Member State of last employment — Regulation (EC) No 883/2004 — Article 65 — Right to benefit in the Member State of residence — Refusal to pay by the Member State of last employment — Admissibility — Relevance of the judgment of the Court of 12 June 1986 in Case 1/85 Miethe — Transitional provisions — Article 87(8) — Concept of ‘unchanged situation’.#Case C‑443/11.
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2013. április 11.
F. P. Jeltes és társai kontra Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen.
A Rechtbank Amsterdam (Hollandia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.
Migráns munkavállalók szociális biztonsága – EUMSZ 45. cikk – 1408/71/EGK rendelet – 71. cikk – Teljes munkanélküli atipikus határ menti munkavállaló, aki szakmai és személyes kapcsolatot tart fenn a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállammal – 883/2004/EK rendelet – 65. cikk – Ellátásokra való jogosultság a lakóhely szerinti tagállamban – A kifizetésnek a legutolsó munkaviszony szerinti tagállam általi megtagadása – Megengedhetőség – Az 1/85. sz. Miethe‑ügyben 1986. június 12‑én hozott ítélet relevanciája – Átmeneti rendelkezések – A 87. cikk (8) bekezdése – A »változatlan helyzet« fogalma.
C‑443/11. sz. ügy.
A Bíróság ítélete (harmadik tanács), 2013. április 11.
F. P. Jeltes és társai kontra Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen.
A Rechtbank Amsterdam (Hollandia) által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem.
Migráns munkavállalók szociális biztonsága – EUMSZ 45. cikk – 1408/71/EGK rendelet – 71. cikk – Teljes munkanélküli atipikus határ menti munkavállaló, aki szakmai és személyes kapcsolatot tart fenn a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállammal – 883/2004/EK rendelet – 65. cikk – Ellátásokra való jogosultság a lakóhely szerinti tagállamban – A kifizetésnek a legutolsó munkaviszony szerinti tagállam általi megtagadása – Megengedhetőség – Az 1/85. sz. Miethe‑ügyben 1986. június 12‑én hozott ítélet relevanciája – Átmeneti rendelkezések – A 87. cikk (8) bekezdése – A »változatlan helyzet« fogalma.
C‑443/11. sz. ügy.
Határozatok Tára – Általános EBHT
Európai esetjogi azonosító: ECLI:EU:C:2013:224
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2013. április 11. ( *1 )
„Migráns munkavállalók szociális biztonsága — EUMSZ 45. cikk — 1408/71/EGK rendelet — 71. cikk — Teljes munkanélküli atipikus határ menti munkavállaló, aki szakmai és személyes kapcsolatot tart fenn a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállammal — 883/2004/EK rendelet — 65. cikk — Ellátásokra való jogosultság a lakóhely szerinti tagállamban — A kifizetésnek a legutolsó munkaviszony szerinti tagállam általi megtagadása — Megengedhetőség — Az 1/85. sz. Miethe-ügyben 1986. június 12-én hozott ítélet relevanciája — Átmeneti rendelkezések — A 87. cikk (8) bekezdése — A »változatlan helyzet« fogalma”
A C-443/11. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Rechtbank Amsterdam (Hollandia) a Bírósághoz 2011. augusztus 29-én érkezett, 2011. augusztus 25-i határozatával terjesztett elő az előtte
F. P. Jeltes,
M. A. Peeters,
J. G. J. Arnold
és
a Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: M. Ilešič tanácselnök, E. Jarašiūnas, A. Ó Caoimh, C. Toader és C. G. Fernlund (előadó) bírák,
főtanácsnok: P. Mengozzi,
hivatalvezető: M. Ferreira főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2012. október 24-i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
— |
F. P. Jeltes képviseletében P. Van der Wulp, |
— |
M. A. Peeters képviseletében S. van der Beek-Verdoorn, |
— |
a Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen képviseletében I. Eijkhout, meghatalmazotti minőségben, |
— |
a holland kormány képviseletében M. Noort és C. Wissels, meghatalmazotti minőségben, |
— |
a cseh kormány képviseletében D. Hadroušek és M. Smolek, meghatalmazotti minőségben, |
— |
a dán kormány képviseletében V. Pasternak Jørgensen és C. Vang, meghatalmazotti minőségben, |
— |
a német kormány képviseletében J. Möller és T. Henze, meghatalmazotti minőségben, |
— |
az Európai Bizottság képviseletében M. van Beek és V. Kreuschitz, meghatalmazotti minőségben, |
a főtanácsnok indítványának a 2013. január 10-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1 |
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2009. szeptember 16-i 988/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 284., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás: 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 166., 1. o.; a továbbiakban: 883/2004 rendelet) 65. cikkének és 87. cikke (8) bekezdésének, valamint az EUMSZ 45. cikknek és a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15-i 1612/68/EGK tanácsi rendelet (HL L 257., 2. o.) 7. cikke (2) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik. |
2 |
Ezt a kérelmet az egyrészt F. P. Jeltes, M. A. Peeters és J. G. J. Arnold, másrészt a Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (a továbbiakban: UWV) közötti jogvita keretében terjesztették elő annak tárgyában, hogy ezen utóbbi elutasította a felpereseknek a munkanélküliségről szóló törvény (Werkloosheidswet, a továbbiakban: WW) alapján nyújtott ellátások továbbfolyósítása iránti kérelmeit. |
Jogi háttér
Az uniós jog
Az 1408/71/EGK rendelet
3 |
Az 1996. december 2-i 118/97/EK tanácsi rendelettel (HL 1997. L 28., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. o.) módosított és naprakésszé tett, valamint a 2008. június 17-i 592/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 308. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 1408/71 rendelet) 1. cikke így szól: „E rendelet alkalmazásában: […]
[…]
[…]
[…] |
4 |
Az 1408/71 rendelet 71. cikke így rendelkezik: (1) Az a munkanélküli, aki legutolsó munkaviszonyának időtartama alatt az illetékes államon kívüli tagállamban rendelkezett lakóhellyel, a következő rendelkezések szerint jogosult ellátásra:
[…]” |
A 883/2004 rendelet
5 |
E rendelet 1. cikke a „határ menti munkavállaló”, „illetékes intézmény” és „illetékes tagállam” fogalmait az 1408/71 rendelet 1. cikkében foglaltakkal lényegében azonos módon határozza meg. |
6 |
A 883/2004 rendelet 11. cikke (3) bekezdésének c) pontja azt írja elő, hogy „a 65. cikk értelmében a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai alapján munkanélküli-ellátásban részesülő személyek az adott tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak”. |
7 |
Az említett rendelet „Munkanélküliek, akik az illetékes tagállamtól eltérő tagállamban rendelkeztek lakóhellyel” című 65. cikkének szövege az alábbi: „(1) Az a részlegesen vagy időszakosan munkanélküli személy, aki a legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenysége során az illetékes tagállamtól eltérő tagállamban rendelkezett lakóhellyel, a munkáltatója vagy az illetékes tagállam foglalkoztatási szolgálata rendelkezésére áll. Az ilyen személy az illetékes tagállam jogszabályainak megfelelően jogosult ellátásokra, mintha abban a tagállamban rendelkezne lakóhellyel. Ezeket az ellátásokat az illetékes tagállam intézménye biztosítja. (2) Az a teljes munkanélküli személy, aki a legutóbbi munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenysége során az illetékes tagállamtól eltérő tagállamban rendelkezett lakóhellyel, és aki továbbra is abban a tagállamban rendelkezik lakóhellyel, vagy oda visszatér, a lakóhely szerinti tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll. A 64. cikk sérelme nélkül a teljes munkanélküli személy – kiegészítő lépésként – azon tagállam foglalkoztatási szolgálatának is rendelkezésére állhat, amelyben legutóbb munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként tevékenységet folytatott. A határ menti munkavállalók kivételével az a munkanélküli személy, aki nem tér vissza a lakóhelye szerinti tagállamba, azon tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll, amely tagállam jogszabályainak a hatálya alá legutóbb tartozott. (3) A (2) bekezdés első mondatában említett munkanélküli személy munkakeresőként nyilvántartásba veteti magát a lakóhelye szerinti tagállam illetékes foglalkoztatási szolgálatánál, aláveti magát az annál a szolgálatnál szervezett ellenőrzési eljárásnak, és betartja az említett tagállam jogszabályaiban megállapított feltételeket. Ha az ilyen személy úgy dönt, hogy munkakeresőként abban a tagállamban is nyilvántartásba veteti magát, amelyben munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként legutóbb tevékenykedett, eleget kell tennie az abban az államban alkalmazandó kötelezettségeknek. (4) A (2) bekezdés második mondatának és a (3) bekezdés második mondatának a végrehajtását, valamint a lakóhely szerinti tagállam és a legutolsó munkaviszony szerinti tagállam intézményei és szolgálatai közötti információcserére, együttműködésre és kölcsönös segítségnyújtásra vonatkozó rendelkezéseket a végrehajtási rendelet állapítja meg.
(6) A lakóhely szerinti intézmény az (5) bekezdés szerint biztosított ellátásokat továbbra is saját költségén nyújtja. […]” […] |
8 |
A 883/2004 rendelet „Átmeneti rendelkezések” című 87. cikke így rendelkezik: „(1) Ez a rendelet az alkalmazását megelőző időszakra vonatkozóan nem keletkeztet jogot. […] (8). Ha egy személy e rendelet következtében az 1408/71/EGK rendelet II. címével összhangban megállapítottól eltérő tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, azokat a jogszabályokat kell alkalmazni, amíg az adott helyzet változatlan marad, de legfeljebb az e rendelet alkalmazásának napjától számított tíz évig, kivéve ha az érintett személy kérelmezi, hogy az e rendelet alapján alkalmazandó jogszabályok hatálya alá tartozzon. A kérelmet attól a naptól számított három hónapon belül kell benyújtani, hogy ezt a rendeletet alkalmazzák annak a tagállamnak az illetékes intézményére, amelynek jogszabályai e rendelet alapján alkalmazandók, ha az érintett személynek az említett tagállam jogszabályai alá kell tartoznia e rendelet alkalmazásának napjától. Ha a kérelmet a kijelölt határidőn túl nyújtják be, az alkalmazandó jogszabályváltozás [helyesen: az alkalmazandó jogszabály változása] a következő hónap első napján történik meg. […]” |
A 987/2009/EK rendelet
9 |
A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16-i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 284., 1. o.) (13) preambulumbekezdésének szövege az alábbi: „A rendeletben szereplő intézkedések és eljárások célja a munkavállalók és munkanélküli személyek mobilitásának előmozdítása. Egy teljesen munkanélkülivé vált határ menti munkavállaló rendelkezésre állhat a lakóhelye szerinti ország, valamint azon tagállam foglalkoztatási szolgálatánál is, ahol utoljára tevékenykedett. Ugyanakkor mindkét esetben kizárólag a lakóhelye szerinti tagállamtól igényelhet ellátást”. |
A holland jog
10 |
Az ügy Bíróság rendelkezésére álló irataiból kitűnik, hogy a WW 19. §-a (1) bekezdésének f) pontja a munkavállalók munkanélküli-ellátáshoz való jogát ahhoz köti, hogy e személyek Hollandia területén rendelkezzenek lakóhellyel. |
A jogviták alapját képező tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11 |
F. P. Jeltes, M. A. Peeters és J. G. J. Arnold, holland állampolgárságú határ menti munkavállalók Hollandiában dolgoztak, és közülük ketten Belgiumban rendelkeztek lakóhellyel, míg harmadikuk Németországban. |
12 |
F. P. Jeltes 2010 augusztusában, azaz a 883/2004 rendelet hatálybalépését, 2010. május 1-jét követően vált munkanélkülivé. A WW alapján munkanélküli ellátás folyósítása iránti kérelmet nyújtott be a holland hatóságokhoz, ám azok kérelmét elutasították. |
13 |
M. A. Peeters 2009. májusában veszítette el állását, és a holland hatóságok által biztosított munkanélküli-ellátásban részesült. 2010. április 26-án M. A. Peeters új munkaviszonyt létesített, majd 2010. május 18-án újból munkanélkülivé vált. Az UWV ezt követően megszüntette az említett ellátás folyósítását. Abban az időszakban, amikor M. A. Peeters újból dolgozott, a munkanélküli-ellátás folyósítása szünetelt, ám e hatóságok tájékoztatták arról, hogy amennyiben 2010. október 25. előtt ismételten munkanélkülivé válik, igényelheti e munkanélküli-ellátás továbbfolyósítását. Amikor M. A. Peeterst újból elbocsátották, e hatóságokhoz fordult, akik mindazonáltal megtagadták az említett ellátás újbóli folyósítását. |
14 |
J. G. J. Arnold elveszítette a munkáját, és 2009. február 2-tól a WW-nek megfelelően a holland hatóságok által folyósított munkanélküli-ellátásban részesült. J. G. J. Arnold 2009 márciusában önálló vállalkozóként folytatta szakmai tevékenységét Németországban. E hatóságok megszüntették ellátásának folyósítását, és tájékoztatták J. G. J. Arnoldot arról, hogy amennyiben 2011. augusztus 30. előtt megszünteti önálló tevékenységét, igényelheti ezen ellátás továbbfolyósítását. J. G. J. Arnold megszüntette e tevékenységét, és 2010. június 1-jén kérelmet nyújtott be az említett ellátás továbbfolyósítása iránt. A holland hatóságok mindazonáltal megtagadták tőle e továbbfolyósítás biztosítását. |
15 |
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból és az ügy Bíróság rendelkezésére álló irataiból kitűnik, hogy a holland jog kizárja munkanélküli-ellátás folyósítását az olyan munkanélküli munkavállalók számára, akik nem Hollandia területén rendelkeznek lakóhellyel. A kérdést előterjesztő bíróság ehhez hozzáteszi, hogy az alapeljárások három felperese tekintetében a holland hatóságok az ellátást megtagadó határozataikat a 883/2004 rendelet 65. cikkére alapították, amely a lakóhely szerinti államot, a jelen esetben az első két felperes tekintetében Belgiumot, a harmadik tekintetében a Németországi Szövetségi Köztársaságot jelöli ki illetékes államnak a munkanélküli-ellátás nyújtására. |
16 |
Az alapeljárások felperesei keresetet nyújtottak be a Rechtbank Amsterdam előtt a holland hatóságok ellátást megtagadó határozatai ellen. E bíróság kifejti, hogy vitathatatlan, hogy a 883/2004 rendelet 65. cikke nem biztosít lehetőséget a felperesek számára, hogy az említett hatóságok előtt munkanélküli-ellátást igényeljenek. Hozzáteszi mindazonáltal, hogy az is vitathatatlan, hogy e személyek atipikus határ menti munkavállalóknak minősülnek az 1/85. sz. Miethe-ügyben 1986. június 12-én hozott ítélet (EBHT 2986., 1837. o.) alapján, abban az értelemben, hogy különösen szoros szakmai és személyes kapcsolatot tartanak fenn a legutolsó munkaviszonyuk szerinti tagállammal Ebből az következik e bíróság álláspontja szerint, hogy a szakmai beilleszkedés esélyei ebben a tagállamban, a jelen esetben a Holland Királyságban a legnagyobbak. A kérdést előterjesztő bíróságban következésképpen felmerül, hogy azt kell-e megállapítani – a Miethe-ügyben hozott ítéletben foglaltakhoz hasonlóan – hogy a felperesek e tagállamban igényelhetnek munkanélküli-ellátást. |
17 |
A Rechtbank Amsterdam, mivel mindazonáltal kételyeket táplált a tekintetben, hogy a 883/2004 rendelet hatálybalépését követően a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet továbbra is relevanciával bír-e, úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
|
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
18 |
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet a 883/2004 rendelet hatálybalépését követően továbbra is relevanciával bír-e ezen rendelet 65. cikke (2) bekezdésének értelmezése szempontjából, ekként az olyan munkavállaló, aki olyan szakmai és személyes kapcsolatot tart fenn a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállammal, miáltal jobb esélyei vannak ott a szakmai beilleszkedésre, választhatja azt, hogy e tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll, hogy ott nem csupán az új munkahely találásához nyújtott segítségben, de munkanélküli-ellátásban is részesüljön. |
19 |
E kérdés megválaszolása céljából, a 883/2004 rendelet 65. cikke (2) bekezdése tartalmának vizsgálatát megelőzően, az 1408/71 rendelet 71. cikkének rendelkezéseire, valamint a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítéletben a Bíróság által e rendelkezéseknek tulajdonított értelmezésre kell hivatkozni. |
20 |
Az 1408/71 rendelet 71. cikke azon munkavállalók tekintetében alkalmazandó különös rendelkezéseket tartalmaz, akik legutolsó munkaviszonyuk időtartama alatt az illetékes államon kívüli tagállamban rendelkeztek lakóhellyel. E rendelkezések különböznek az e rendelet 13. cikkének (2) bekezdésében foglalt általános szabálytól, amely szerint egy tagállam területén alkalmazott munkavállaló ezen tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik. |
21 |
Az említett rendelet 71. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja értelmében a teljes munkanélküli határ menti ingázó a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályai rendelkezéseinek megfelelően részesül ellátásban. A Bíróság úgy ítélte meg, hogy e rendelkezés implicite azt feltételezi, hogy e tagállamban az ilyen munkavállaló számára a legkedvezőbbek a munkakeresés feltételei (lásd a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet 17. pontját). |
22 |
Az 1408/71 rendelet 71. cikke (1) bekezdésének b) pontja az a teljes munkanélküli, aki nem határ menti ingázó, azaz az olyan személy, aki a határ menti ingázótól eltérően nem tér vissza rendszerint naponta vagy legalább hetente a lakóhely szerinti tagállamba, választhatja akár azt, hogy az illetékes állam területén áll a foglalkoztatási szolgálat rendelkezésére, akár azt, hogy továbbra is a lakóhelye szerinti foglalkoztatási szolgálat rendelkezésére áll. Az első esetben ezeket az ellátásokat a legutolsó munkaviszony szerinti tagállam, míg a második esetben a lakóhely szerinti tagállam nyújtja. A szóban forgó ellátások nem pusztán pénzbeli ellátások, hanem az új munkahely találásához nyújtott segítséget is magukban foglalják (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet 16. pontját). |
23 |
A Bíróság a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet 18. pontjában úgy ítélte meg, hogy az 1408/71 rendelet 71. cikke (1) bekezdése a) pontjának ii. alpontja által a teljes munkanélküli határ menti ingázók tekintetében elérni kívánt cél, nevezetesen annak biztosítása, hogy a migráns munkavállalók az új munkahely kereséséhez szükséges legkedvezőbb feltételekkel kapjanak munkanélküli-ellátásokat, nem valósítható meg, ha a teljes munkanélküli határ menti ingázó kivételesen olyan szakmai és személyes kapcsolatot tart fenn a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállammal, hogy ott jobb esélyei vannak a szakmai beilleszkedésre. Ilyen esetben az említett munkavállalót az említett rendelet 71. cikke értelmében nem határ menti ingázónak kell tekinteni”, és következésképpen e cikk (1) bekezdése b) pontjának hatálya alá tartozik. Ebből az következik, hogy az ilyen munkavállaló választhatja azt, hogy a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll, és ezen állam ellátásaiban részesül, akár új munkahely találásához nyújtott segítség, akár támogatás formájában. |
24 |
Amint az a 883/2004 rendelet (3) preambulumbekezdéséből kitűnik, a jogalkotó szándéka az 1408/71 rendelet módosítások és naprakésszé tételek folytán összetetté és terjedelmessé vált rendelkezéseinek korszerűsítése és egyszerűsítése volt. |
25 |
A 883/2004 rendelet 65. cikke ekként felváltotta az 1408/71 rendelet 71. cikkét, és annak tartalmát részben módosította. |
26 |
A 883/2004 rendelet 65. cikkének (2) bekezdéséből következően az a teljes munkanélküli határ menti munkavállaló, aki az illetékes tagállamtól eltérő tagállamban rendelkezett lakóhellyel, és aki továbbra is abban a tagállamban rendelkezik lakóhellyel, a lakóhely szerinti tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll. E rendelkezés azt írja elő, hogy az ilyen személy – kiegészítő lépésként – azon tagállam foglalkoztatási szolgálatának is rendelkezésére állhat, amelyben legutóbb munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként tevékenységet folytatott. |
27 |
Ami a teljes munkanélküli nem határ menti munkavállalókat illeti, az ilyen személyek akár a lakóhelyük szerinti állam – amennyiben ezen államba visszatérnek –, akár a legutolsó munkaviszonyuk szerinti tagállam – amennyiben az említett államba nem térnek vissza – foglalkoztatási szolgálatainak rendelkezésére állhatnak. |
28 |
A teljes munkanélküli határ menti munkavállaló azon, a 883/2004 rendelet 65. cikke (2) bekezdésében biztosított lehetősége, hogy – kiegészítő lépésként – a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállam foglalkoztatási szolgálatainak rendelkezésére álljon, új elemnek tekinthető az 1408/71 rendelet 71. cikke (1) bekezdése a) pontja ii. alpontjának tartalmához képest. Az érintett munkavállaló ekként, függetlenül attól, hogy milyen kapcsolatot tart fenn e tagállammal, és különösen attól, hogy ott jobb esélyekkel rendelkezik-e a szakmai beilleszkedésre, az említett tagállamban is részesülhet az új munkahely találását elősegítő szolgáltatásokban. A jogalkotó ezzel részben tekintetbe vette a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítéletet. |
29 |
Mindazonáltal, ezen ítélet értelmében az olyan munkavállalót, aki a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállamban jobb esélyekkel rendelkezett a szakmai beilleszkedésre, és ekként őt nem határ menti ingázónak kell tekinteni, nem csupán az említett állam új munkahely találásához nyújtott segítségében, de annak munkanélküli támogatásában is részesülhet. |
30 |
Következésképpen felmerül a kérdés, hogy az ilyen munkavállaló lehetőségét, hogy a legutolsó munkaviszony szerinti tagállamban részesüljön munkanélküli-ellátásban, fenntartotta-e a 883/2004 rendelet. |
31 |
E tekintetben meg kell állapítani, hogy ilyen lehetőség e rendelet 65. cikke (2) bekezdésének szövegéből nem következik. E bekezdés akként rendelkezik, hogy a teljes munkanélküli határ menti munkavállaló a lakóhely szerinti tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére áll. Kötelezettségről, nem pedig lehetőségről van szó. Az említett cikk (5) bekezdésének a) pontja értelmében az említett munkavállaló a lakóhely szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően jogosult ellátásokra, mintha munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutóbbi tevékenysége során azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozott volna. Csak kiegészítő lépésként vetetheti nyilvántartásba magát ezenfelül a legutolsó munkaviszony szerinti tagállam foglalkoztatási szolgálatánál. A végrehajtási rendelet 56. cikke (1) bekezdésének megfelelően, amely a 883/2004 rendelet 65. cikke (2) bekezdésére utal, ezen nyilvántartásba vétel kizárólag a munkakeresésre vonatkozik. |
32 |
Mivel a 883/2004 rendelet későbbi a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet kihirdetésénél, a jogalkotó – tekintettel a hatályban levő rendelkezések korszerűsítésére és egyszerűsítésére irányuló szándékára – amennyiben kívánta volna, átfogalmazhatta volna e rendelet 65. cikkét akként, hogy teljes egészében és kifejezetten beilleszti abba az 1408/71 rendelet 71. cikkének a Bíróság által ezen ítéletben adott értelmezését. Márpedig ez nem történt meg. Ilyen körülmények között meg kell állapítani, hogy az a tény, hogy a 883/2004 rendelet 65.cikkének (2) bekezdése nem tesz kifejezett említést annak lehetőségéről, hogy az érintett a legutolsó munkaviszony helye szerinti tagállamban kapja a munkanélküli-ellátást, a jogalkotó határozott szándékát tükrözi a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet tekintetbevételének korlátozására azzal, hogy kizárólag az érintett munkavállaló kiegészítő lehetőségeként rendelkezik arról, hogy álláskeresőként nyilvántartásba vetesse magát e tagállam szolgálatainál, hogy ezzel az új munkahely találásához nyújtott további segítségben részesüljön. |
33 |
Ezen értelmezést egyébként megerősítik a 883/2004 rendelettel és a végrehajtási rendelettel kapcsolatos előkészítő munkálatok. |
34 |
Ami a 883/2004 rendeletet illeti, az Európai Bizottság azt javasolta, hogy vessenek véget a fennálló rendszernek, amelynek értelmében a munkanélküli határ menti ingázó a munkanélküli-ellátásokat inkább a lakóhely szerinti államban, semmint a legutolsó munkaviszony szerinti tagállamban kapja. Márpedig a Bizottság megállapította egy, 2004. január 27-i közleményében, hogy az 18/2004/EK közös álláspontban, amelyet a Tanács 2004. január 26-án fogadott el a 883/2004 rendelet megalkotásacéljából (HL 79 E, 15. o.), a Tanács e javaslat tekintetében nem értett egyet, és fenntartotta a lakóhely szerinti tagállam ellátások folyósítására vonatkozó felelősségét. |
35 |
Ami a végrehajtási rendeletet illeti, az Európai Parlament 2008. június 10-i jelentésében azt javasolta, hogy e rendelet egyik preambulumbekezdése pontosítsa, hogy a munkavállalónak a legutolsó munkaviszony szerinti állam foglalkoztatási szolgálatánál való nyilvántartásba vételi lehetősége a munkavállalók és munkanélküli személyek mobilitásának előmozdítását célozza, ám a munkavállaló kizárólag egyetlen ellátásra jogosult, mégpedig a lakóhelye szerinti tagállamban. A Parlament kifejtette, hogy módosítása arra irányul, hogy eloszlasson minden kételyt a tekintetben, hogy a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítéletben foglaltakat alkalmazni kell-e, vagy sem. Márpedig az említett rendelet (13) preambulumbekezdése a Parlament által javasolt módosítást szinte szóról szóra átveszi. |
36 |
Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 883/2004 rendelet hatálybalépését követően e rendelet 65. cikkének rendelkezéseit nem a fent hivatkozott Miethe-ügyben hozott ítélet fényében kell értelmezni. Azon teljes munkanélküli határ menti munkavállaló tekintetében, aki olyan szakmai és személyes kapcsolatot tart fenn a legutolsó munkaviszonya szerinti tagállammal, miáltal e tagállamban jobb esélyei vannak a szakmai beilleszkedésre, e 65. cikk akként értelmezendő, hogy nem a célból teszi lehetővé e munkavállaló számára, hogy kiegészítő lépésként e tagállam foglalkoztatási szolgálatának rendelkezésére álljon, hogy ott munkanélküli-ellátásban is részesüljön, hanem kizárólag azért, hogy az új munkahely találásához nyújtott szolgáltatásokban részesüljön. |
A második kérdésről
37 |
Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keres választ, hogy a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseket és különösen az EUMSZ 45. cikkben foglalt rendelkezéseket akként kell-e értelmezni, hogy azokkal ellentétes valamely tagállam olyan határozata, amely a teljes munkanélkülivé vált – legutóbb az említett tagállamban foglalkoztatott – migráns munkavállalótól (határ menti munkavállalótól), akiről a fennálló társadalmi és család kapcsolatokra tekintettel feltételezhető, hogy az említett tagállamban rendelkezik a legjobb eséllyel az újbóli szakmai beilleszkedésre, kizárólag azért tagadja meg az említett tagállam jogszabályai szerinti munkanélküli-ellátásokat, mert a munkavállaló másik tagállamban rendelkezik lakóhellyel. |
38 |
Ezt a kérdést a F. P. Jeltes helyzetéhez hasonló helyzetek fényében kell megvizsgálni. Az olyan munkavállalók helyzete, mint amilyen M. A. Peeters és J. G. J. Arnold, ugyanis különös jellegzetességekkel bír, amelyek a harmadik és negyedik kérdésre adott válasz keretében képezik majd vizsgálat tárgyát. |
39 |
Meg kell állapítani, hogy a 883/2004 rendelet által megkövetelt összehangolásra tekintettel az a tény, hogy a nemzeti jog lakóhelyre vonatkozó feltételt köt ki, egy, a F. P. Jeltes helyzetéhez hasonló helyzetben nem vezet más eredményre, mint amely a 883/2004 rendelet 65. cikke (2) és (5) bekezdésében foglalt rendelkezések alkalmazásából következik, amelyek értelmében a teljes munkanélküli határ menti munkavállaló a lakóhely szerinti tagállam jogszabályainak megfelelően jogosult ellátásokra, mintha munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott legutóbbi tevékenysége során azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozott volna. Egyebekben e rendelet 11. cikke (3) bekezdésének c) pontja értelmében a 65. cikk értelmében a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai alapján munkanélküli-ellátásban részesülő személyek az adott tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak”. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a nemzeti hatóságok az említett 65. cikkre az alapügy felperesei által munkanélküli-ellátások nyújtása vagy továbbfolyósítása iránt benyújtott kérelem elutasítása céljából hivatkoztak, valamint hogy e személyeknek azt tanácsolják: forduljanak a lakóhelyük szerinti tagállam hatóságaihoz. |
40 |
A Bíróság 1408/71 rendeletre vonatkozó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a 883/2004 rendelet elfogadásával az uniós jogalkotó – figyelembe véve azt a széles mérlegelési jogkört, amellyel az EK 42. cikkben szereplő eredmény elérése érdekében a legmegfelelőbb intézkedések kiválasztását illetően rendelkezik – elvileg eleget tett az ezen cikk által ráruházott feladatból eredő, a munkavállalók részére a szociális biztonsági rendszerek területén kiadott nemzeti szabályokból esetlegesen adódó akadályok leküzdését lehetővé tevő rendszer bevezetésének feladatára vonatkozó kötelezettségnek (lásd analógia útján különösen a C-208/07. sz. Von Chamier-Glisczinski ügyben 2009. július 16-án hozott ítélet [EBHT 2009., I-6095.] 64. pontját, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). |
41 |
Eszerint az a megállapítás, hogy egy nemzeti intézkedés alkalmazása adott esetben megfelelhet valamely másodlagos jogi rendelkezésnek – a jelen esetben a 883/2004 rendeletnek –, nem jár szükségképpen azzal a hatással, hogy az adott intézkedést kivenné az EUM-Szerződés rendelkezéseinek hatálya alól (lásd ebben az értelemben különösen a fent hivatkozott von Chamier-Glisczinski ügyben hozott ítélet 66. pontját, valamint a munkanélküli-ellátások tárgyában a C-406/04. sz. De Cuyper-ügyben 2006. július 18-án hozott ítéletet [EBHT 2006., I-6947. o.] és a C-228/07. sz. Petersen-ügyben 2008. szeptember 11-én hozott ítéletet [EBHT 2008., I-6989. o.]). |
42 |
E vonatkozásban az ügy Bíróság rendelkezésére álló irataiból kitűnik, hogy a holland hatóságok által nyújtott munkanélküli-ellátás magasabb összegű, mint a belga hatóságok által nyújtott ellátás, ám ez utóbbi nyújtásának időtartama hosszabb. |
43 |
Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy mivel az EUMSZ 48. cikk a tagállamok jogszabályainak koordinálását, nem pedig harmonizációját írja elő, az egyes tagállamok szociális biztonsági rendszerei, következésképpen az ott biztosított személyek jogai közötti érdemi és eljárási különbségeket e rendelkezés nem érinti (lásd a fent hivatkozott von Chamier-Glisczinski ügyben hozott ítélet 84. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). |
44 |
E körülmények között a Szerződés szabad mozgásra vonatkozó rendelkezései a biztosított számára nem garantálhatják, hogy a lakóhely más tagállamba való áthelyezése a szociális biztonság szempontjából, semleges lesz. Figyelembe véve ugyanis a tagállamok rendszerei és jogszabályai között e területen fennálló különbségeket, az ilyen átköltözés a biztosított számára pénzügyi szempontból az esettől függően kedvezőbb vagy kedvezőtlenebb lehet (lásd a fent hivatkozott von Chamier-Glisczinski ügyben hozott ítélet 85. pontját és a C-562/10. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2012. július 12-én hozott ítélet 57. pontját). |
45 |
Ekként az, hogy valamely, F. P. Jelteshez hasonló személy a lakóhelye szerinti tagállam, a jelen esetben a Belga Királyság illetékes hatóságától kap munkanélküli-ellátást, a 883/2004 rendeletnek megfelelően, e tagállam munkanélküli-ellátásokra vonatkozó törvényének alkalmazásából következik. A legutolsó munkavégzés helye szerinti tagállam jogszabályai által előírt ellátások és a lakóhely szerinti tagállam által biztosított ellátások közötti különbség nem tekinthető a munkavállalók szabad mozgása korlátozásának, mivel annak következménye, hogy e területen az uniós jog nem ír elő harmonizációt (lásd analógia útján a társadalombiztosítási védelem tárgyában a C-345/09. sz., Van Delft és társai ügyben 2010. október 14-én hozott ítélet [EBHT 2010., I-9879. o.] 106. pontját). |
46 |
Következésképpen a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseket és különösen az EUMSZ 45. cikkben foglalt rendelkezéseket akként kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes valamely tagállam olyan határozata, amely a teljes munkanélkülivé vált – legutóbb az említett tagállamban foglalkoztatott – migráns munkavállalótól (határ menti munkavállalótól), akiről a fennálló társadalmi és család kapcsolatokra tekintettel feltételezhető, hogy az említett tagállamban rendelkezik a legjobb eséllyel az újbóli szakmai beilleszkedésre, kizárólag azért tagadja meg az említett tagállam jogszabályai szerinti munkanélküli-ellátásokat, mert a munkavállaló másik tagállamban rendelkezik lakóhellyel, mivel, a 883/2004 rendelet 65. cikke rendelkezéseinek megfelelően, a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai alkalmazandók. |
A harmadik és negyedik kérdésről
47 |
A harmadik és negyedik kérdés az olyan személyek helyzetére vonatkozik, mint M. A. Peeters és J. G. J. Arnold, akik, a munkanélküliként töltött két időszak közeli voltára tekintettel, azon ellátások folyósításának folytatása iránti kérelemmel éltek, amelyekben kezdetben részesültek, ám a folyósítás e folytatását megtagadták tőlük azzal az indokkal, hogy időközben hatályba lépett a 883/2004 rendelet. |
48 |
A kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy ilyen helyzetben, a munkavállalók szabad mozgása korlátozásának elkerülése céljából a 883/2004 rendelet 87. cikke (8) bekezdésében foglalt átmeneti rendelkezéseket, az Európai Unió Alapjogi Chartajának a tulajdonhoz való jogra vonatkozó 17. cikkét és a jogbiztonság elvét, valamint a bizalomvédelem elvét akként kell-e értelmezni, hogy az érintett munkavállalók továbbra is kaphatnak munkanélküli-ellátást a legutolsó munkavégzésük helye szerinti államban. |
49 |
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 883/2004 rendelet 87. cikkének (8) bekezdése az olyan személy javára, aki e rendelet következtében az 1408/71 rendelet II. címével összhangban megállapítottól eltérő tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, ezen utóbbi jogszabályok további alkalmazását írja elő egy bizonyos időszakra a 883/2004 rendelet hatálybalépését követően, amíg az adott helyzet változatlan marad. |
50 |
Ekként e rendelkezés először is azzal a feltétellel alkalmazható, hogy az alkalmazandó jogszabályok az 1408/71 rendelet II. címének hatálya alá tartoznak, másodszor azzal a feltétellel, hogy az adott helyzet változatlan maradt. |
51 |
Ami a két feltétel közül az elsőt illeti, nem vitatott, hogy M. A. Peeters és J. G. J. Arnold,, a holland jogszabályi rendelkezések értelmében a holland hatóságoktól kaptak munkanélküli-ellátást – a 1408/71 rendelet 71. cikkének megfelelően. Márpedig ez a cikk nem e rendelet az alkalmazandó jogszabályok meghatározásának általános szabályairól szóló II. címének hatálya alá, hanem az említett rendelet az ellátások egyes csoportjaira, köztük a munkanélküli-ellátásokra vonatkozó különleges rendelkezésekre vonatkozó jogszabályok meghatározásáról szóló III. címének hatálya alá tartozik. |
52 |
Ennélfogva a 883/2004 rendelet 87. cikkének (8) bekezdését nem lehet valamely, az alapügyhöz hasonló ügyben közvetlenül alkalmazhatónak tekinteni. |
53 |
Következésképpen felmerül az a kérdés, hogy e körülmény akadályozza-e az 1408/71 rendelet hatálya alatt alkalmazandó jogszabályok további alkalmazását. |
54 |
A Bíróság elé terjesztett észrevételek összességének alapján ezen körülménynek önmagában nem kellene akadályát képeznie e további alkalmazásnak. |
55 |
E tekintetben, amint azt lényegében a főtanácsnok megállapította indítványának 68. pontjában, az, hogy a 883/2004 rendelet nem tesz említést az érintett munkavállalók helyzetére alkalmazandó átmeneti intézkedésekről, magyarázható egy, a 883/2004 rendelet elfogadásához vezető jogalkotási folyamatban létrejött hiánnyal, és nem a jogalkotó határozott szándékát tükrözi arra vonatkozólag, hogy e személyeket haladéktalanul más jogszabályok hatálya alá vonja. |
56 |
Ilyen körülmények között a 883/2004 rendelet 87. cikkének (8) bekezdésében foglalt átmeneti rendelkezést úgy kell tekinteni, hogy azt analógia útján alkalmazni kell az olyan, teljes munkanélküli határ menti munkavállalókra, akik, tekintettel azon kapcsolatra, amelyet a legutolsó munkaviszonyuk szerinti tagállammal fenntartottak, a 1408/71 rendelet 71. cikke értelmében ettől a tagállamtól, e tagállam jogszabályainak megfelelően kapnak munkanélküli-ellátást. Az a körülmény, hogy ezen utóbbi cikk a 1408/71 rendelet III. címe alá tartozik, ilyen esetben ezen alkalmazást nem akadályozza. |
57 |
Ami a 883/2004 rendelet 87. cikke (8) bekezdése alkalmazásának keretében azt a kérdést illeti, hogy „az adott helyzet változatlan maradt”-e, a Bírósághoz az e kifejezésnek tulajdonítandó értelmezéssel kapcsolatban előterjesztett észrevételek eltérőek. |
58 |
A Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen, valamint a holland és a dán kormány álláspontja szerint amennyiben az érintett személyek a 883/2004 rendelet hatálybalépésének időpontjában keresőtevékenységet folytattak, és csak ezen időpontot követően váltak munkanélkülivé, helyzetüket e rendelet 87. cikke (8) bekezdésének értelmében megváltozottnak kell tekinteni. M. A. Peeters, a német kormány, valamint a Bizottság szerint e körülmények nem meghatározóak, és nem akadályozzák szükségszerűen a 1408/71 rendelet hatálya alatt alkalmazandó törvény további alkalmazását. |
59 |
E vonatkozásban meg kell állapítani, hogy a „változatlan helyzet”fogalmát a 883/2004 rendelet nem határozza meg. Mivel azonban a rendelet nem a nemzeti szociális biztonsági rendszerek harmonizálását célzó közösségi intézkedés, hanem e rendszerek koordinálására irányuló jogi aktus, minden tagállam szabadon határozhatja meg jogszabályaiban – az uniós jog tiszteletben tartása mellett – a szociális biztonsági rendszer ellátásai nyújtásának feltételeit (lásd ebben az értelemben a C-611/10. és C-612/10. sz., Hudzinski et Wawrzyniak egyesített ügyekben 2012. június 12-én hozott ítélet 42. pontját). A „változatlan helyzet” e rendelet 87. cikke (8) bekezdésének értelmében vett fogalmát következésképpen a társadalombiztosításról szóló nemzeti jogszabályokban írt meghatározás felhasználásával kell értelmezni. (lásd analógia útján, a munkaviszony 1408/71 rendelet 71. cikkének (1) bekezdése értelmében vett fogalmával kapcsolatban a C-372/02. sz. Adanez-Vega ügyben 2004. november 11-én hozott ítélet [EBHT 2004.; I-10761. o.] 33. pontját). |
60 |
Az olyan munkavállalókkal kapcsolatban, mint amilyen M. A. Peeters és J. G. J. Arnold, ekként a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a holland jog értelmében e munkavállalók, abban az időpontban, amikor a munkanélküli első időszakot követően ismét munkába álltak, vagyis 2010 áprilisában, illetve 2009 márciusában, jogosultak voltak-e a munkanélküli-ellátás folyósításának folytatására abban az esetben, ha egy bizonyos időszak elteltével ismételten munkanélkülivé válnak. A „folytatás” szó holland hatóságok részéről történő említése utalhat arra, hogy a holland jogszabályok alapján fennáll ilyen jog. Amennyiben igen, e bíróság feladata annak meghatározása, hogy tekintettel különösen azon időszak tartamára, amely folyamán az érdekelt személyek újból dolgoztak, e személyek – a 883/2004 rendelet hatálybalépésétől függetlenül – teljesítik-e a nemzeti jogszabályok által az említett ellátások folyósításának ezen folytatásához előírt feltételeket. |
61 |
Következésképpen a „változatlan helyzet” 883/2004 rendelet 87. cikke (8) bekezdése értelmében vett fogalmát a társadalombiztosításról szóló nemzeti jogszabályok fényében kell értékelni, és a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az olyan munkavállalók, mint M. A. Peeters és J. G. J. Arnold, teljesítik-e az e jogszabályok által azon munkanélküli-ellátás folyósításának folytatásához előírt feltételeket, amelyekben az említett jogszabályok értelmében, az 1408/71 rendelet 71. cikkének megfelelően, részesültek. |
62 |
A fenti megfontolások fényében a harmadik és negyedik kérdésre az alábbi választ kell adni:
|
A költségekről
63 |
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg. |
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott: |
|
|
|
Aláírások |
( *1 ) Az eljárás nyelve: holland.