EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0517
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS Consultative Communication on the Sustainable Use of Phosphorus
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Konzultációs célú közlemény a fenntartható foszforhasználatról
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Konzultációs célú közlemény a fenntartható foszforhasználatról
/* COM/2013/0517 final */
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Konzultációs célú közlemény a fenntartható foszforhasználatról /* COM/2013/0517 final */
A BIZOTTSÁG KÖZLEMÉNYE AZ EURÓPAI
PARLAMENTNEK, A TANÁCSNAK, AZ EURÓPAI GAZDASÁGI ÉS SZOCIÁLIS BIZOTTSÁGNAK ÉS A
RÉGIÓK BIZOTTSÁGÁNAK Konzultációs célú közlemény a fenntartható
foszforhasználatról (EGT-vonatkozású szöveg) 1. Bevezetés A foszfor az élet alapvető
építőeleme. Pótolhatatlan részét képezi a modern mezőgazdaságnak,
mivel a takarmányokban és a műtrágyában semmivel sem helyettesíthető
a használata. Jelenleg a foszfor életciklusának minden szakasza hulladékot
termel és pazarló, ami súlyosbítja a jövőbeli készletekkel, valamint a
víz- és talajszennyezéssel kapcsolatos aggodalmakat mind az EU-ban, mind
világszerte. Hatékony előállítással és használattal, valamint
újrahasznosítással és a veszteség minimalizálásával komoly lépéseket lehetne tenni
a fenntartható foszforhasználat felé, az erőforrás-hatékonyság irányába
terelve ezzel a világot, és biztosítva, hogy a jövő nemzedékek számára is
rendelkezésre álljanak készletek. Ennek a konzultációs célú közleménynek az a
célja, hogy felhívja a figyelmet a foszfor fenntartható használatára, valamint
vitát kezdeményezzen a helyzet jelenlegi állásáról és azokról a
fellépésekről, amelyeket fontolóra kell venni. A közlemény nem egy
konkrét, foszforról szóló jogszabály terve kapcsán jött létre, hanem az erőforrás-hatékony
Európa megvalósításának ütemterve[1]
alapján született, és része mindazon erőfeszítéseknek, amelyek az
erőforrás-hatékonyság javítására irányulnak az EU-ban és az egész világon.
Globálisan viszonylag bőségesek a foszfor
forrásai, és jelentős készletek állnak rendelkezésre. Számos olyan
tényező van azonban, amelyek együttesen azt jelentik, hogy az EU-nak
figyelemmel kell kísérnie az ellátás biztonságát érintő kérdéseket.
Először is, az EU-n belül csak kis mennyiségben találhatók foszfáttartalmú
kőzetek. Másodszor, az utóbbi időben ingadoznak az árak – 2008-ban a
foszfátérc ára 700 %-kal emelkedett alig több mint egy év alatt, ami
hozzájárult a műtrágyaárak növekedéséhez. Harmadszor, a foszfor kevésbé
fontos felhasználási módjai terén a más nyersanyagra való átállás nem hozna
jelentős változást, mivel a takarmányokban és műtrágyákban való
felhasználás a teljes bányászott források körülbelül 90 %-át teszi ki. Az
újrahasznosított foszfor használatának az Unióban és világszerte történő növelése
segítene megvédeni ennek az alapvető nyersanyagnak a kínálatát, és
ösztönözné a foszfor egyenlőbb elosztását mind regionális, mind globális
szinten. Gazdasági szempontból a foszfortól függő uniós vállalkozások
foszfátforrásainak diverzifikálása növelné az ellenálló képességüket az árak
jövőbeli instabilitásával és az egyéb olyan tendenciákkal szemben, amelyek
súlyosbíthatják az importfüggőségüket. A hatékonyságnövelés és a veszteségek
csökkentése emellett jelentős környezeti és erőforrás-használati
előnyökkel is járna. A foszfor jelenlegi használata az életciklus sok
szakaszában nem hatékony, ez pedig problémát jelentő vízszennyezést és
sokféle kapcsolódó erőforrás pazarlását okozza. A nyersanyagban
előforduló szennyező anyagok, például a kadmium és az urán, szintén
okozhatnak egészségügyi és környezeti problémákat. A rendelkezésre álló
bányászott foszfát teljes mennyiségétől és az ellátásbiztonsági
szempontoktól függetlenül már önmagukban ezek az előnyök is indokolnák,
hogy lépéseket tegyünk a foszfor hatékonyabb használata és hatékonyabb
újrahasznosítása érdekében. Az e célok érdekében hozott intézkedések sok egyéb
haszonnal is járnának – a talaj megfelelőbb kezelése például előnyös
lenne az éghajlat és a biológiai sokféleség szempontjából. E problémák megoldására nincs egyértelmű
módszer. Az Unió azon régióiban, ahol szántóföldi növénytermesztéssel
foglalkoznak, egyre inkább stabilizálódik a talaj foszforszintje, de az ásványi
foszfátműtrágyák használatára ezek a régiók is változatlanul rá vannak
utalva. Az intenzív állattenyésztés a kikötők, a nagyobb települések és a
rendelkezésre álló munkaerő és szakértelem köré összpontosul. Ez a
koncentráció azt eredményezte, hogy ezekbe a régiókba túl sok trágya jutott,
így fokozatosan növekedett a talajok foszfáttartalma, és megnőtt a
vízszennyezés kockázata. Hasonlóképpen, a nagyobb városok növekedése miatt a
foszfortartalmú szennyvíz és élelmiszer-hulladék egyre távolabb kerül a
szántóföldi gazdálkodást folytató gazdaságoktól, ahol megfelelő kezelést
követően felhasználásra kerülhetne. Mindezek ellenére a helyzet nagymértékben
javítható. A felhasználható foszfor főként a talaj eróziója és
kilúgozódása, valamint a trágya, a biológiailag lebontható hulladék és a
szennyvíz nem hatékony felhasználása miatt vész kárba. Franciaországi anyagáramlás-elemzések
szerint például ott a felhasznált teljes foszformennyiség 50 %-a megy
veszendőbe – körülbelül 20 % szennyvízként, ugyanannyi az erózió és
kilúgozódás miatt, 10 % pedig élelmiszer-hulladék vagy más biohulladék formájában[2]. A fenntartható
foszforhasználatot illetően már kiterjedt kutatások folynak. Az Egyesült
Királyság Környezetvédelmi, Élelmiszerügyi és Vidékügyi Minisztériumának
megbízásából végzett kutatásban megállapították, hogy a foszfor olyan
jövőbeli, a mezőgazdaság szempontjából jelentős
erőforrás-kockázatot képvisel, amely terén a tagállamok külön-külön nem
sokat tehetnek a kockázat kezelése érdekében[3].
Számos tudományos publikáció taglalta a jelenlegi megközelítésünk veszélyeit és
költségeit. Nemzeti, uniós és nemzetközi szinten is
születtek már intézkedések, elsősorban a foszfor miatti vízszennyezési
problémák kezelése és az olyan foszfortartalmú anyagok pazarlásának csökkentése
érdekében, mint amilyenek az élelmiszerek és az egyéb biológiailag lebontható
hulladékok. E fellépéseket azonban a vízszennyezés megelőzését vagy más
szakpolitikai célkitűzéseket szem előtt tartva hajtották végre, nem a
foszfor újrahasznosítása és a foszfor takarékos felhasználása volt a cél.
Továbbra is kevés olyan kezdeményezés van, amely közvetlenül a
foszforhatékonyságra és a foszfor visszanyerésére összpontosít, és ezeket
ritkán veszik figyelembe a szakpolitikák kialakítása során. Az egyik kivétel
Svédország, ahol egy nemzeti szintű, időközi célkitűzést
határoztak meg: „2015-re a szennyvízben jelen lévő foszforvegyületek
legalább 60 %-a kerül visszanyerésre a termőföldeken való
felhasználás céljából. Ennek a mennyiségnek legalább a felét vissza kell
juttatni a szántóföldekre.” Hollandia megállapodást vezetett be a foszfát
értékláncára vonatkozóan, melyben egy sor érdekelt fél vállalt kötelezettséget
különféle célkitűzések elérésére, például arra, hogy a gyártási eljárásuk
során adott százaléknyi újrahasznosított foszfort használnak fel[4]. Németország is dolgozik olyan
jogszabályokon, amelyek a tervek szerint mérséklik majd a foszforveszteséget. A
fenntartható foszforról szóló első európai konferenciát követően az
érdekelt felek létrehozták az Európai Foszforplatformot annak érdekében, hogy
létrejöjjön az újrahasznosított foszfor európai piaca, és fenntarthatóbb módon
használják fel a foszfort[5]. Az, hogy az EU-ban bányászott foszfátot teljes
mértékben felváltsa az újrahasznosított foszfor, belátható időn belül nem
megvalósítható, és nem is szükséges. Azonban ha nagyobb mértékű lenne az
újrahasznosítás, és szükség esetén szerves foszfort használnának, az
stabilizálhatná a bányászott foszfát szükséges mennyiségét, és enyhíthetné a
talajszennyezéssel és vízszennyezéssel kapcsolatos problémákat. Ezzel pedig jó
úton haladnánk afelé, hogy hosszú távon – amikor egyre fontosabbá válnak majd
az erőforrás fizikai korlátai – lezárjuk a foszfor ciklusát. 2. A kereslet és a kínálat
alakulása 2050-ig és azután A legelső foszfortartalmú trágyák szerves
forrásból származtak – főként vegyes gazdaságokból származó trágyából,
majd csontlisztből és guanóból, amelyek az első jelentős, trágya
jellegű kereskedelmi cikket jelentették. Később kialakultak a
bányászat és a foszfátércből való műtrágyagyártás hatékony technikái,
ez volt az egyik előfeltétele a mezőgazdaság termelékenységében az
1940-es évektől kezdődően bekövetkezett „zöld forradalomnak”.
Bár a trágyázás terén továbbra is elengedhetetlen része a foszforellátásnak az
állati trágya (az EU-ban kulcsfontosságú forrás, évente 4,7 millió tonna
ilyen tárgyát használnak fel[6]),
globálisan az ásványi foszfátműtrágya lett a fő foszforforrás a
növénytermesztés terén, és ez egyben a ciklusba bekerülő összes új foszfor
eredeti forrása is. 1. ábra: A foszfortartalmú trágyák
történelmi globális forrásai[7] 2.1. Foszforellátás A foszfátérc kitermelése jelenleg néhány
országra összpontosul. Egyik sem az EU-ban található, kivéve Finnországot, ahol
kis mennyiségben, de folyik termelés. 2011-ben az Unió importfüggőségének
aránya körülbelül 92 % volt[8].
A Nemzetközi Műtrágya-fejlesztési Központ (International Fertilizer
Development Center, IFDC) e téren végzett legújabb kutatásában[9] azonosított jelenlegi
foszfátérc-készletek kétharmada Marokkóban/Nyugat-Szaharában, Kínában és az
Egyesült Államokban található, bár sok ország rendelkezik kisebb készletekkel.
Az említett jelentésben a Marokkóban/Nyugat-Szaharában feltárt jelentős új
készletekről megjegyzik, hogy óvatosan kell kezelni őket. Ebből következően nehéz pontosan
megjósolni a foszfátérckészletek mennyiségét és azt, hogy ezek a készletek
hosszú távon ki tudják-e elégíteni a keresletet. A rendelkezésre álló
legpontosabb adatok azonban arra utalnak, hogy sok nemzedék számára elegendő
készlet áll rendelkezésre, és rendszeresen találnak új forrásokat.
Egyértelmű tendencia, hogy a jövőben bővülni fog a termelés
földrajzi területe. Egyszer elérkezünk majd arra a pontra, amikor csökkenni
kezdenek a készletek, de ez nem a közeljövőben fog megtörténni. Bár a FAO gyűjt bizonyos statisztikai
adatokat a világ trágyahasználatáról, ez nem terjed ki a foszfátérc forrásaira
és készleteire. A vállalatok birtokában lévő foszfátérc-készleteket
kereskedelmi szempontból széles körben lefedi az ausztráliai JORC[10] szabályzata vagy az azzal
egyenértékű dokumentumok. Ez az iparági szabvány a készletek leírásának
osztályozására és harmonizálására vonatkozik, de nem célja a nemzeti vagy
nemzetközi készletek összegyűjtése. Az ilyen információk referenciaforrása
mindig is az Egyesült Államok Geológiai Szolgálata (United States Geological
Survey, USGS) volt, de 1990 és 2010 között az USGS statisztikáit nem
frissítették teljes körűen a nem kormányzati forrásokból származó
információkkal. A fent említettek szerint 2010-ben a Nemzetközi
Műtrágya-fejlesztési Központ (IFDC) ágazati információk alapján új, sokkal
magasabb becslésekről számolt be a készletekre vonatkozóan, és 2011-ben az
USGS ennek megfelelően frissítette a forrásokra vonatkozó becsléseit[11]. Ebben a dokumentumban lehetőség
szerint mindig ezeket a számadatokat, valamint az USGS forrásra és készletre
vonatkozó meghatározásait használtuk. A 2. ábra a készletekre vonatkozó
becslések változását mutatja be. 2. ábra: A
foszfátérc-készletek felülvizsgálatának hatása milliárd tonna P2O5-ben
kifejezve[12] Már számos tudományos publikációban felmerült
az a kérdés, hogy szükséges-e létrehozni hivatalos jelentéstételi rendszert és
statisztikai nyomon követést. Egy ilyen rendszernek lehetővé kellene
tennie az információk olyan módon való összegyűjtését, hogy ne sérüljön az
üzleti titok, de ugyanakkor a hivatalos szervek és más érdekelt felek biztosak
lehessenek abban, hogy pontos információkkal rendelkeznek. Elengedhetetlen
lenne a már létező nemzeti geológiai szolgálatok integrációja. A foszfor szerves forrásai gyakran súlyos és
nagy térfogatú anyagok, például trágya vagy szennyvíziszap, amelyeket nem
egyszerű nagy távolságra szállítani. A készleteket azonban jobban is el
lehetne osztani regionális szinten, és mind mennyiségi, mind minőségi
szempontból lehetne javítani az anyagok elérhetőségét. Ezt a kérdést a 4.
szakasz tárgyalja részletesebben. 2.2. Egyre több trágya szükséges
az emberiség élelemmel való ellátásához A FAO globális trágyakeresletre vonatkozó
előrejelzései alapján a világon tovább növekszik majd a
trágyafelhasználás. Az előrejelzések szerint a műtrágyában
tápanyagként használt foszfát mennyisége 2015-re akár az évi 43,8 millió
tonnát, 2030-ra pedig az évi 52,9 millió tonnát is elérheti[13]. Ezek az adatok azon a
feltételezésen alapulnak, hogy továbbra is fennmarad az a kedvezőtlen
helyzet, hogy egyes fejlődő országokban – elsősorban
Szubszaharai-Afrikában – nagyon kevés trágyát használnak. Ami a foszfort
illeti, a jelenlegi világszintű fogyasztás körülbelül 20 millió tonnát
tesz ki évente. Az előrejelzések szerint az állattenyésztés
nagymértékű növekedése miatt a takarmányban felhasznált foszfor iránti
kereslet is növekedni fog[14]. Ami a hosszabb távú kilátásokat illeti, több
tényező is arra utal, hogy a kereslet valószínűleg továbbra is
növekedni fog. 2050-re várhatóan több mint kilencmilliárd főre nő
majd a Föld lakossága. A táplálkozási szokások változásával együttesen ez arra
indította a FAO-t, hogy 2050-re 70 %-kal[15]
nagyobb élelmiszer-keresletet jelezzen előre, ha folytatódnak a jelenlegi
nem fenntartható tendenciák. Ez egyben valószínűleg azt is jelenti, hogy
több földterületet vonnak majd mezőgazdasági termelésbe, és/vagy még
intenzívebbé válik a jelenlegi termőföldeken folytatott termelés. Emiatt
megnő majd a műtrágya iránti kereslet. Ezt a keresletnövekedést ösztönözni fogja a
bioüzemanyagok globális előállításának bővülése is. [16] Már 2007–08-ban is évi
870 000 tonna foszfátra becsülték a bioüzemanyagok
előállításához kapcsolódó műtrágyahasználatot[17]. 2.2.1. A foszforhasználat globális
egyenlőtlenségei 3. ábra: A
mezőgazdaságban használt foszfor egyenlőtlen eloszlásának globális
térképe (2000)[18] A 3. ábra egy olyan tanulmány eredménye,
amelynek célja a világszerte érvényesülő foszforegyensúly kiszámítása. Azt
mutatja, hogy számos fejlődő országban jelentős foszforhiány
tapasztalható[19].
Ezek a szintek alatta maradnak annak, ami a talaj hosszú távú
termőképességének megőrzéséhez és a később szükségessé váló
növekvő terméshozamokhoz lenen szükséges. Ezt a többletszükségletet
részben fedezhetné a helyi szerves források megfelelőbb felhasználása, de
valószínű, hogy e kereslet nagy részét foszfátércből kell majd
kielégíteni. Mivel az emberi népesség várhatóan leginkább a fejlődő
világban fog növekedni, azokon a területeken lesz a legnagyobb szükség több
foszfátműtrágyára, ahol jelenleg a legalacsonyabb a talaj foszfáttartalma.
A világszintű kereslet növekedését
részben lelassítja majd a foszforhasználat visszaesése az intenzív állattartó
területek körül, ahol a talajok a túlzott trágyakijuttatásnak köszönhetően
a növénytermesztéshez szükségesnél már több foszfort tartalmaznak (az EU, az
Egyesült Államok és Kína egyes részei). Az ilyen visszaesések bekövetkezhetnek
gazdasági tényezők miatt, mivel a telítődött földre juttatott további
foszfor nem előnyös a termés számára, vagy kiválthatják azokat a
vízszennyezés kezelését célzó környezetvédelmi szabályok is. Meg kell azonban
jegyezni, hogy ha ezeken a területeken nem csökkentik az állattenyésztés
mértékét, akkor a takarmányhoz kapcsolódó foszforkereslet változatlan marad. 2.3. A kínálat és a kereslet
egyensúlya Amióta megkezdődött az ipari
műtrágyagyártás, a műtrágya iránti kereslet folyamatos növekedését
következetesen követte a kibányászott foszfátérc mennyiségének növekedése. Nagyobb
geopolitikai események alkalmanként megtörték a folyamatot, például amikor az
1990-es években a Szovjetunió összeomlása miatt átmenetileg csökkent a globális
műtrágyakereslet, de egyébiránt folyamatos volt a növekedés. 2.3.1. A 2008. évi árcsúcs 2007–2008-tól egy tizennégy hónapos
időszak során több mint 700 %-kal emelkedett a foszfátérc ára.
2008-ban Kína 110–120 %-os kiviteli vámot vezetett be a foszfátércre, ezt
később több lépésben 35 %-ra csökkentették, és ma is ezt a mértéket
alkalmazzák. A foszforsavhoz kapcsolódó globális működési kapacitás a
lehetséges maximumhoz közel tetőzött. A magas ár felkeltette a sajtó és az
érdekelt felek figyelmét is. Az árcsúcsot a globális recesszió során
bekövetkező visszaesés követte, bár 2011 eleje óta ismét növekedésnek
indultak az árak. A foszfátérc árának emelkedése alapvetően a kínálattól
és a kereslettől függ, és az egyik befolyásoló tényező a
bioüzemanyag-előállításhoz használt növények miatt megnövekedett kereslet.
A foszfátércárak összefüggnek az élelmiszerárakkal is, és kismértékben
hozzájárulhatnak azok emelkedéséhez, bár e tekintetben sokkal kevésbé
jelentősek, mint az olajárak. 2.3.2. A „foszforcsúcsról” szóló vita
és az ellátás biztonsága Az USGS statisztikái – az akkor rendelkezésre
álló egyetlen nyilvános forrás – alapján több tudományos életbeli és más
elemző azt jelezte előre, hogy a „foszforcsúcs”, vagyis az az
időpont, amikor a foszfátérc globális kitermelése eléri a csúcsát és
hanyatlani kezd, középtávon érkezhet el[20],
vagy akár már be is következhetett[21].
Azóta az USGS frissítette a készletekre vonatkozó becsléseit, így ezek a
számítások már nem relevánsak. Ezenkívül több tudományos szakember azt
állította, hogy a foszfor esetében alapvetően nem megfelelő a
készletek Hubbert-görbe[22]
használatával történő vizsgálata, elsősorban azért nem, mert a
foszfor újrahasznosítható. Azt is megemlítik, hogy az árak emelkedésével új
forrásokat találnak majd, még ha egyes ilyen források esetében nehezebb is a
bányászat vagy magasabb a szennyezőanyag-tartalom. Nem tűnik ugyan valószínűnek, hogy a
következő nemzedékeknek szembe kell nézniük a foszfátérckészletek
kimerülése miatti foszforcsúcs problémájával, az ellátásbiztonságnak az
említett vita során felvetődött kérdései továbbra is relevánsak. Bár új
bányákat és új technológiákat alakítanak ki – elsősorban a tengerfenéki
forrásokhoz kapcsolódóan –, és új készletekről érkeznek jelentések, más
források eltűnőben vannak. A jelenlegi technológiai és környezeti
feltételek mellett az Egyesült Államokban lévő bányák élettartama
lehetséges, hogy nem sokkal haladja meg a körülbelül ötven évet. Az, hogy Kína
belső termelése meddig tart ki, nem egyértelmű, de a jelentős
belső szükségletekre tekintettel kevéssé tűnik valószínűnek,
hogy ez a forrás a jövőben jelentős mennyiségben álljon rendelkezésre
kivitelre. 2.3.3. A nyersanyag-politikai
kezdeményezés 2010-ben egy európai bizottsági munkacsoport
41 nyersanyagot értékelt abból a célból, hogy meghatározza, mely nyersanyagok
kritikus fontosságúak az EU számára. Miután a munkacsoport értékelte az egyes
nyersanyagok gazdasági fontosságát, ellátásának kockázatait és környezeti
hatását, a Bizottság elfogadta az általa kritikusnak tekintett 14 nyersanyag
jegyzékét. Ezt az értékelést 2013-ban megismétlik, és ezúttal a foszfátérc is tárgyát
képezi majd. 2.3.4. A foszfátérckészletek
minősége A készletek mennyisége és elhelyezkedése
helyett inkább a fennmaradó készletek nehézfém-tartalma adhat okot aggodalomra.
A foszfátérc valamilyen mértékben általában szennyezett kadmiummal, amely egy
mérgező elem. A Finnországban, Oroszországban és Dél-Afrikában bányászott
foszfátérc vulkáni eredetű, és nagyon alacsony a kadmiumtartalma (egyes
esetekben 10 mg kadmium/kg P2O5 alatti). Ezzel
szemben az Észak- és Nyugat-Afrikában, valamint a Közel-Keleten található
készletek üledékesek, és általában sokkal magasabb a kadmiumszintjük, a
legrosszabb esetekben meghaladja a 60 mg kadmium/kg P2O5
értéket. Az, hogy ellenőrizni kell a talaj műtrágyákból származó
kadmiummal való szennyezettségét (3.3. szakasz), azt jelenti, hogy ha
kimerülnek a tisztább források, valószínűleg emelkedni fog a talajvédelmi
előírásoknak megfelelő műtrágyák előállítási költsége, vagy
az EU szigorúbb előírásai azt eredményezik majd, hogy a magasabb kadmiumtartalmú
anyagokat máshol értékesítik. A tiszta források nem hatékony felhasználása
miatt gyorsabban érkezik majd el ez a pont, kivéve, ha gazdaságilag életképessé
válnak a kadmiummentesítési[23]
technológiák. 1. kérdés – Ön szerint adnak okot
aggodalomra az EU ellátásának biztonságával kapcsolatos, a foszfátérc
eloszlásához kapcsolódó problémák? Ha igen, mit kellene tenni, hogy e problémák
kezelése érdekében együttműködjünk az előállító országokkal? 2. kérdés – Pontos képet mutat ez a
dokumentum a keresletről és a kínálatról? Mit tehetne az EU annak
érdekében, hogy ösztönözze az ellátási kockázatok enyhítését, például a
fenntartható bányászat vagy új bányászati technológiák használatának
népszerűsítésével? 3. kérdés – Ön szerint elegendő
mennyiségben állnak rendelkezésre, valamint átláthatók és megbízhatók a
foszfátérc és a műtrágya világszintű keresletére és kínálatára
vonatkozó információk? Ha nem, akkor mi lenne a legjobb módja annak, hogy uniós
és globális szinten átláthatóbb és megbízhatóbb információkhoz jussunk? 3. A foszforciklus során
jelentkező környezeti hatások A fenntartható foszforhasználat az adott
elemhez kapcsolódó problémáknál szélesebb körben fejt ki hatásokat. Ha
pazarlóan bánnak a foszforral, az a termelési ciklusában szerepet játszó
energia, víz és más erőforrások tekintetében is veszteséget jelent. A
végül a víztestekben kikötő foszfor emellett önmagában is környezeti
problémákat okoz, elsősorban eutrofizáció formájában. A 4. ábra bemutatja,
mennyire kevéssé hatékony a láncolat. 4. ábra: Veszteségek a foszforláncolatban [24] 3.1. Bányászat, feldolgozás és
átalakítás műtrágyává vagy takarmánnyá A modern foszfátbányászatot leginkább külszíni
bányákban végzik. Az ilyen típusú bányászat nagy földterületeket[25] igényel. A kibányászott föld
mellett területek szükségesek a meddőhányókhoz és az agyagülepítő
tavakhoz is. A termelt szilárd hulladék összmennyisége magas lehet, de
létesítményenként jelentősen változik – egy tanulmány olyan
megállapításokról számol be, amelyek szerint egy tonna előállított
foszforsavhoz 9,5 tonna foszfátérc szükséges, és 21,8 tonna különféle
hulladék és 6,5 tonna meddő keletkezik[26]. A foszforsav-termelő létesítmények nagy
mennyiségben állítanak elő egy foszforgipsz nevű mellékterméket
is. A foszforgipszet egyes országokban nagy halmokban tárolják a radioaktivitási
szintek szabályozása miatt vagy azért, mert az alternatív termékek (természetes
gipsz és füstgázgipsz) versenyképesebbek. Egyes országokban, például és
Brazíliában és Kínában viszont egyre nagyobb mértékben használják ezt az
anyagot az építőiparban és a mezőgazdaságban[27]. A foszfátérc bányászata és feldolgozása során
nagy mennyiségű víz is felhasználásra kerül. Bár a modern bányákban
akár a felhasznált víz 95 %-át is újrahasznosíthatják, ez a hatékonysági
szint egyáltalán nem általános. Fennállhat továbbá annak veszélye is, hogy a
rendkívül savas ipari víz kiömlik vagy szivárog – elsősorban a
foszforgipszhalmokon keletkező tócsákból –, ami szennyezheti a vízi
ökoszisztémákat. Mivel a foszfátérckészletek gyakran vízhiányos régiókban találhatók,
a foszfátbányászat fejlődése terén jelentős korlátozó tényező
lehet a vízellátás. A bányászat folyamata energiaigényes
is. Az ágazat energiafelhasználására vonatkozó átfogó felmérések már
meglehetősen elavultak, de az azokban szereplő számok szerint a
végtermék tonnájaként 2,4 GJ primer energia szükséges – ez a mennyiség a
duplája lenne, ha az Európába való szállítást is figyelembe vennék[28]. A foszfátbányákban az utóbbi
időben bekövetkezett hatékonyságnövekedés valószínűleg javított ezen
a helyzeten, amely egyébként bányánként is eltérő. A világon minden évben
többmillió tonna ércet és műtrágyát szállítanak, az ezzel együtt járó
környezeti szállítási költségek mellett. 3.2. A mezőgazdaságból és a
szennyvízből eredő vízszennyezés A főként az intenzív mezőgazdaságból
és kertészetből származó foszforfelesleg a tavak és folyók
eutrofizációjának egyik legfőbb oka. Az emberi ürülékből és egyéb
háztartási felhasználásokból eredő, ellenőrizetlen vagy elégtelenül
ellenőrzött szennyvíz, valamint az ipari szennyezés szintén jelentős
mértékben járul hozzá ezekhez a problémákhoz. Az ásványi műtrágya
ritkábban oka az említett problémákra jellemző regionális
egyenlőtlenségeknek, de egyes régiókban közreható tényező lehet. Talajerózió útján
jelentős mennyiségű talajhoz kötött foszfor juthat be a felszíni vizekbe.
A nemrég a JRC által a víz által előidézett talajerózióról
készített modell az EU 27 tagállamában 1,3 millió km²-re becsülte az
érintett felszínt[29].
Ennek az érintett területnek majdnem 20 %-áról több mint 10 tonna
talaj tűnik el hektáronként minden évben. A nemrég kihelyezett
műtrágya vagy trágya túlfolyása tovább súlyosbíthatja a vízszennyezést. Ha
nagyon nagy mennyiségű foszfáttal töltik fel a talajokat, az általában nem
hátrányos a termények növekedése szempontjából, de befolyásolhatja a növények
biológiai sokféleségét a természetes ökoszisztémákban, ha pedig több foszfát
kerül be a közeli víztestekbe, az felborítja a biológiai egyensúlyt. A
közvetett veszteségek mellett a világ egyes részein a trágyát továbbra is közvetlenül
a vízfolyásokba vagy a szennyvízrendszerbe vezetik, ami
fokozza a települési szennyvíz általi szennyezést. Míg a homokos talajú
területeken, illetve a vegetáció nélküli lejtőkön a foszfát főként
talajerózió útján jut be a vízbe, a telített területeken a felszíni vizekbe
való bemosódás is jelentős tényező lehet. A 2010. évi SOER-jelentés[30] szerint a foszfor édesvízbe
történő mezőgazdasági kibocsátása Európa nagy részén meghaladja a
hektáronkénti évi 0,1 kg foszfort, de a legproblémásabb helyeken
1,0 kg P/ha/év szintet meghaladó mértéket is elérhet. Ennek következtében
az EU-ban sok tengeri és parti vízterület esetében magas vagy nagyon magas a
foszforkoncentráció. A vízgyűjtő-gazdálkodási tervek[31] értékelésének előzetes
eredményei azt mutatják, hogy a vízgyűjtők 82 %-ában a
mezőgazdaság jelentős foszfornyomás alá helyezi a vízfolyásokat.
Egyes tanulmányok[32]
szerint az édesvizek foszforszennyezését tekintve már meghaladtuk bolygónk
tűrőképességének határait. Az ilyen úton bekövetkező, valamint a
szennyvízszennyezés miatti foszfor- és más tápanyagveszteség intenzívebbé
teheti a növények és algák növekedését. Ennek eredményeképpen eutrofizáció
jelentkezik, amely kibillentheti az egyensúlyából a növények/algák
termelődésének és fogyasztásának folyamatát, ez pedig hátrányos hatással
van a fajok sokféleségére és a víz emberi felhasználásra való alkalmasságára. Kiválthat nagyon súlyos algavirágzást is, az algák egyes káros fajai
pedig halak és más tengeri állatok pusztulását okozzák, és miután lebomlottak,
a kénhidrogén-kibocsátás miatt megmérgezhetik az embereket és az állatokat. Egy
ilyen esemény helyrehozatala évekig tart akkor is, ha megszüntették a
szennyezés forrását, mivel a foszfor részévé válik az üledéknek, amelyet
gyakran felkavarnak, és emiatt újra és újra megismétlődik az eutrofizáció
folyamata. 3.3. Talajszennyezés A foszfátműtrágyákban jelen lévő
szennyezőanyagok közül jelenleg a legtöbb aggodalomra a kadmium ad
okot (kivéve, ha kadmiummentesítési technológiák segítségével eltávolítják),
bár lehetséges, hogy egyéb nehézfémeket is figyelemmel kell kísérni. Ha egyszer megjelenik a talajban, akkor a kadmiumot nem
egyszerű eltávolítani, viszont vándorolhat, és felhalmozódhat a
növényekben. Bizonyos növényekben (napraforgó, repce, dohány stb.)
jellemzően nagyobb mennyiségű kadmium halmozódik fel. A Bizottság 2002-ben kikérte a toxicitási,
ökotoxicitási és környezetvédelmi tudományos bizottság (SCTEE) véleményét[33] arról, hogy mennyire
valószínű, hogy a foszfátműtrágyák használatának következtében
felhalmozódik a talajban a kadmium. A nyolc uniós tagállam (és Norvégia) által
végzett kockázatértékelések és további elemzések alapján az SCTEE úgy becsülte,
hogy a 60 mg kadmium/kg P2O5 vagy ennél magasabb
kadmiumtartalmú foszfátműtrágyák az Európai Unió területén lévő
legtöbb talajban kadmiumfelhalmozódást eredményeznek, míg a 20 mg
kadmium/kg P2O5 vagy ennél alacsonyabb kadmiumtartalmú
foszfátműtrágyák használata várhatóan 100 év alatt sem eredményez
kadmiumfelhalmozódást, ha más kadmiumbeviteli forrásokkal nem számolnak.
Bizonyos talajokban természetes módon magas a kadmiumszint, így ezeken a
területeken óvatosabb megközelítés szükséges. Az egészségügyi hatásokat illetően 2007
decemberében jelent meg a kadmiumra és kadmium-oxidra vonatkozó uniós
kockázatértékelési jelentés[34].
A jelentés azt állapította meg, hogy a kadmium által hordozott legfőbb
kockázat az élelmiszer-fogyasztás és a dohányzás miatti vesekárosodás. A
kadmiumra és kadmium-oxidra vonatkozó kockázatcsökkentési stratégia
intézkedéseket javasolt az élelmiszerek, dohánykeverékek és
foszfátműtrágyák kadmiumtartalmának csökkentésére, figyelembe véve az
Unió-szerte érvényes nagyon eltérő feltételeket[35]. Ezt megerősítette az
Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság (EFSA) által az élelmiszerekben található
kadmiumra vonatkozóan 2009-ben[36]
és 2011-ben[37]
végzett kockázatértékelés, valamint az élelmiszer-adalékanyagokkal foglalkozó
közös FAO/WHO szakértői bizottság (JECFA) 2010. évi következtetései[38] is. A legtöbb ilyen intézkedés
esetében még nem fejeződött be az előkészítő munka, de a
takarmányra és élelmiszerre vonatkozó maradékanyag-határértékek alapján már
hoztak kockázatkezelési döntéseket. A talaj és a felszín alatti víz uránnal
való – főként természetes háttér-előfordulásból eredő, de
lehetséges, hogy az urán foszfátműtrágyákban való előfordulása miatt
súlyosabb[39]
– szennyezéséről számoltak be németországi, homokos talajú
területekről, ami egyes esetekben az ivóvíz-feldolgozásra is hatással
volt. Az ivóvíz és a mezőgazdasági termelés terén ez a szennyezés
különleges óvintézkedéseket és költségeket eredményezhet. 4. kérdés – Hogyan kellene kezelnünk a
foszforhasználathoz kapcsolódó talajszennyezési kockázatot az EU-ban? 4. A hatékonyabb
foszforhasználat lehetőségei és akadályai Az elvégzett anyagáramlás-elemzések és kutatások
azt mutatják, hogy több olyan kulcsfontosságú pont is van a foszforhasználat
ciklusában, ahol jelenleg jelentős mennyiségű foszfor megy
veszendőbe. Vannak azonban olyan technikák, amelyek segítségével
visszanyerhető a foszfor, vagy javulhat a használatának hatékonysága[40]. Amikor 2008-ban tetőzött
a foszfátérc és az abból származó termékek ára, az újrahasznosított foszfor
több új alternatív forrása keltett gazdasági érdeklődést. Azóta az árak
úgy tűnik, a tonnánkénti 200 dolláros szinten stagnálnak. A
foszfor-újrahasznosítás költséghatékonyságára vonatkozó korábbi elemzések nagy
része a foszfátérc árának emelkedése előttről származik, így mára már
elavult. Ezenkívül ahogy egyre fejlődnek az újrahasznosított foszfor
legígéretesebb forrásainak feldolgozásához kapcsolódó technológiák, és
érvényesülni kezd a mérethatékonyság, egyre csökkennek a költségek is. Az árak
kérdésétől eltekintve az újrahasznosított foszfor használatának
legfőbb gazdasági előnye az ellenálló képességben rejlik – állandó
anyagáram jellemzi, helyi forrásokból származik, és a foszfátérc áringadozásai
nem érvényesek rá. Az erőforrás-hatékonysággal kapcsolatban
végzett modellezés arra utal, hogy az elsődleges forrásokból származó
foszfortartalmú műtrágyák használatának globális növekedését 2050-re
11 %-ra lehetne csökkenteni – ha nem történik változás, akkor 40 %
lenne a növekedés[41].
Az egyesült államokbeli helyzet gazdasági modellezése azt mutatja, hogy ha
megemelkednek az ásványi műtrágyák árai, és módosítják az adóterheket,
hogy lefedjék a túlzott foszforhasználat externáliáinak akár csak egy kis
részét is, a szántóföldek nagy területein kezdenék használni az újrafelhasznált
forrásokból származó foszfort[42].
Az NPK-műtrágyákkal kapcsolatos előrejelzésekhez kapcsolódó
JRC-projekten végzett munka is hozzájárult a valószínű fejleményekre
vonatozó ismeretek bővüléséhez[43].
Az 5. ábra a globális szintű
anyagáramlások és veszteségek egy elemzését mutatja be – az Unióról kirajzolódó
kép bizonyos tekintetben jelentősen eltér ettől, különösen ami a terményekhez
kapcsolódó és a betakarítás utáni veszteségeket illeti. Más globális, nemzeti
és regionális elemzések is nagyon eltérő képet mutathatnak, és egyes
bejelentett veszteségek vitatottak. Jelenleg is folyik a tudományos munka ennek
a globális képnek a javítása érdekében. 5. ábra: Globális foszforáramlások a
mezőgazdasági, élelmiszer- és szennyvízrendszerekben (kerekített számok) [44] 5. kérdés – Mely technológiák rendelkeznek
a legjelentősebb általános potenciállal a fenntartható foszforhasználat fejlesztése
terén? Milyen költségekkel és előnyökkel járnak ezek? 6. kérdés – A fenntartható foszforhasználat
további kutatása és az e téren történő innováció kapcsán mit kellene
támogatnia az EU-nak? 4.1. Hatékonyabb kinyerés,
feldolgozás és ipari használat A foszfátbányászat hatékonyságának korábbi
tudományos elemzése azt mutatta, hogy az összes érc akár egyharmada is kárba
veszhet a bányászati, feldolgozási és dúsítási műveletek során[45], és további 10 % a
szállítás és kezelés alatt[46].
Az áremelkedéseket követő közelmúltbeli beruházások azonban
jelentősen javuló hatékonyságot eredményeztek egyes bányákban. Számos
olyan technológiai újítást alkalmaznak vagy fejlesztenek ki, amelyekkel
elkerülhető a termékek vagy melléktermékek pazarlása, tisztább termék
állítható elő, illetve energiát, vizet vagy vegyszereket lehet
megtakarítani. Ezeket a fejlesztéseket valószínű, hogy leginkább a
magasabb ár és az optimális készletek kimerülése ösztönzi, de az uniós
fogyasztási követelmények (különösen ami a szennyezésmentesítést illeti) is
szerepet játszhatnak bennük. Tovább folyik a munka a műtrágyák
biztonságának és minőségének javítása, valamint a műtrágyák
összetevőinek címkézés útján történő átláthatóbbá tétele érdekében,
elsősorban a műtrágyákról szóló rendelet felülvizsgálatának
keretében. A tisztítószerekről szóló rendelet nemrég elfogadott
módosítása, amely korlátozza a foszfátok és más foszforvegyületek használatát a
fogyasztói mosószerekben és az automata mosogatógépekhez való
mosogatószerekben, szintén segít majd csökkenteni a nem elengedhetetlen
használatot, és korlátozni a tisztítószer-használatból eredő
foszforkibocsátást. 4.2. Hatékonyabb használat és
megőrzés a mezőgazdaságban A hatékony növénytermesztés azt jelenti, hogy
elegendő, a növények számára elérhető foszfor található a talajban (a
kritikus szint) ahhoz, hogy a növény fejlődése során mindvégig kielégítse
annak szükségleteit, de annál nem több[47].
Az EU-ban számos kezdeményezés már hatékonyabb foszforhasználatot
eredményezett, és csökkentette a foszforveszteséget a mezőgazdaságban.
Ezek közé tartoznak a nitrátokról szóló irányelv[48] szerinti gyakorlati
szabályzatok és cselekvési programok, valamint a vidékfejlesztési szakpolitika
keretébe tartozó agrár-környezetvédelmi programok. A talajvédelem iránti megnövekedett
érdeklődés, amelyet a tematikus talajvédelmi stratégia is támogatott,
valamint a jó mezőgazdasági és környezeti állapot (GAEC)[49] talajhoz kapcsolódó része,
amely a közös mezőgazdasági politika szerinti kölcsönös megfeleltetési
rendszer részét képezi, egyaránt hozzájárulnak a javuló talajkezeléshez és
ahhoz, hogy csökken a szerves anyagok fogyásának és eróziójának mértéke –
mindkét jelenség szerepet játszik a foszforveszteségben. Továbbra is
jelentős mozgástér maradt azonban a foszforhasználat és a hatékonyság
mezőgazdasági üzemek szintjén történő javítására[50]. Idetartoznak például a
„precíziós gazdálkodási” technikák, mint amilyen a trágya befecskendezése és a
szervetlen műtrágya beépítése, de a földek foszforszintjének és
trágyatartalmának vizsgálata is fontos annak biztosításához, hogy a
megfelelő mennyiségű műtrágyát használják, jó helyen és jó
időben, a kritikus szintre emelve így a foszfor mennyiségét. A szél és víz
által okozott erózió csökkentésére irányuló nagyobb erőfeszítések,
valamint a vetésforgó fokozottabb alkalmazása általában véve segítenének
csökkenteni a talajveszteséget és a talajban lévő foszfor kárba veszését.
A műtrágyák kertészet terén történő használatát is lehetne javítani,
különösen zárt rendszerek alkalmazásával. Egyes – vagy már piacon lévő, vagy
hamarosan a piacra kerülő – új technológiák növelhetik a műtrágyák
hatékonyságát, elsősorban enzimalapú technikákkal. Ilyenek például a
gyökérfejlődést javító újdonságok és a mikrobiális oltóanyagok – ezek mindegyike
a növény foszforfelvételének javítását célozza. Elterjedtebbé váltak a foszforhatékonyság
állattenyésztés terén történő javítására irányuló technikák is.
Elsősorban az étrendek foszfortartalmát igazították hozzá az állatok
különböző életszakaszokra jellemző szükségleteihez („többfázisú
takarmányozás”), és fitáz enzimmel egészítették ki az együregű gyomrú
állatoknak szánt takarmányokat. Ezek a módszerek hozzájárulnak az állati
takarmányok foszforszintjének csökkentéséhez, mivel az állatok szervezete
hatékonyabban dolgozza fel a foszfort. Egyelőre azonban még nem használják
ki teljes mértékben ezeket a megoldásokat. Egyre több új fitáz enzimet
engedélyeznek takarmány-adalékanyagként az EU-ban. Az e technológiák szélesebb körű
használata előtt álló legjelentősebb akadályokat a költségek és a
praktikusság képezik. Bár a fitáz enzim használata már széles körben
elfogadott, más technológiák esetében alapos vizsgálatok – köztük célzott üzemi
kísérletek – lesznek szükségesek ahhoz, hogy általánossá váljanak. Ezzel kapcsolatban a 2014–2020-as kutatási
keretprogram és a közeljövőbeli, a mezőgazdasági termelékenység és
fenntarthatóság témájára vonatkozó európai innovációs partnerség fontos
szerepet játszhatnak a foszfor mezőgazdaságban történő hatékonyabb
használatára és megőrzésére vonatkozó új megoldások kidolgozásában. 7. kérdés – Ön szerint elegendő
információ áll rendelkezésre a foszforhasználat hatékonyságáról és az
újrahasznosított foszfor használatáról a mezőgazdaság terén? Ha nem, akkor
milyen további statisztikai információkra lehet még szükség? 8. kérdés – Hogyan segíthetné elő a
mezőgazdasági termelékenység és fenntarthatóság témájára vonatkozó európai
innovációs partnerség a fenntartható foszforhasználatot? 4.2.1. Hatékonyabb trágyahasználat Az elmúlt évtizedben a nitrátokról szóló
irányelv végrehajtása ösztönözte a trágya sokkal hatékonyabb kezelését.
Megnövekedett az érdeklődés a trágyafeldolgozás, valamint a feldolgozott
trágya foszforban gazdag szilárd részének olyan termékké való átalakítása
iránt, amelyet az előállítási helytől (ahol a földek gyakran már
telítettek tápanyagokkal) távolabb lehet értékesíteni. Bár a kiinduláskor a
hígtrágya víztartalma körülbelül 95 %, a feldolgozás az eredeti hígtrágya
nagyjából 30 %-ára tudja csökkenteni a szilárd rész térfogatát, azonban
továbbra is több akadály áll a feldolgozott trágya exportálásának útjába,
például a költségek (szállítás és energia). Változatlanul gondot jelent a
fogadó gazdaságok általi elfogadhatóság is. 22-ből[51]
15 tagállam esetében a termőföldekre szánt foszfor fő forrása már
most is a trágyában található újrahasznosított foszfor. A többi tagállamban és
sok uniós régióban azonban még nem használják ki teljes mértékben a trágya
nagyobb mértékű feldolgozásának és ásványi műtrágyák helyett
történő használatának lehetőségeit. 9. kérdés – Mit lehetne tenni annak
érdekében, hogy a trágyával bőségesen ellátott területeken jobban kezeljék
és nagyobb mértékben dolgozzák fel a trágyát, illetve annak ösztönzése
érdekében, hogy e területeken kívül is nagyobb arányban használjanak
feldolgozott trágyát? 4.3. Az élelmiszer-hulladék
keletkezésének megelőzéséhez és a hasznosításához kapcsolódó lehetséges
előnyök Ha az előállítási és fogyasztási
szakaszban bármilyen mértékben is sikerül csökkenteni az élelmiszer-hulladék
mennyiségét, akkor kevesebb új, az érckészletből származó foszfort kell
bevinni a rendszerbe. Az élelmiszer-hulladékkal kapcsolatos helyzetet már
alaposan tanulmányozták. Minden uniós polgár átlagosan 180 kg élelmiszert
pazarol el évente[52].
Az, hogy hogyan állítjuk elő és hogyan fogyasztjuk el az ételt, hogy
milyen típusú és mennyiségű ételt eszünk, és hogy az élelmiszerek mekkora
része vész kárba, nagyban befolyásolja a fenntartható foszforhasználatot, és
ezért ezen a területen még jelentős fejlődést lehet elérni. Ezt a
témakört részletesebben a fenntartható élelmiszerekről szóló közlemény
fejti majd ki, amely a tervek szerint 2013-ban kerül elfogadásra. Ezt az
erőforrás-hatékonyság ütemterve jelentette be, amely célul tűzte ki,
hogy 2020-ra a felére csökkenjen a fogyasztásra alkalmas élelmiszer-maradékból
származó hulladék mennyisége az EU-ban. Amellett, hogy megelőzzük az élelmiszer
hulladékká válását, jobban is hasznosíthatnánk a keletkező
élelmiszer-hulladékot. Jelenleg nagy mennyiségű élelmiszer-hulladékot – és
általában véve biológiailag lebontható hulladékot – égetnek el, és a hamuban
található foszfort gyakran nem hasznosítják újra. Sok foszfor vész kárba a
hulladéklerakókban is. A hulladéklerakókról szóló irányelv[53] előírja a tagállamok
számára, hogy az ilyen lerakókba kerülő, biológiailag lebontható
települési hulladék mennyiségét 2016-ig fokozatosan csökkentsék az 1995-ben
keletkezett összes ilyen hulladék teljes mennyiségének 35 %-ára. Az
irányelvnek köszönhetően nagyon jelentős mértékben fokozódott a
biohulladékoknak a biogáz-előállítást, illetve talajjavító vagy
mezőgazdasági célú tápanyagok előállítását célzó újrafeldolgozása, de
az irányelv nem mindig a legnagyobb értékű felhasználás felé tereli az
erőforrást. A biológiailag lebontható hulladék komposzt,
kirothasztott anyag, illetve zöld- vagy konyhai hulladékok hamuja formájában
történő felhasználása egyéb tápanyagok mellett jelentős
mennyiségű foszfort is újrahasznosítana. Ennek a hulladékáramnak a
hasznosítását jelenleg hátráltatja, hogy az EU-ban rendkívül sokféle
megközelítés létezik a biológiailag lebontható hulladék megfelelő
használatát és minőségi előírásait illetően. A hulladékstátusz
megszűnésére vonatkozó kritériumok, amelyek meghatározzák, hogy a
biológiailag lebontható hulladék mikortól nem tartozik már a hulladék
fogalmának körébe, jelenleg állnak kidolgozás alatt közösségi szinten. Mindez
hozzá fog járulni a jogi akadályok elhárításához. A műtrágyákról szóló
rendelet 2013-ban elfogadandó felülvizsgálata szintén jelentős esemény
lesz. Ebben az összefüggésben megvizsgálják majd, van-e lehetőség a
hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó kritériumokat teljesítő
biológiailag lebomló hulladékok uniós piacra való bejutásának további
harmonizálására, mivel az ilyen hulladékok később felhasználhatók szerves
trágyák alapanyagaként és talajjavítóként, ezek kapcsán pedig javasolni fogják
a műtrágyákról szóló jövőbeli rendelet hatályának kiterjesztését. Emellett több olyan, a mezőgazdaságból és
az élelmiszer-előállítás melléktermékeiből származó hulladékáram létezik,
amelynek kapcsán megfelelő kezeléssel jelentős mennyiségű
foszfort lehetne újrahasznosítani. Egyes ilyen erőforrások esetében a
közegészségügyi problémák és az azok kezeléséhez szükséges intézkedések az
elmúlt években csökkentették e folyamat hatékonyságát. Egy említésre méltó
példa a hús- és csontliszt, valamint a feldolgozott állati fehérje, mivel a
foszfor főként a csontrendszerben koncentrálódik. Bár a hús- és csontliszt
egy részét elégetik, a hamut pedig felhasználják vagy trágyaként, közvetlenül
talajjavításra, vagy a foszfortermelés terén[54],
a foszfor nagy része egyszerűen kárba vész. A feldolgozott állati fehérje
használata engedélyezett a takarmányokban és a szerves trágyákban, és ez az
anyag jelentős mennyiségben érhető el a piacon. Amennyiben egyéb
biztonságos felhasználási módokat azonosítanak, elképzelhető lehet az
ennek az anyagnak a használatát szabályozó jogi keret[55] finomítása. 10. kérdés – Mit lehetne tenni az
élelmiszer-hulladékban és más biológiailag lebontható hulladékokban található
foszfor hasznosításának fejlesztése érdekében? 4.4. A szennyvíz kezelése Az emberi fogyasztást követő veszteség
elkerülhetetlen, de több olyan technológia is létezik, amely lehetővé
teszi a foszfor szennyvíztisztító telepekről való visszanyerését. Ezek a technikák
az elmúlt években jelentős fejlődésen mentek keresztül, számos
kísérleti projekt indult, és ma már kereskedelmi léptékű műveletek is
folynak Nyugat- és Észak-Európában. Bár a települési szennyvíz kezeléséről
szóló irányelv[56]
5. cikke előírja a foszfor eltávolítását a szennyvízből, az elem
felhasználható formában való kinyerése nem előírás. Az irányelv egyik
jellegzetessége, hogy megengedi a foszfor vas használatával történő
flokkulációját, melynek eredménye egy olyan erősen kötött vegyület,
amelyből nem egyszerű kereskedelmi célra visszanyerni a foszfort, és
amely lehetséges, hogy nem teljes mértékben hasznosítható a növények számára. Léteznek a foszfor kinyerésére szolgáló olyan
alternatív technikák, amelyek esetében nem jelentkezik ez a probléma. Ezek közé
tartozik a szennyvízben található foszfor struvit formájában történő
eltávolítása, a szennyvíziszap elégetése és a hamu felhasználása, valamint a
szennyvíziszap közvetlen kijuttatása a földekre megfelelő kezelést
követően. A termék agronómiai minősége minden esetben kulcsfontosságú
annak biztosításához, hogy a foszfor valóban elérhető és hasznosítható
legyen a növények számára. A szennyvízben található foszfornak jelenleg
körülbelül 25 %-át használják fel újra, a legelterjedtebb módszer a
szennyvíziszap közvetlen kijuttatása a földekre. A teljes visszanyerési
potenciál meglehetősen magas, körülbelül évi 300 000 tonna
foszfor az EU-ban[57];
a különböző uniós tagállamok közötti, az – akár közvetlenül, akár hamu
formájában – felhasznált szennyvíziszap mennyiségében mutatkozó jelentős
eltérések pedig azt mutatják, hogy a bevált módszerek terén van még
lehetőség a harmonizációra. A legtöbb ilyen módszer kereskedelmi és
környezeti életképessége attól függ, hogy az erőforrás milyen mértékben
hígított. A víztelenítés és a nagy térfogatú folyadékok szállítása
energiaigényes és költséges folyamat. Alapvető fontosságú kérdés a
szennyezőanyag-mentesség is, mivel ahhoz szigorú követelmények és alapos
ellenőrzési eljárások szükségesek, és a szennyvíziszap-égetés esetében azt
jelenti, hogy az égetési folyamat során a szennyvíziszap nem keveredhet más
hulladékokkal. Bár a szennyvíziszapról szóló irányelv[58] meghatározta az iszap
mezőgazdasági területeken való biztonságos használatának feltételeit, az
irányelvet ma már elavultnak tekintik, különösen a kadmiumra és más
szennyező anyagokra vonatkozó határértékeket tartják túl magasnak.
Tizenhat tagállam fogadott el az irányelvben meghatározottaknál szigorúbb
előírásokat. A szigorúbb minőségi követelmények harmonizációja növelné
a gazdálkodói és fogyasztói bizalmat az iszap Unióban való biztonságos
használatához kapcsolódóan. A jövőbeli hatékonyabb
erőforrás-használat ösztönzése érdekében foglalkozni kell ezekkel a
kérdésekkel, hogy a szennyvíziszapra vonatkozó termékelőírások bizalmat
ébresszenek a végfelhasználók – vagyis a mezőgazdasági termelők, a
kiskereskedők és végül a fogyasztók – teljes láncolatában. A
szennyvíziszapot komposztálni is lehet, és a jelenleg kidolgozás alatt álló, a
hulladékstátusz megszűnésére vonatkozó kritériumok figyelembe veszik, hogy
ez az iszapkomposzt képes-e teljesíteni azokat a szigorú előírásokat,
amelyek ahhoz szükségesek, hogy a mezőgazdasági termelők a
komposztálást követően biztonságosan használhassák az anyagot. 11. kérdés – Ön szerint kötelezővé
kell tenni vagy ösztönözni kell a foszfor szennyvízkezelés során történő
visszanyerésének valamilyen formáját? Mit lehetne tenni annak érdekében, hogy a
szennyvíziszap és a biológiailag lebontható hulladék elérhetőbb és
elfogadottabb legyen a földművelés terén? 4.5. Szerves trágyák használata A szerves melléktermékekből és
hulladékokból származó foszfát hatékonyabb használatának egyik előnye az,
hogy nem növeli az európai ökoszisztémában jelen lévő kadmium
összmennyiségét, amennyiben ezek a melléktermékek és hulladékok Európában
előállított élelmiszerekből és takarmányokból származnak, amelyek
európai talajokból felszívott kadmiumot tartalmaznak. Egyes szerves trágyák
esetében azonban a réz- és cinkszennyezés is problémát jelenthet. Bár a foszfor (trágyából, szennyvízből és
biológiailag lebontható hulladékból való) visszanyerését szolgáló ipari
technológiák közül sokat már használnak változó mértékben, nem létezik közös
stratégia az ilyen megújuló erőforrások mezőgazdasági termelők
általi használatának népszerűsítésére. Az újrahasznosított foszfort
tartalmazó trágyák ára általában magasabb, mint az ásványi
foszfátműtrágyáké. Sokkal többet lehetne tenni az újrahasznosított foszfor
piacainak feltárása, a nagyobb mértékű használat útjában álló akadályok felderítése,
valamint a már rendelkezésre álló új technológiák alkalmazása terén. 5. A következő lépések Ez a konzultációs célú közlemény elsőként
határozza meg uniós szinten a foszforhasználat fenntarthatóságával kapcsolatos
problémákat. A célja, hogy vitát indítson a helyzet jelenlegi állásáról és
azokról a fellépésekről, amelyeket fontolóra kell venni. A konzultációs célú közleményben foglalt
kérdésekkel kapcsolatban, illetve bármely egyéb, a fenntartható
foszforhasználattal kapcsolatos, fontosnak tartott kérdésben minden európai
intézmény és érdekelt fél – legyen az szervezet vagy magánszemély – kifejezésre
juttathatja véleményét. Valamennyi érdekelt felet felkérjük, hogy
legkésőbb 2013. december 1-ig juttassa el észrevételeit e-mailben a
következő címre: env-use-of-phosphorus@ec.europa.eu
. Fontos, hogy a konzultáció résztvevői
elolvassák az adatvédelmi nyilatkozatot, amely tájékoztatást nyújt a személyes
adatok és a válaszok kezelésének módjáról. A szakmai szervezeteket ezúton
felkérjük, hogy regisztrálják magukat a Bizottság érdekképviseleti
nyilvántartásában (http://:ec.europa.eu/transparency/regrin).
Ez a nyilvántartás az európai átláthatósági kezdeményezés részeként jött létre.
A Bizottság közzéteszi az érdekelt felektől érkezett észrevételeket az
interneten, kivéve, ha ön kifejezetten kéri ennek mellőzését. A nyilvános konzultáció eredményei segítenek a
további bizottsági munka irányának meghatározásában a fenntartható
foszforhasználattal kapcsolatos uniós szerepvállalás terén. [1] COM(2011) 0571 végleges. [2] http://www.bordeaux-aquitaine.inra.fr/tcem_eng/seminaires_et_colloques/colloques/designing_phosphorus_cycle_at_country_scale [3] Review of the future resource risks faced by UK Business
and an assessment of future viability (Az egyesült királyságbeli vállalkozások
előtt álló erőforrás-kockázatok áttekintése, valamint a jövőbeli
életképesség értékelése), AEA, 2010. [4] http://www.nutrientplatform.org/?p=306
[5] http://www.phosphorusplatform.org/
[6] Phosphorous imports, exports, fluxes and sinks in Europe
(A foszfor importja, exportja, özöne és süllyesztői Európában) Richards és
Dawson, 2008. [7] The Story of phosphorus: Global food security and food
for thought (A foszfor története: globális élelmiszer-biztonság és
elgondolkodtató adalékok), Cordell et al., 2009. [8] Az importfüggőség a nettó import / (nettó import +
uniós termelés) módszerrel került kiszámításra – ez a módszer „Az árupiacokkal
és a nyersanyagokkal kapcsolatos kihívásokkal való szembenézés” című,
COM(2011) 25 számú dokumentumban szerepel. [9] World Phosphate rock reserves and resources (A világ
foszfátérckészletei és -forrásai), IFDC, 2010. [10] Joint Ore Reserves Committee (Közös Érckészlet-bizottság)
– további információkért lásd: www.jorc.org. [11] http://minerals.usgs.gov/minerals/pubs/commodity/phosphate_rock/mcs-2011-phosp.pdf
[12] Blanco 2011-es előadása alapján. [13] Forecasting Long-term Global Fertiliser Demand (A hosszú
távú globális műtrágyakereslet előrejelzése), FAO, 2008. [14] Rosegrant et al., 2009, az állatok számában
bekövetkező növekedésre vonatkozó előrejelzések tekintetében. [15] Az újabb értékelések 60 %-hoz közelebbi értékeket
tartalmaznak – lásd a JRC 2012. évi, az NPK-műtrágyákra vonatkozó
előrejelzésekkel kapcsolatos tanulmányát. [16] The Impact of First-Generation Biofuels on the Depletion
of the Global Phosphorus Reserve (Az elsőgenerációs bioüzemanyagok hatása
a globális foszforkészlet csökkenésére), Hein és Leemans, 2012. [17] Medium Term Outlook for Global Fertilizer Demand, Supply
and Trade 2008-2012 (Középtávú kitekintés a műtrágyák globális
keresletére, kínálatára és kereskedelmére 2008–2012), Heffer és Prud'homme,
2008. [18] Agronomic P imbalances across the world's croplands (A
mezőgazdaságban használt foszfor egyenlőtlen eloszlása a világ
szántóföldjein), Macdonald et al., 2011. [19] Lásd még: http://www.africafertilizer.org/ [20] A rock and a hard place – peak phosphorus and the threat
to our food security (Egy kőzet és egy kemény helyzet – a foszforcsúcs,
valamint az élelmiszerbiztonságot fenyegető veszélyek), Soil Association,
2010. [21] 'Peak P' what it means for farmers (A foszforcsúcs, és amit
a gazdálkodók számára jelent), Déry és Anderson, 2007. [22] A Hubbert-görbe annak becslése, hogy hogyan alakul
az időben egy adott forrás kitermelt mennyisége. Először az olajcsúcs
előrejelzésére használták, azóta pedig más források kimerülésének becslésére
is alkalmazzák (a Wikipedia meghatározása). [23] A kadmium eltávolítása a feldolgozott termékből. [24] Sustainable use of phosphorus (A foszfor fenntartható
használata), Cordell et al., 2010 – a megjelenéskor aktuális számadatok. [25] A floridai foszfátbányászat körülbelül évi
5 000–6 000 holdnyi területet bolygat meg, és holdanként 9 000
rövid tonna (8165 tonna) földet bányásznak ki. [26] Global phosphorus flows in the industrial economy
from a production perspective (Globális foszforáramok az ipari
gazdaságban termelési szempontból), Villalba et al., 2008. [27] Megjegyzendő, hogy a foszfátérc természetes
radioaktivitásának szintje a bánya geológiai jellemzőitől
függően nagy változatosságot mutathat. [28] Materials flow and energy required for the production of
selected mineral commodities (Egyes ásványi cikkek előállításához
szükséges anyagáram és energia), Kippenberger, 2001 (de maguk az energiára
vonatkozó számadatok 1994-ből származnak). [29] A talajvédelemről szóló tematikus stratégia
végrehajtása és a folyamatban lévő tevékenységek, COM(2012) 46 final. [30] Európa környezete – helyzetkép és kilátások 2010-ben:
http://www.eea.europa.eu/soer [31] 38 vízgyűjtő-gazdálkodási terv alapján. [32] Reconsideration of the planetary boundaries for phosphorus
(A bolygó foszforhoz kapcsolódó tűrőképességének újraértékelése),
Carpenter és Bennett, 2011. [33] http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/sct/documents/out162_en.pdf. [34] http://esis.jrc.ec.europa.eu/doc/risk_assessment/REPORT/cdmetalreport303.pdf
[35] HL C 149., 2008.06.14., 6. o. [36] EFSA Journal (2009) 980, 1–139.;
http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/980.htm [37] EFSA Journal (2011); 9(2):1975;
http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/pub/1975.htm [38] WHO Food Additives Series 64 (a WHO
élelmiszer-adalékanyagokkal foglalkozó sorozatának 64. száma), az
élelmiszer-adalékanyagokkal foglalkozó közös FAO/WHO szakértői bizottság
(JECFA) 73. ülése, Egészségügyi Világszervezet, Genf, 2011. [39] Rock phosphates and P fertilizers as sources of U
contamination in agricultural soils (Foszfátérc és foszfátműtrágya mint a
mezőgazdasági talajok uránszennyezésének forrása), Kratz és Schnug, 2006. [40] Számos ilyen technikát sorol fel a következő
weboldal:http://www.phosphorus-recovery.tu-darmstadt.de.
[41] EU Resource Efficiency Perspectives in a Global Context
(Uniós erőforrás-hatékonysági kilátások globális összefüggésben), PBL,
2011. [42] Shakhramanyan et al., munkadokumentum, 2012. [43] http://eusoils.jrc.ec.europa.eu/ESDB_Archive/eusoils_docs/other/EUR25327.pdf [44] Global phosphorus flows through the agricultural, food and
sewage systems (Globális foszforáramlások a mezőgazdasági, élelmiszer- és
szennyvízrendszerekben), Van Vuuren et al. (2010). [45] Kippenberger 2001. [46] Phosphate rock (Foszfátérc), Lauriente 2003. [47] Efficiency of soil and fertilizer phosphorus use (A
talajhoz és a műtrágyákhoz kapcsolódó foszforhasználat hatékonysága),
Syers et al., 2008. [48] A Tanács 91/676/EGK irányelve a vizek mezőgazdasági
eredetű nitrátszennyezéssel szembeni védelméről. [49] A GAEC (jó mezőgazdasági és környezeti állapot) olyan
szabványok jegyzéke, melyek célja annak biztosítása, hogy az összes
mezőgazdasági területet jó mezőgazdasági és környezeti állapotban
tartsák. A GAEC részét képezi a kölcsönös megfeleltetési rendszernek. [50] Improved phosphorus use efficiency in agriculture: A key
requirement for its sustainable use (Hatékonyabb foszforhasználat a
mezőgazdaságban: a fenntartható foszforhasználat előfeltétele),
Schroder et al., 2011. [51] Ciprusra, Luxemburgra, Bulgáriára, Romániára és Máltára
vonatkozóan nem állnak rendelkezésre adatok. [52] EU Preparatory Study on food waste in EU 27 (Uniós
előkészítő tanulmány az élelmiszer-hulladékról az Unió 27
tagállamában); BIO IS, 2010. október. [53] A Tanács 1999/31/EK irányelve a hulladéklerakókról. [54] Thermochemical processing of meat and bone meal, a review
(A hús- és csontliszt termokémiai feldolgozása, áttekintés), Cascarosa et al.,
2011. [55] Az állati melléktermékekre vonatkozó szabályozás és a
TSE-re (fertőző szivacsos agyvelőbántalom) vonatkozó
szabályozás. [56] A Tanács 91/271/EGK irányelve a települési szennyvíz
kezeléséről. [57] Az EUREAU állásfoglalása a foszfor újrafelhasználásáról,
2006. [58] A Tanács 86/278/EGK irányelve a szennyvíziszap
mezőgazdasági felhasználása során a környezet és különösen a talaj
védelméről.