EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012PC0134
Proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL concerning flag State responsibilities for the enforcement of Council Directive 2009/13/EC implementing the Agreement concluded by the European Community Shipowners’ Associations (ECSA) and the European Transport Workers’ Federation (ETF) on the Maritime Labour Convention, 2006, and amending Directive 1999/63/EC
Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és az Európai Közlekedési és Szállítási Dolgozók Szövetsége (ETF) között létrejött, a 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezmény alapján kötött megállapodás végrehajtásáról, valamint az 1999/63/EK irányelv módosításáról szóló, 2009. február 16-i 2009/13/EK tanácsi irányelv végrehajtása vonatkozásában a lobogó szerinti államokra háruló kötelezettségekről
Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és az Európai Közlekedési és Szállítási Dolgozók Szövetsége (ETF) között létrejött, a 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezmény alapján kötött megállapodás végrehajtásáról, valamint az 1999/63/EK irányelv módosításáról szóló, 2009. február 16-i 2009/13/EK tanácsi irányelv végrehajtása vonatkozásában a lobogó szerinti államokra háruló kötelezettségekről
/* COM/2012/0134 final - 2012/0065 (COD) */
Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és az Európai Közlekedési és Szállítási Dolgozók Szövetsége (ETF) között létrejött, a 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezmény alapján kötött megállapodás végrehajtásáról, valamint az 1999/63/EK irányelv módosításáról szóló, 2009. február 16-i 2009/13/EK tanácsi irányelv végrehajtása vonatkozásában a lobogó szerinti államokra háruló kötelezettségekről /* COM/2012/0134 final - 2012/0065 (COD) */
INDOKOLÁS 1. A
JAVASLAT HÁTTERE A 2006. évi
tengerészeti munkaügyi egyezményt (a továbbiakban: az egyezmény) a Nemzetközi
Munkaügyi Szervezet (ILO) 2006. február 23-án Genfben fogadta el szinte
egyhangúlag. Az egyezmény a nemzetközi hajózásra vonatkozik, és olyan alapvető
kérdéseket szabályoz, mint például a hajókon dolgozó tengerészekre vonatkozó,
minimálisan betartandó követelmények (1. cím), a foglalkoztatás feltételei (2.
cím), a lakóterek, a pihenési körülmények, az élelmezés és étkeztetés (3. cím),
az egészségvédelem, az orvosi ellátás és a jóléti ellátások (4. cím), valamint
a megfelelés és a végrehajtás (5. cím). Az egyezmény célja, hogy tisztességes
munka- és életkörülményeket garantáljon a hajók fedélzetén, valamint biztosítsa
az említett rendelkezések végrehajtására vonatkozó eljárásokat. Az egyezmény a
világszerte dolgozó 1,2 millió tengerész, valamint a hajótulajdonosok és
tengeri nemzetek szempontjából tekinthető a tengerészeti munka első
törvénykönyvének. Az
uniós tagállamok és a Bizottság a kezdetektől fogva támogatták az ILO e
tárgyban végzett munkáját. Az EU megítélése szerint a valamennyi lobogóra és
tengerészre vonatkozó közös alapnormák megállapítása révén az egyezmény
hozzájárul ahhoz, hogy a tengeri iparágban világszinten azonos játékszabályok
érvényesüljenek. E tekintetben az EU már elfogadta a tagállamoknak a Nemzetközi
Munkaügyi Szervezet 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezményének az Európai
Közösség érdekében történő megerősítésére való felhatalmazásáról szóló, 2007.
június 7-i 2007/431/EK tanácsi határozatot[1].
Egyes tagállamok (Spanyolország, Bulgária, Luxemburg, Dánia, Lettország és
Hollandia) már megerősítették az egyezményt, és a többi tagállam is hamarosan
megteszi ezt a lépést. A szabályozás tartalmi vonatkozásai tekintetében
elmondható, hogy a tagállami jogszabályok általában nagyobb védelmet
biztosítanak és részletesebbek az ILO-normáknál. A nemzetközi és a nemzeti
normák közötti összhang biztosításához, valamint az egyezmény megerősítéséhez
elengedhetetlen a tagállami jogszabályok alapos és időt nem kímélő
átvilágítása. Eddig
22 állam erősítette meg az egyezményt, ami a világszintű flotta-tonnatartalom
45%-át teszi ki, az egyezmény megerősítéséhez viszont 30 megerősítésre és a
világszintű flotta-tonnatartalom 33%-ára van szükség. Az
EU ezenkívül az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és az
Európai Közlekedési és Szállítási Dolgozók Szövetsége (ETF) között létrejött, a
2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezmény alapján kötött megállapodás
végrehajtásáról, valamint az 1999/63/EK irányelv módosításáról szóló, 2009.
február 16-i 2009/13/EK tanácsi irányelvet[2]
is elfogadta. A 2009/13/EK irányelv az ágazati szociális párbeszéd
szempontjából kivételes eredményt jelent, és ez a javaslat arra irányul, hogy
az irányelv végrehajtására megfelelő eszközök álljanak rendelkezésre az
Unióban. E
célból a Bizottság a tagállamoktól megköveteli majd a 2009/13/EK irányelv
alkalmazását, amikor a lobogó szerinti állam hatáskörét gyakorolják. A
dolgok jelenlegi állása szerint az európai szabályozás a 2009/13/EK irányelvnek
köszönhetően összhangba került az egyezményben rögzített nemzetközi normákkal.
Az említett irányelv átvette az egyezmény fentiekben említett 1., 2., 3., 4. és
5. címében foglalt, a tengerészek jogait megállapító rendelkezéseit. Mindazonáltal
azoknak az európai szociális partnereknek, akik ágazati megállapodásukat az
EUMSZ 155. cikke alapján hozott tanácsi határozat révén kívánják végrehajtani,
nincs hatáskörük arra, hogy megállapodásukba belevegyék a tengerészeti
munkaügyi egyezmény 5. címében foglalt rendelkezéseket, ezért felkérték a
Bizottságot, hogy hozzon ilyen irányú intézkedést. A lobogó szerinti államok
kötelezettségeinek szabályozása által e kezdeményezés kifejezetten ezt a célt
szolgálja. E
kezdeményezés a tengerhez kapcsolódó szakmákkal foglalkozó uniós szakpolitika
részét képezi. Ahogyan arról már szó esett a „Javaslatok és stratégiai célkitűzések
az Európai Unió tengeri szállítási politikájának vonatkozásában a 2018-ig
terjedő időszakra” című, az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai
Gazdasági és Szociális Bizottságnak és a Régiók Bizottságának címzett
bizottsági közleményben[3],
az EU-nak valójában érdekében áll, hogy az európaiak számára növelje a
tengerhez kapcsolódó foglalkozások vonzerejét olyan intézkedések révén, amelyek
megvalósításában adott esetben részt vesz a Bizottság, a tagállamok és maga az
iparág is. Ez teljes mértékben vonatkozik az egyezmény végrehajtására, amely
jelentős mértékben javítja a hajók fedélzetén uralkodó munka- és
életkörülményeket. A közlemény aláhúzza, hogy az uniós szociális partnerek
közötti, az említett egyezmény kulcsfontosságú elemeinek végrehajtására
vonatkozó megállapodás is azt mutatja, hogy ez a kérdés széles körű támogatást
élvez az iparágban, ezért az EU-nak és tagállamainak törekedniük kell az
alábbiakra: –
az egyezmény tagállamok általi gyors megerősítése és a szociális partnerek
ágazati megállapodásán alapuló bizottsági javaslatok mielőbbi elfogadása az
egyezmény kulcsfontosságú elemeinek az uniós jogba való átültetése érdekében, –
az új szabályok hatékony érvényesítésének biztosítása megfelelő intézkedések
útján, többek között a lobogó és kikötő szerinti állam általi ellenőrzés
követelményeinek[4]
alkalmazása révén. Az
„Útiterv az egységes európai közlekedési térség megvalósításához – Úton egy
versenyképes és erőforrás-hatékony közlekedési rendszer felé” című fehér könyv[5] kiemeli annak fontosságát, hogy
a tengeri közlekedés területén is érvényben legyen egy, a munkahelyteremtés
előmozdítását és a biztonság fokozását célzó szociális menetrend. A fehér
könyvet kísérő bizottsági szolgálati munkadokumentumban pedig szó esik egy
olyan javaslatról, amely az egyezmény hatékony érvényesítését hivatott
biztosítani. Ez a javaslat
szorosan kapcsolódik a kikötő szerint illetékes állam általi ellenőrzésről
szóló 2009/16/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvre vonatkozó
javaslathoz, amely világszinten egyenlő versenyfeltételeket teremt az iparágban
azáltal, hogy valamennyi európai kikötőben kötelezővé teszi az egyezmény
rendelkezéseinek alkalmazását. 1.1 Tengerészeti
munkaügyi egyezmény Általánosan
elfogadott nézet, és az ILO is kifejezetten hangoztatja, hogy a hajózási ágazat
„a világ első ténylegesen globális iparága”, amely „megfelelő nemzetközi
szabályozási környezetet igényel, vagyis az egész iparágra vonatkozó globális
normákat”. A 2006-ban
elfogadott egyezmény minden tengerészre vonatkozóan – nemzetiségüktől, illetve
a hajók lobogójától függetlenül – megállapítja az átfogó jogokat, és garantálja
a munkahelyi biztonságot. Az egyezmény célja,
hogy egyrészt a tengerészek számára tisztességes munkafeltételeket biztosítson,
másrészt pedig tisztességes versenyt garantáljon a minőségi normákat betartó
hajótulajdonosok között. Számos terület vonatkozásában megállapítja a
tengerészek tisztességes munkafeltételekhez való jogait, ráadásul úgy dolgozták
ki, hogy világszinten alkalmazandó, könnyen érthető, naprakésszé tehető és
egységesen végrehajtható legyen. Az egyezménynek az is a célja, hogy a minőségi
hajózásra vonatkozó nemzetközi szabályozási rendszer „negyedik pillére”-ként
ismert olyan, globálisan alkalmazandó jogi okmánnyá váljon, amely kiegészíti a
Nemzetközi Tengerészeti Szervezet (IMO) három kulcsfontosságú egyezményét,
amelyek a következők: az „Életbiztonság a tengeren” tárgyú nemzetközi egyezmény
(SOLAS-egyezmény), a tengerészek képzéséről, képesítéséről és az őrszolgálat
ellátásáról szóló nemzetközi egyezmény (STCW-egyezmény) és a hajókról történő
szennyezés megelőzéséről szóló nemzetközi egyezmény (MARPOL-egyezmény). A
tengerészeti munkaügyi egyezményben négy cím rendelkezik a tengerészek
jogairól: a hajókon dolgozó tengerészekre vonatkozó, minimálisan betartandó
követelményekről szóló 1. cím; a foglalkoztatás feltételeiről szóló 2. cím; a
lakóterekről, a pihenési körülményekről, az élelmezésről és az étkeztetésről
szóló 3. cím; valamint az egészségvédelemről, az orvosi ellátásról és a jóléti
ellátásokról szóló 4. cím. Ezen túlmenően 5.
címében az egyezmény bizonyos mechanizmusokat állapít meg a felügyelet
valamennyi szinten történő megerősítése érdekében: a hajó, a társaság, a lobogó
szerinti állam, a kikötő szerinti állam, a munkaerőt biztosító állam, valamint
a világszintű és egységes megfelelést és ellenőrzést biztosító ILO-rendszer
szintjén. A megfelelő szabályok gyűjteménye mellett valóban hatékonyabb
végrehajtási és szabályérvényesítési rendszerre volt szükség ahhoz, hogy
hajózás biztonsága és védelme, valamint a környezetvédelem érdekében a
forgalomból ki lehessen vonni a követelményeknek nem megfelelő hajókat. Az EU-nak ezért a
lobogó szerinti állam és a kikötő szerinti állam általi ellenőrzés révén
gondoskodnia kell arról, hogy az uniós kikötőkbe befutó hajókon – a tengerészek
nemzetiségétől függetlenül – betartsák az egyezmény vonatkozó tengerészeti
munkaügyi normáit. Mindezeken túlmenően
az egyezmény normáinak a lobogó szerinti állam és a kikötő szerinti állam
általi ellenőrzés révén történő végrehajtása lehetővé teszi a szociális dömping
visszaszorítását is. A szociális dömping rontja a fedélzeti munkafeltételeket,
és bünteti azokat a hajótulajdonosokat, akik az ILO-szabályoknak megfelelő,
tisztességes munkakörülményeket kínálnak. 1.2. Az
egyezmény által a lobogó szerinti államok általi ellenőrzés tekintetében előírt
kötelezettségek Az
egyezmény elfogadásával az ILO innovatív rendelkezéseket alakított ki a
hajófedélzeti munkakörülmények tanúsítása tekintetében. Az egyezmény egy
tanúsítási rendszerrel megtámogatott szigorú végrehajtási rendszert hoz létre,
amelyben a lobogó szerinti állam (vagy egy elismert szervezet vagy egy annak
nevében eljáró jogalany) megvizsgálja a hajótulajdonosok megfelelőségi terveit,
valamint igazolja és tanúsítja, hogy a szóban forgó tervek ténylegesen
érvényben vannak és végrehajtják őket. A hajók számára előírás lesz, hogy a tengerészeti
munkaügyi igazolás és a tengerészeti munkaügyi megfelelés nyilatkozata mindenkor
a fedélzeten legyen. E dokumentumokat a lobogó szerinti állam állítja
ki, amely joghatóságot gyakorol a hajók felett és tanúsítja az ellenőrzések
eredményét. Az egyezmény értelmében ez a követelmény az 500 tonna feletti
bruttó tonnatartalmú (BT) olyan hajókra vonatkozik, amelyek nemzetközi
útvonalakon közlekednek vagy külföldi kabotázst végeznek. Mindazonáltal az
uniós tagállami lobogó alatt közlekedő hajóktól elvárás lesz annak biztosítása,
hogy a 2009/13/EK irányelvet átültető nemzeti törvények és rendeletek
rendelkezéseit a kisebb (500 BT-t el nem érő) hajók is betartsák, amelyek
vonatkozásában az egyezmény nem teszi kötelezővé a tanúsítást. Annak érdekében,
hogy a tagállamokra ne nehezedjen további szabályozási teher, ez a javaslat nem
ülteti át az uniós jogba a tanúsítási rendszer egészét, így az a nemzetközi jog
része marad. 1.3. Hatályos
uniós jogszabályok Az EU három, a
tengerészeti biztonsággal összefüggő csomag elfogadása által jogi keretet
hozott létre a tengerészeti biztonság fokozása érdekében – a legutóbbi csomag
elfogadására 2009-ben került sor. A tengerészeti biztonság, az egészség és a
biztonság tekintetében meglévő egyes uniós szabályok relevánsak e javaslat
szempontjából. Ezeket az alábbiakban foglaljuk össze. 1.3.1 A
lobogó szerinti állammal szembeni követelmények teljesítéséről szóló, 2009.
április 23-i 2009/21/EK európai parlament és tanácsi irányelv[6] Uniós szinten a
2009/21/EK irányelv annak biztosítására irányul, hogy a tagállamok hatékonyan
és következetesen teljesítsék a lobogó szerinti államként rájuk háruló
kötelezettségeket, valamint hogy fokozzák a biztonságot és megelőzzék a
lobogójuk alatt közlekedő hajókról történő szennyezést. Az irányelv rögzíti a
hajóknak a lobogó szerinti tagállamban való lajstromozásához szükséges
feltételeket, továbbá a lobogó szerinti államok számára megállapítja a
nemzetközi előírásokkal összhangban álló minőségirányítási rendszer és belső
értékelési rendszer kialakítására vonatkozó kötelezettséget. E célból az
IMO-normák alkalmazandók, különös tekintettel a nemzeti tengerügyi
közigazgatások kötelező auditálási tervére és a lobogó szerinti államokra
vonatkozó IMO-kódexre. A 2009/21/EK
irányelv mindazonáltal nem tartalmaz olyan jegyzéket, amely a lobogó szerinti
államok által elvégzendő feladatokat sorolja fel, ehelyett IMO-eljárásokra
hivatkozik. Ezért a 2009/13/EK irányelv végrehajtásából eredően a lobogó
szerinti államokra háruló konkrét feladatokat indokolt bevezetni az uniós
jogba. Mivel e javaslat céljai különbözőek és jellegükben eltérnek a 2009/21/EK
irányelv céljaitól, a 2009/21/EK irányelv módosítása helyett megfelelőbbnek
tűnik egy külön javaslat megalkotása. 1.3.2 2009/13/EK irányelv Az
európai uniós szociális partnerek közötti megállapodást követően a 2009/13/EK
irányelv átülteti az uniós jogba az egyezmény egyes rendelkezéseit. Különösen
az irányelv melléklete átvette az egyezmény 1., 2., 3. és 4. címének releváns
elemeit, amelyek a következők: a hajók fedélzetén végzett munka vonatkozásában
minimálisan betartandó munkakövetelmények (orvosi igazolás, alsó korhatár,
képzés és képesítések); a foglalkoztatás feltételei (a tengerészek
munkaszerződései, repatriálás, a hajó megsemmisülése, illetve elsüllyedése
esetén a tengerészeknek fizetendő kártalanítás, a személyzet létszáma, karrier-
és készségfejlesztés, valamint a tengerészek munkalehetőségei); a lakóterekről,
pihenési körülményekről, élelmezésről és étkeztetésről szóló rendelkezések; az
egészségvédelemre, orvosi ellátásra és jóléti ellátásokra vonatkozó előírások,
beleértve a hajótulajdonosok felelősségét és a parti létesítményekhez való hozzáférést;
és végezetül a fedélzeti panasztételi eljárásról szóló rendelkezések. Kifejezetten
eltérő rendelkezés hiányában a 2009/13/EK irányelv alkalmazandó valamennyi
olyan köz- vagy magántulajdonban lévő hajóra, amely rendes körülmények között
kereskedelmi tevékenységet folytat, kivéve a halászati, illetve hasonló
tevékenységet folytató hajókat, valamint a hagyományos építésű hajókat, így
például a laposfenekű vitorlásokat és a dzsunkákat. Az irányelv nem vonatkozik
a hadihajókra és a haditengerészeti segédhajókra. 2. AZ
ÉRDEKELTEKKEL FOLYTATOTT KONZULTÁCIÓ EREDMÉNYEI Az uniós tagállamok
az EU álláspontjának koordinálását végző Bizottsággal együtt tevékenyen részt
vettek a tengerészeti munkaügyi egyezmény megtárgyalásában. Az egyezményt
2006-ban valamennyi uniós tagállam elfogadta. Egy széles körű,
nyilvános konzultáció a tagállamoknak és az érdekelt feleknek alkalmat adott
arra, hogy 2011 júniusában kifejtsék nézeteiket. Általános egyetértés
volt a tekintetben, hogy a lobogó szerinti államokkal és a kikötő szerinti
államokkal összefüggő jogszabályok frissítésre szorulnak annak érdekében, hogy
az egyezmény követelményei végrehajthatók legyenek. A kiemelt konkrét,
pozitív hatások megszilárdították a tengerészeti biztonságot, fokozták a
hajózás színvonalát, valamint tisztességesebbé tették a versenyt az uniós és a
nem uniós piaci szereplők, illetve az uniós és a nem uniós lobogók között. Az érdekeltek
szintén megemlítették a tengerészek jobb munkakörülményeit, nevezetesen ide
tartoznak a valamelyik uniós tagállam lobogója alatt közlekedő hajón dolgozó
uniós tengerészek, a nem uniós állam lobogója alatt közlekedő hajón dolgozó
uniós tengerészek, valamint a nem uniós állam lobogója alatt közlekedő hajón
dolgozó nem uniós tengerészek. A tengeri
foglalkoztatással és versenyképességgel foglalkozó munkacsoport, a Siim Kallas
alelnök által 2010 júliusában létrehozott független testület javasolta a
tengerészeti munkaügyi egyezmény végrehajtását. A munkacsoport 2011 júniusában
fejezte be munkáját, és kiadott egy jelentést[7],
amely szakpolitikai ajánlásokat fogalmazott meg a tengerészeti szakma
előmozdításának lehetőségeivel kapcsolatban. 3. A
JAVASLAT JOGI ELEMEI 3.1 A
javaslat tartalma 3.1.1 A
lobogó szerinti államok kötelezettségei Az
államok hajóikkal szembeni kötelezettségeinek elsődleges forrása a nemzeti
lobogó. A lobogó szerinti államok kötelesek gondoskodni arról, hogy hajóik
eleget tegyenek a lobogó szerinti államok által a nemzetközi jog és a
nemzetközi egyezmények alapján elfogadott normáknak, különös tekintettel a
nemzetközi alapnormákra. Ez annyit jelent, hogy a lobogó szerinti állam hajóit
oly módon kell üzemeltetni, hogy a tengerészeket, a tengeri környezetet és a
rakományt fenyegető kockázat a lehető legkisebb legyen. A tengerjogról szóló
1982. évi ENSZ-egyezmény (UNCLOS 1982) 94. cikke megállapítja a lobogó szerinti
államok alapvető kötelezettségeit, 94. cikkének (5) bekezdése pedig előírja,
hogy a lobogó szerint államoknak meg kell tenniük valamennyi, az általánosan
elfogadott nemzetközi szabályok, eljárások és gyakorlat betartásához szükséges
lépést. A lobogó szerinti
államnak tényleges joghatósága van a nyílt tengeren tartózkodó hajóit és azok
személyzetét érintő adminisztratív, technikai és társadalmi kérdésekben. A
lobogója alatt lajstromozott hajók tekintetében érvényt szerez az előírásoknak,
beleértve az ellenőrzést, a tanúsítást, és a biztonsággal és
szennyezésmegelőzéssel kapcsolatos dokumentumok kiállítását. Ez a gyakorlatban
annyit jelent, hogy mielőtt egy hajó viselhetné lobogójukat, a tagállamoknak a
felelősségi körükbe tartozó területek vonatkozásában ellenőrizniük kell, hogy a
hajó megfelel-e a nemzetközi szabályoknak és előírásoknak. A
lobogó szerinti államok kérdését érintő jelenlegi javaslat átveszi az egyezmény
5. címének bizonyos részeit, amelyek a lobogó szerinti államok
kötelezettségeiről rendelkeznek. Ahogy az a fentiekben már említésre került, ez
a javaslat kiegészíti, de nem módosítja a lobogó szerinti államokra vonatkozó
2009/21/EK irányelvet. A javaslat előírja, hogy a lobogó szerinti állam köteles
gondoskodni 2009/13/EK irányelv végrehajtásáról és tiszteletben tartásáról. Mindazonáltal
az Unió hatáskörei miatt, illetve politikai okokból kifolyólag az uniós jogba
nem volt lehetőség átültetni az egyezmény minden olyan rendelkezését, amely a
hajók számára előírja, hogy a fedélzeten kell tartani a tengerészeti munkaügyi
igazolást és a tengerészeti munkaügyi megfelelés nyilatkozatát (amelyek
tanúsítják az egyezményben szabályozott mind a 14 témakörre vonatkozó előírások
tiszteletben tartását: a tengerészek alsó korhatára, orvosi igazolása,
képesítése, munkaszerződése; a tengerészek toborzásával vagy
munkaközvetítésével foglalkozó, engedéllyel rendelkező, tanúsított vagy
szabályozott magánvállalkozások szolgáltatásainak igénybevétele, munkaidő és
pihenőidő, a személyzet létszáma, lakóterek, fedélzeti rekreációs lehetőségek,
élelmezés és étkeztetés, egészségvédelem, biztonság és balesetmegelőzés,
fedélzeti orvosi ellátás, fedélzeti panasztételi eljárás, munkabér-kifizetés). A
2009/13/EK irányelv tehát nem fedi le teljes egészében az egyezmény által
szabályozott kérdéseket. Következésképpen a lobogó szerinti uniós tagállamok
kötelezettségei csupán a 2009/13/EK irányelv rendelkezéseinek végrehajtására
korlátozódnak. 3.1.2 A
javaslat tartalmának részletes ismertetése A
2009/21/EK irányelv annak biztosítására törekszik, hogy minden uniós tagállam
lobogója jó státusszal rendelkezzen (azaz ne kerüljön fekete listára), hogy a
lobogó szerinti állam auditálására vonatkozó IMO-rendszert beépítse az uniós jogba,
valamint hogy bevezesse a nemzeti tengerügyi hatóságok minőségtanúsítási
rendszerét. E javaslat azonban más célokat tűz ki. Ez a javaslat nem hivatkozik
IMO-eljárásokra, hanem – a tengerészeti munkaügyi egyezmény egyes normáinak
átvételével – meghatározza a 2009/13/EK irányelv alkalmazásának figyelemmel
kísérésére szolgáló elveket. Az egyértelműség érdekében ezt jobb egy külön
szövegben megfogalmazni. Az
1. cikk ismerteti a javaslat tárgyát, amely nem más, mint annak biztosítása,
hogy az uniós lobogó szerinti államok teljesítsék a 2009/13/EK irányelv
alkalmazására és végrehajtására vonatkozó kötelezettségeiket. A
2. cikk átveszi a „hajó” és „hajótulajdonos” fogalmaknak a tengerészeti
munkaügyi egyezményben és a 2009/13/EK irányelvben használt meghatározását a
normák és a végrehajtási intézkedések közötti eltérések elkerülése végett. A
3. cikk megállapítja a lobogó szerinti állam kötelezettségét a megfelelő
ellenőrzések és nyomonkövetési mechanizmusok kialakítására, valamint annak
biztosítására, hogy hajói betartsák a 2009/13/EK irányelv előírásait. A
4. cikk azon személyzet szakmai képesítéséről és függetlenségéről rendelkezik,
amelynek feladata ellenőrizni, hogy az érintett lobogó szerinti államok
lobogója alatt közlekedő hajók fedélzetén megfelelő módon alkalmazzák-e a
2009/13/EK irányelv előírásait. Az
5. cikk az uniós tagállami lobogó alatt közlekedő hajókkal összefüggésben
felmerülő panaszokról rendelkezik, és megállapítja a lobogó szerinti állam
illetékes személyzete által követendő elveket és eljárásokat. 3.1.3 Az
átültető intézkedésekről szóló értesítést kísérő magyarázó dokumentumok A
közös politikai nyilatkozatok[8]
alapján (HL 2011/C 369/02; HL 2011/C 369/03) a Bizottság eseti alapon mérlegeli
a magyarázó dokumentumok szükségességét. Figyelemmel az arányosság elvére,
illetve a további adminisztratív terhek elkerülése végett a Bizottság nem
tartotta indokoltnak, hogy e javaslatot magyarázó dokumentumok kísérjék: a
javaslat nem módosít már meglévő jogszabályt, tervezett hatálya korlátozott és nem
érinti a tagállami szinten szigorúan szabályozott területeket. Ez a javaslat
ezért nem tartalmaz a magyarázó dokumentumokra vonatkozó preambulumbekezdést. 3.2 Jogalap Az
Európai Unió működéséről szóló szerződés 100. cikkének (2) bekezdése. 3.3 A
szubszidiaritás elve A
harmonizált végrehajtási szabályok uniós szinten várhatóan hozzájárulnak az
azonos játékszabályok érvényesüléséhez annak érdekében, hogy egyrészt
elkerülhetők legyenek a belső piacot érintő versenytorzulások, amelyek káros
hatást gyakorolnak a tengerészeti biztonságra, másrészt pedig, hogy
tisztességes munka- és életkörülmények legyenek biztosíthatók valamennyi
tengerész számára, nemzetiségüktől függetlenül. Ezen belül különösen a kikötő
szerinti államok általi ellenőrzés uniós szinten hatékonynak bizonyult annak
biztosítására, hogy az uniós kikötőkbe befutó hajók az erőforrások
összegyűjtése és információcsere révén fokozottabb felügyelet alatt álljanak. 3.4 Az
arányosság elve A
hajózási iparágban a szabályok tiszteletben tartása elsősorban a lobogó
szerinti államok intézkedései révén biztosítható. E javaslat célja a lobogó
szerinti államok szerepének megerősítése annak ellenőrzésében, hogy a
2009/13/EK irányelv végrehajtása hatékony és következetes módon történik-e,
továbbá annak elkerülése, hogy a tagállamok egyénileg lépjenek fel a
következetesség kárára, sőt akár a nemzetközi vagy uniós jog megsértésével. 3.5 A
jogi aktus típusának megválasztása Tekintettel
arra, hogy a tagállamoknak az alapnormákat át kell ültetniük saját nemzeti
jogukba és azokat végre kell hajtanuk a megosztott hatáskörök területén, a
megfelelő jogi eszköz az irányelv. 3.6 Hatálybalépés Ez az irányelv – a
2009/13/EK irányelvhez hasonlóan – a 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezmény
hatálybalépésének napján lép hatályba. 2012/0065 (COD) Javaslat AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS
IRÁNYELVE az Európai Közösség Hajótulajdonosainak
Szövetsége (ECSA) és az Európai Közlekedési és Szállítási Dolgozók Szövetsége
(ETF) között létrejött, a 2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezmény alapján
kötött megállapodás végrehajtásáról, valamint az 1999/63/EK irányelv
módosításáról szóló, 2009. február 16-i 2009/13/EK tanácsi irányelv
végrehajtása vonatkozásában a lobogó szerinti államokra háruló
kötelezettségekről (EGT-vonatkozású szöveg) AZ EURÓPAI
PARLAMENT ÉS AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az
Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 100. cikke (2)
bekezdésére, tekintettel az
Európai Bizottság javaslatára, a jogalkotási aktus
tervezetének a nemzeti parlamentek számára való megküldését követően, tekintettel az
Európai Gazdasági és Szociális Bizottság véleményére[9], tekintettel a Régiók
Bizottságának véleményére[10], rendes jogalkotási
eljárás keretében, mivel: (1) A tengeri közlekedés terén az
uniós fellépés célja – többek között – a tengerészek élet- és
munkakörülményeinek javítása a hajók fedélzetén, a biztonság fokozása a
tengeren és a tengeri balesetek által okozott szennyezés megelőzése. (2) Az Unió tudatában van annak,
hogy a tengeri balesetek többségét közvetlenül emberi tényezők, legfőképpen a
fáradtság okozza. (3) A tengerészeti biztonsággal
kapcsolatos uniós politika egyik fő célja a követelményeknek
nem megfelelő hajók forgalomból való kivonása. (4) A Nemzetközi Munkaügyi
Szervezet 2006. február 23-án elfogadta a 2006. évi tengerészeti munkaügyi
egyezményt (a továbbiakban: az egyezmény) olyan egységes és koherens okmány
létrehozásának a szándékával, amely a lehetőségekhez mérten magában foglalja a
hatályos nemzetközi tengerészeti egyezmények és ajánlások valamennyi naprakész
normáját, valamint az egyéb nemzetközi munkaügyi egyezményekben foglalt
alapelveket is. (5) A 2007. június 7-i
2007/431/EK tanácsi határozat[11]
felhatalmazta a tagállamokat az egyezmény megerősítésére. (6) A tagállamok felkérést kapnak
az egyezmény mielőbbi megerősítésére. (7) Az egyezmény minden
tengerészre vonatkozóan – nemzetiségüktől, illetve a hajók lobogójától
függetlenül – megállapítja a tengerészeti munkaügyi normákat. (8) A 2009. február 16-i
2009/13/EK tanácsi irányelv[12]
végrehajtja az Európai Közösség Hajótulajdonosainak Szövetsége (ECSA) és az
Európai Közlekedési és Szállítási Dolgozók Szövetsége (ETF) között létrejött, a
2006. évi tengerészeti munkaügyi egyezmény alapján kötött megállapodást (a
továbbiakban: a megállapodás), valamint módosítja az 1999/63/EK irányelvet. (9) A 2009/13 irányelvet a
Szerződés 155. cikke alapján fogadták el. (10) Mivel a Szerződés 155. cikke
alapján kötött, tanácsi határozatok útján végrehajtandó megállapodások hatálya
csupán a Szerződés 153. cikkében meghatározott kérdésekre terjedhet ki, az
egyezmény egyes, az egyezmény végrehajtása vonatkozásában a lobogó szerinti
államokra háruló kötelezettségekről szóló rendelkezései nem képezhették a
2009/13/EK irányelv által végrehajtott szociális megállapodás részét. Ezeket a
rendelkezéseket ezen irányelv révén be kell illeszteni az uniós jogba. (11) Noha a 2009/21/EK irányelv
szabályozza a lobogó szerinti államok kötelezettségeinek kérdését azáltal, hogy
a lobogó szerinti állam auditálására vonatkozó IMO-rendszert beépíti az uniós
jogba és bevezeti a nemzeti tengerügyi hatóságok minőségtanúsítási rendszerét,
a tengerészeti munkaügyi normákra vonatkozó külön irányelv megfelelőbb
eszköznek tűnik a különböző célok és eljárások egyértelmű tükrözésére. (12) A 2009/13/EK irányelv a
tagállami lobogó alatt közlekedő hajók fedélzetén tartózkodó tengerészekre
alkalmazandó. A tagállamoknak ezért a lobogójuk alatt közlekedő hajóknál
figyelemmel kell kísérniük a hivatkozott irányelv rendelkezéseinek betartását. (13) A 2009/13/EK irányelv
végrehajtásának hatékony ellenőrzése végett elengedhetetlen, hogy a tagállamok
rendszeres vizsgálatok, monitoring vagy ellenőrzési intézkedések útján
megbizonyosodjanak arról, hogy a lobogójuk alatt közlekedő hajók megfelelnek a
2009/13/EK irányelv követelményeinek. (14) Mivel ezen irányelv céljait a
tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért az intézkedés léptéke
vagy hatása miatt azok uniós szinten jobban megvalósíthatók, az Unió
intézkedéseket hozhat a Szerződés 5. cikkében foglalt szubszidiaritás elvének
megfelelően. Az említett cikkben foglalt arányosság elvének megfelelően ez az
irányelv nem lépi túl az e célok eléréséhez szükséges mértéket. (15) Mivel ez az irányelv
biztosítja a 2009/13/EK irányelv végrehajtását, ennek az irányelvnek a
2009/13/EK irányelv hatálybalépésének napján kell hatályba lépnie, ELFOGADTA EZT
AZ IRÁNYELVET: 1. cikk Tárgy Ez az irányelv
szabályokat állapít meg abból a célból, hogy a tagállamok hatékonyan
teljesítsék a lobogó szerinti államként rájuk háruló kötelezettségeket, amelyek
annak ellenőrzéséből állnak, hogy a lobogójuk alatt közlekedő hajók betartják-e
a 2009/13/EK irányelv rendelkezéseit. Ez az irányelv a 2009/21/EK európai
parlamenti és tanácsi irányelv[13]
sérelme nélkül alkalmazandó. 2. cikk Fogalommeghatározások Ezen irányelv
alkalmazásában: a) „hajó”: olyan
hajó, amely nem kizárólag belvizeken, illetve védett vizeken vagy azok
közvetlen közelében, vagy olyan területeken hajózik, amelyekre kikötői
rendelkezések vonatkoznak; b) „hajótulajdonos”:
a hajó tulajdonosa, vagy azon egyéb szervezet vagy személy – így például
üzemben tartót, ügynököt, vagy a hajót személyzet nélkül (bare boat charterben)
bérlő személyt –, amely vagy aki a tulajdonostól átvállalta a hajó
üzemeltetésének felelősségét, és e felelősség átvállalásával egyidejűleg
vállalta, hogy elfogadja a 2009/13/EK irányelv melléklete értelmében a
hajótulajdonosokra háruló kötelezettségeket és felelősséget, függetlenül attól,
hogy rajta kívül bármely egyéb szervezet vagy személy teljesíti és vállalja-e a
hajótulajdonos nevében ezen kötelezettségek és felelősség meghatározott részét. 3. cikk A megfelelőség
ellenőrzése A tagállamok
gondoskodnak arról, hogy megfelelő ellenőrzések és nyomonkövetési mechanizmusok
legyenek érvényben, továbbá hatékony és megfelelő vizsgálatokat végeznek annak
biztosítására, hogy a lobogójuk alatt közlekedő hajókon uralkodó munka- és
életkörülmények tartósan megfeleljenek a 2009/13/EK irányelv
követelményeinek. 4. cikk A megfelelőség
ellenőrzéséért felelős személyzet A tagállamok
gondoskodnak arról, hogy a 2009/13/EK irányelv megfelelő végrehajtásának
ellenőrzéséért felelős személyzet rendelkezzen az ellenőrzés elvégzéséhez és az
irányelvnek való megfelelés biztosításához szükséges vagy kívánatos
képesítéssel, szakértelemmel, megbízással, hatáskörrel, jogállással és
függetlenséggel. 5. cikk Panaszok (1)
Ha valamely tagállamhoz olyan panasz érkezik,
amelyet az adott tagállam nem tekint nyilvánvalóan alaptalannak, vagy a
tagállam bizonyítékot szerez arra vonatkozóan, hogy a lobogója alatt közlekedő
hajó nem felel meg a 2009/13/EK irányelv követelményeinek, illetőleg arról,
hogy a hajón foganatosított végrehajtási intézkedések súlyos hiányosságokat
mutatnak, akkor a szóban forgó tagállam megteszi az ügy kivizsgálásához szükséges
lépéseket, és gondoskodik arról, hogy intézkedés történjen a feltárt
hiányosságok orvoslására. (2)
A panaszok kezeléséért felelős személyzet
bizalmasan kezel minden olyan sérelmet vagy panaszt, amely valamilyen veszélyre
vagy hiányosságra figyelmeztet a tengerészek munka- és életkörülményeivel vagy
a törvények és rendeletek megszegésével kapcsolatban, továbbá a személyzet nem
fedi fel a hajótulajdonos, a hajótulajdonos képviselője vagy a hajó
üzemeltetője számára, hogy az ellenőrzésre ilyen sérelem vagy panasz nyomán
került sor. 6. cikk Átültetés a
nemzeti jogba (1)
A tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi,
rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy
ennek az irányelvnek a hatálybalépéstől számított 12 hónapon belül megfeleljenek.
Az említett rendelkezések szövegét haladéktalanul közlik a Bizottsággal. (2)
Amikor a tagállamok elfogadják ezeket a
rendelkezéseket, azokban hivatkozni kell erre az irányelvre, vagy azokhoz
hivatalos kihirdetésük alkalmával ilyen hivatkozást kell fűzni. A hivatkozás
módját a tagállamok határozzák meg. (3)
A tagállamok közlik a Bizottsággal nemzeti joguk
azon főbb rendelkezéseinek szövegét, amelyeket az ezen irányelv által
szabályozott területen fogadnak el. 7. cikk Hatálybalépés Ez az irányelv a
2009/13/EK irányelv hatálybalépésének napján lép hatályba. 8. cikk Címzettek Ennek az irányelvnek
a tagállamok a címzettjei. Kelt Brüsszelben, Az Európai
Parlament részéről a Tanács részéről az elnök az
elnök [1] HL L 161., 2007.6.22., 63. o. [2] HL L 124.,
2009.5.20., 30. o. [3] COM
(2009) 8. [4] Lásd a közlemény 3. pontját. [5] COM(2011) 144
végleges. [6] HL L 131., 2009.5.28., 132. o. [7] 2011. július 20-án tették közzé: http://ec.europa.eu/transport/maritime/seafarers/doc/2011-06-09-tfmec.pdf [8] COM(2007) 502. [9] HL C […]., […]., […]. o. [10] HL C […]., […]., […]. o. [11] HL L 161., 2007.6.22.,
63. o. [12] HL L 124., 2009.5.20., 30. o. [13] HL L 131., 2009.5.28., 132. o.