This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0099
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on the implementation of Directive 2009/31/EC on the geological storage of carbon dioxide
KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE hiilidioksidin geologista varastointia koskevan direktiivin 2009/31/EY täytäntöönpanosta
KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE hiilidioksidin geologista varastointia koskevan direktiivin 2009/31/EY täytäntöönpanosta
/* COM/2014/099 final */
KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE hiilidioksidin geologista varastointia koskevan direktiivin 2009/31/EY täytäntöönpanosta /* COM/2014/099 final */
KOMISSION KERTOMUS EUROOPAN PARLAMENTILLE
JA NEUVOSTOLLE hiilidioksidin geologista varastointia
koskevan direktiivin 2009/31/EY täytäntöönpanosta 1. JOHDANTO Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi
2009/31/EY[1]
hiilidioksidin geologisesta varastoinnista ja neuvoston direktiivin 85/337/ETY
sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2000/60/EY, 2001/80/EY,
2004/35/EY, 2006/12/EY ja 2008/1/EY ja asetuksen (EY) N:o 1013/2006
muuttamisesta, jäljempänä ’CCS-direktiivi’, annettiin 23 päivänä huhtikuuta
2009 osana vuoden 2009 ilmasto- ja energiapakettia[2]. CCS-direktiivillä
vahvistetaan oikeudellinen kehys ympäristön kannalta turvallisesti tapahtuvaa
hiilidioksidin geologista varastointia varten osana ilmastonmuutoksen
torjuntaa. CCS-direktiivin tavoitteena on varmistaa, ettei merkittävää
hiilidioksidivuodon vaaraa ole ja ettei terveydelle ja ympäristölle aiheudu
vahinkoa. Lisäksi tavoitteena on estää liikenneverkolle tai varastointialueille
aiheutuvat kielteiset vaikutukset. Direktiivissä säädetään varastointialueen
koko elinkaaren kattavista vaatimuksista. Direktiivissä on myös säännöksiä,
joita sovelletaan CCS:n talteenotto- ja kuljetusosiin, vaikka nämä toiminnot
kuuluvatkin pääasiassa muun EU:n voimassa olevan ympäristölainsäädännön, kuten
ympäristövaikutusten arviointidirektiivin (YVA)[3]
tai teollisuuden päästöistä annetun direktiivin[4]
soveltamisalaan yhdessä CCS-direktiivin myötä vahvistettujen muutosten kanssa.
Direktiivin artikloilla 31–37 muutetaan seitsemää EU:n ympäristösäädöstä
hiilidioksidin geologista varastointia estävien oikeudellisten esteiden
poistamiseksi. CCS-direktiivin 27 artiklan 1 kohdassa
edellytetään, että jäsenvaltiot toimittavat komissiolle kertomuksen direktiivin
täytäntöönpanosta. Kertomus laaditaan komission hyväksymän[5] kyselylomakkeen
vastausten pohjalta. Jäsenvaltiot toimittivat omat raporttinsa komissiolle
vuoden 2011 heinäkuun ja vuoden 2013 huhtikuun välisenä aikana. Näiden
kertomusten tiedot sisällytettiin komission ensimmäiseen kertomukseen
CCS-direktiivin täytäntöönpanosta, kuten kyseisen direktiivin 38 artiklan 1
kohdassa edellytetään. Kuulemista koskevassa tiedonannossa
hiilidioksidin talteenoton ja varastoinnin tulevaisuudesta Euroopassa[6] käsitellään tähän
kysymykseen liittyviä laajempia toimintapoliittisia näkökohtia, kuten
mahdollisia vaihtoehtoja CCS:n esittelemiseksi ja käyttöönoton aikaistamiseksi.
Niitä käsiteltiin myös tuoreessa Euroopan parlamentin päästölauselmassa
täytäntöönpanokertomuksesta 2013: Hiilidioksidin talteenotto- ja
varastointiteknologian kehittäminen ja käyttö Euroopassa[7]. 2. Täytäntöönpanon yleinen
edistyminen CCS-direktiivin 39 artiklan 1 kohdan mukaan
jäsenvaltioiden oli saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät
lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 25. kesäkuuta
2011. Tähän määräaikaan mennessä vain muutama jäsenvaltio oli ilmoittanut
direktiivin täytäntöönpanemisesta kokonaisuudessaan tai osittain, joten
komissio lähetti heinäkuussa 2011 virallisen ilmoituksen 26 jäsenvaltiolle
siitä syystä, että nämä eivät olleet ilmoittaneet komissiolle kansallisista
toimenpiteistään. Lokakuuhun 2013 mennessä kaikki jäsenvaltiot olivat
ilmoittaneet komissiolle täytäntöönpanotoimenpiteistään. Tämän myötä komissio
sulki marraskuuhun 2013 mennessä 19 rikkomusmenettelyä 26:sta. Suurin osa
jäsenvaltioista on saattanut direktiivin osaksi kansallista lainsäädäntöään.
Itävalta, Kypros, Unkari, Irlanti, Ruotsi ja Slovenia eivät kuitenkaan vielä
ole ilmoittaneet täydellisistä täytäntöönpanotoimenpiteistä. Koska osasta
täytäntöönpanotoimenpiteitä ei ole ilmoitettu, komissio lähetti marraskuussa
2013 näille kuudelle jäsenvaltiolle perustellun lausunnon[8]. Viimeinen virallisen
ilmoituksen saanut jäsenvaltio ilmoitti täytäntöönpanotoimistaan tämän
kertomuksen laatimisajankohtana. Tämän ilmoituksen täydellisyyttä koskevat
tarkastukset saadaan päätökseen vuoden 2014 keväällä. Komissio tarkastaa
parhaillaan, vastaavatko ilmoitetut toimenpiteet, vaikka ovatkin täydellisiä,
CCS-direktiiviä myös sen asiasisällön osalta. Jäsenvaltioilla on erilaisia lähestymistapoja
CCS-direktiivin täytäntöönpanoon. Vaikka muutamat päättivät vain muuttaa
voimassa olevaa lainsäädäntöään, useimmat jäsenvaltiot päätyivät sekä antamaan
uutta erityislainsäädäntöä hiilidioksidin geologisesta varastoinnista sekä muuttamaan
voimassa olevaa lainsäädäntöään. Sen lisäksi, että jäsenvaltioilla on ollut
samanlaisia lähestymistapoja, kun ne ovat panneet täytäntöön CCS-direktiivin
31–35 artiklalla ja 37 artiklalla tehtyjä muutoksia kuuteen EU-direktiiviin,
myös voimassa olevaan lainsäädäntöön tehdyt muutokset osoittavat
samansuuntaisia suuntauksia EU:n alueella: 17 jäsenvaltiota teki muutoksia
ympäristölainsäädäntöönsä ja kahdeksan niistä teki muutoksia myös
kaivoslainsäädäntöönsä. CCS-direktiivin 23 artikla edellyttää, että jäsenvaltiot
nimeävät toimivaltaisen viranomaisen, joka on vastuussa direktiivin mukaisten
velvoitteiden täyttämisestä. Muutama jäsenvaltio valitsi yhden toimivaltaisen
viranomaisen, mutta suurin osa jakoi vastuut useille viranomaisille, koska CCS
liittyy useaan eri sääntelyalueeseen. Useimmiten toimivaltaiseksi
viranomaiseksi valittiin ympäristöviranomainen (18 jäsenvaltiota). Myös
talouden, energian ja kaivosalan viranomaisia valittiin toimivaltaisiksi
viranomaisiksi. CCS-direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan
jäsenvaltioilla on oikeus määritellä alueet, joilta varastoalueet voidaan
valita. Ne voivat myös olla sallimatta varastointia missään alueellaan. Jotkut
jäsenvaltiot ovat ryhtyneet määrittämään mahdollisia hiilidioksidin
varastointialueita. Useimmat jäsenvaltiot eivät vielä ole saaneet arviointiaan
valmiiksi. EU:n GeoCapacity-hankkeessa[9]
arvioitiin hiilidioksidin varastointikapasiteettia. Arvion mukaan 21
osallistuvan jäsenvaltion alueella on teoreettista varastointipotentiaalia 87
Gt:lle hiilidioksidia (69 Gt:lle syvissä suolaisissa pohjavesikerrostumissa, 17
Gt:lle tyhjissä hiilivetykentissä ja 1 Gt:lle kaivannaistoimintaan
soveltumattomissa hiilikerroksissa). Vaikka useimmat jäsenvaltiot sallivat
hiilidioksidin geologisen varastoinnin alueellaan, jotkut (Suomi, Luxemburg ja
Brysselin pääkaupunkialue Belgiassa) ovat ilmoittaneet, etteivät ne salli
hiilidioksidin varastointia alueellaan tai osalla alueestaan, koska alueen
geologiset olosuhteet eivät sovellu siihen. Myös muutamat muut jäsenvaltiot eivät
salli hiilidioksidin geologista varastointia alueellaan (Itävalta, Viro,
Irlanti, Latvia, Slovenia ja Ruotsi) tai ovat rajoittaneet sitä (Tŝekki[10] ja Saksa[11]). CCS-direktiivin 10 artiklan 1 kohdan mukaan
varastointilupia koskevat hakemukset on toimitettava komissiolle ei-sitovaa
lausuntoa varten. Tavoitteena on varmistaa CCS-direktiivin vaatimusten
täytäntöönpanon johdonmukaisuus EU:n alueella sekä auttaa parantamaan
kansalaisten luottamusta CCS:ään. Komissio antoi ensimmäisen tällaisen
lausuntonsa[12]
28. helmikuuta 2012. Lausunto annettiin luonnoksesta Alankomaissa
myönnettäväksi luvaksi, joka koski suunnitteilla olevaa enintään 8,1 miljoonan
hiilidioksiditonnin (Mt CO2) varastointia Alankomaiden
manneralustassa sijaitsevaan varastoon. Sen lisäksi, että komissio valvoo
CCS-direktiivin täytäntöönpanoa jäsenvaltioissa ja tarkastelee varastointilupien
luonnoksia, se toimii myös muulla tavoin CCS-direktiivin johdonmukaisen
täytäntöönpanon tukemiseksi EU:n alueella. Syyskuussa 2009 perustettiin
CCS-direktiivin 27 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu jäsenvaltioiden
asiantuntijoista koostuva tietojenvaihtoryhmä. Ryhmä on kokoontunut tähän
mennessä seitsemän kertaa. Maaliskuussa 2011 julkaistiin neljä opasta[13], jotka on tarkoitettu
esittelemään yleistä metodologista lähestymistapaa CCS-direktiivin keskeisten
säännösten täytäntöönpanoon. Oppaat on lähinnä osoitettu toimivaltaisille
viranomaisille ja asiaanliittyville sidosryhmille. Ensimmäisessä oppaassa
esitellään hiilidioksidin varastoinnin elinkaaren riskinhallintakehys. Kolmessa
muussa muun muassa kuvaillaan varastointikompleksia, hiilidioksidivirran koostumusta,
seurantaa ja korjaavia toimenpiteitä, perusteita vastuiden siirtämiselle
toimivaltaiselle viranomaiselle, taloudellista vakuutta sekä
rahoitusmekanismia. 3. JÄSENVALTIOIDEN ERITYISET
TÄYTÄNTÖÖNPANOKYSYMYKSET 3.1. Hiilidioksidin
varastointiluvat CCS-direktiivin 4 artiklan 3 kohdan mukaisesti
varastointialueen sopivuus määritetään karakterisoimalla ja arvioimalla
mahdollinen varastointikompleksi ja sitä ympäröivä alue mainitun direktiivin
liitteessä I olevien perusteiden mukaisesti. Ne jäsenvaltiot, jotka eivät salli
hiilidioksidin varastointia alueellaan, ovat panneet tämän säännöksen
täytäntöön pääasiassa saattamalla liitteen I osaksi kansallista
lainsäädäntöään. Jos jäsenvaltio katsoo, että hiilidioksidin
varastointipaikkojen valintaa varten tarvittavien tietojen tuottaminen
edellyttää alueen tutkimusta, sen on varmistettava, ettei tällaista tutkimusta
tehdä ilman tutkimuslupaa. Vaikka jotkut jäsenvaltiot edellyttävät tutkimusta
vain jos saatavilla on liian vähän tietoa, jotta sitä voitaisiin suoraan käyttää
varastointia koskevassa lupamenettelyssä, muut edellyttävät aina tutkimuslupaa.
Mitä tulee tutkittavan alueen tilavuuden rajoittamiseen, jotkut jäsenvaltiot
(esimerkiksi Portugali) rajoittavat tutkittavan alueen tilavuutta suoraan, kun
taas muut (esimerkiksi Bulgaria ja Unkari) rajoittavat ainoastaan maanpäällisen
osan pinta-alaa, mikä välillisesti määrittää tutkittavan enimmäistilavuuden.
Useat jäsenvaltiot (esimerkiksi Tŝekki, Espanja, Ranska, Italia, Puola ja
Yhdistynyt kuningaskunta) ovat jo myöntäneet tutkimuslupia tai ovat niitä
myöntämässä. CCS-direktiivin 6 artiklan mukaan varastoalue
ei voi toimia ilman varastointilupaa. Direktiivin 7–11 artiklassa käsitellään
varastointilupahakemusten edellytyksiä ja sisältöä sekä varastointilupiin
tehtäviä mahdollisia muutoksia ja lupien tarkistamista, ajantasaistamista ja
mitätöimistä. Useimpien jäsenvaltioiden täytäntöönpanosäännökset ovat hyvin
samanlaisia näiden säännösten osalta. Komissio tarkastelee
varastointilupaluonnoksia 10 artiklan 1 kohdan[14]
mukaisesti. Tämän ansiosta lupamenettelyyn liittyvien säännösten
täytäntöönpanon pitäisi olla johdonmukaista koko EU:n alueella. 3.2. Varastointialueen toimintaa
koskevat vaatimukset CCS-direktiivin 12 artiklassa yksilöidään
hiilidioksidivirran hyväksymisperusteet ja
-menettelyt. Useimpien jäsenvaltioiden täytäntöönpanolainsäädäntöön sisältyy
yleinen vaatimus siitä, että virran on koostuttava pääosin hiilidioksidista
eikä siihen saa lisätä jätettä loppukäsittelytarkoituksessa. Muutamat
jäsenvaltiot ovat kuitenkin säätäneet erityisistä raja-arvoista
hiilidioksidivirran ainesosille. Tietyt jäsenvaltiot, jotka rajoittavat
hiilidioksidin varastointia alueelle, eivät ole vielä ilmoittaneet 12 artiklaa
koskevista täytäntöönpanotoimenpiteistään. Useimmat jäsenvaltiot ovat kuitenkin
ilmoittaneet säännöksistä, joilla varmistetaan, että varaston
toiminnanharjoittaja voi hyväksyä ja injektoida hiilidioksidivirtoja vain, jos
virtojen koostumus on analysoitu ja jos riskinarviointi on tehty ja siitä on
saatu myönteinen tulos. Jotta näiden velvoitteiden täyttämistä voitaisiin
seurata, jotkut jäsenvaltiot velvoittavat toiminnanharjoittajat raportoimaan
hiilidioksidivirtojen koostumuksen säännöllisesti (esimerkiksi Virossa kerran
kuussa ja Saksassa vähintään joka kuudes kuukausi). Seurantasäännöksien (13 artikla) mukaan
toiminnanharjoittajan on seurattava injektointilaitteistoa,
varastointikompleksia ja tarpeen mukaan ympäröivää aluetta seurantasuunnitelman
mukaisesti. Hiilidioksidin varastoinnin alueellaan sallivat jäsenvaltiot edellyttävät,
että seurantasuunnitelma toimitetaan toimivaltaiselle viranomaiselle
hyväksyttäväksi varastointilupahakemuksen osana. Useimmat jäsenvaltiot ovat
sisällyttäneet kansalliseen lainsäädäntöönsä vaatimuksen siitä, että
seurantasuunnitelman on oltava sekä CCS-direktiivin liitteen II että päästökauppadirektiivin[15] raportointivaatimusten[16] mukainen. Esimerkiksi
Luxembourgissa seurannan tuloksia on verrattava painetta, tilavuutta ja
kyllästymistä koskevan dynaamisen 3D-simulaation käyttäytymisennusteisiin. Useimmissa jäsenvaltioissa
toiminnanharjoittajien on raportoitava toimivaltaisille viranomaisille
vähintään kerran vuodessa, kuten CCS-direktiivin 14 artiklassa säädetään.
Useissa jäsenvaltioissa tiheämpi raportointi on mahdollista, jos toimivaltainen
viranomainen sitä edellyttää. Direktiivin 15 artiklassa kehotetaan
tarkastamaan kaikki varastointikompleksit sekä säännöllisesti että
satunnaisesti. Ne jäsenvaltiot, jotka sallivat hiilidioksidin varastoimisen
alueellaan, ovat panneet täytäntöön säännöksen siitä, että tarkastuksia tehdään
säännöllisesti vähintään kerran vuodessa siihen saakka, kun varaston
sulkemisesta on kulunut kolme vuotta. Saksan tarkastusvaatimukset ovat
tiukemmat. Tarkastuksia on tehtävä säännöllisesti kerran vuodessa jopa alueen
sulkemisen jälkeen. CCS-direktiivin 16 artiklassa säädetään, että
vuotojen tai merkittävien häiriöiden sattuessa jäsenvaltioiden on
varmistettava, että toiminnanharjoittaja ilmoittaa asiasta toimivaltaisille
viranomaisille ja toteuttaa tarvittavat korjaavat toimenpiteet. Hiilidioksidin
varastoinnin alueellaan sallivien jäsenvaltioiden on varmistettava, että
korjaavia toimenpiteitä koskevat suunnitelmat toimitetaan toimivaltaiselle
viranomaiselle hyväksyttäväksi varastointilupahakemuksen osana. Muutama
jäsenvaltio on säätänyt erityisistä lisävaatimuksista, kuten sakoista tai luvan
mitätöimisestä, jos toiminnanharjoittaja ei pysty toteuttamaan korjaavia
toimenpiteitä 3.3. Varastointipaikan sulkemiseen
ja sulkemisen jälkeiseen aikaan liittyvät velvollisuudet Hiilidioksidin varastoinnin alueellaan
sallivat jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön 17 artiklan, jossa säädetään,
että varastointipaikan sulkemisen jälkeen toiminnanharjoittaja vastaa edelleen
seurannasta, raportoinnista ja korjaavista toimista sekä kaikista velvoitteista,
jotka liittyvät päästöoikeuksien palauttamiseen vuodon sattuessa, kunnes vastuu
varastointipaikasta on siirretty toimivaltaiselle viranomaiselle. Tälle
ajanjaksolle on laadittava sulkemisen jälkeistä aikaa koskeva suunnitelma
CCS-direktiivin liitteen II mukaisesti. Kyseisessä liitteessä luetellaan
seurantavaatimukset. Nämä jäsenvaltiot ovat panneet täytäntöön myös
18 artiklan, jonka mukaan vastuu varastoinnista siirtyy toimivaltaiselle
viranomaiselle vain, jos toiminnanharjoittaja täyttää tietyt edellytykset.
Näihin edellytyksiin kuuluvat varojen saatavuus vastuiden siirtämistä koskevan
ajan jälkeisten velvoitteiden täyttämiseksi sekä raportti todisteista, joiden
mukaan varastoitu hiilidioksidi pysyy täysin ja pysyvästi eristettynä.
Useimpien jäsenvaltioiden lainsäädännön mukaan vähimmäisaika alueen sulkemisen
ja vastuun siirtämisen välillä on vähintään 20 vuotta, ellei toimivaltainen
viranomainen totea tätä ajankohtaa aiemmin, että hiilidioksidi pysyy täysin ja
pysyvästi eristettynä. Muutamat jäsenvaltiot päätyivät 30 tai 40 vuoden
vähimmäisaikaan, kun taas muut pyrkivät päättämään asiasta tapauskohtaisesti. 3.4. Taloudelliset vakuudet CCS-direktiivissä säädetään kahdesta
rahoitusmekanismista. Vastuiden siirtämiseen saakka käytössä on rahallinen vakuus
ja sen jälkeen rahoitusosuus. CCS-direktiivin 19 artiklassa edellytetään,
että mahdolliset toiminnanharjoittajat antavat rahallisen vakuuden sen
varmistamiseksi, että kaikki varastointiluvan mukaiset velvoitteet täyttyvät
sekä toimintakaudella, aluetta suljettaessa että sulkemisen jälkeen. Näihin
velvoitteisiin kuuluu myös päästöoikeuksien palauttaminen vuotojen sattuessa.
Rahallisen vakuuden tarkoituksena on varmistaa, että näiden velvoitteiden
(esimerkiksi seuranta tai vuototapauksissa toteutettavat toimenpiteet)
täyttämisen kustannukset tulevat katetuksi, vaikka toiminnanharjoittaja ei niitä
pystyisi kattamaan. Rahallisen vakuuden on oltava voimassa ja pätevä ennen
injektoinnin aloittamista ja toiminnanharjoittajan on esitettävä se
varastointilupahakemuksen osana. Useat jäsenvaltiot ovat siirtäneet 19 artiklan
vaatimukset lainsäädäntöönsä sellaisenaan. Jotkut jäsenvaltiot ovat kuitenkin asettaneet
myös lisävaatimuksia ja antaneet ohjeita erityisistä välineistä ja rahallista
vakuutta koskevista laskelmista. Esimerkiksi Unkarissa rahoitusvakuuden
vähimmäismäärä on vuoden 1993 kaivoslain mukaisesti 200 000 000 HUF (noin 671
000 euroa)[17]
. Jäsenvaltiot ovat ehdottaneet rahallisiksi vakuuksiksi muun muassa riittävää
vakuutusturvaa, sulkutiliä, pankkitakausta tai emoyhtiön vakuutta. Näitä
välineitä suositellaan myös opasasiakirjassa 4[18]. CCS-direktiivin 20 artiklassa edellytetään,
että toiminnanharjoittaja asettaa toimivaltaisen viranomaisen saataville
rahoitusosuuden ennen vastuiden siirtämistä siirtämisen jälkeiseen aikaan
liittyvien kustannusten kattamiseksi. Hiilidioksidin varastoinnin alueellaan
sallivat jäsenvaltiot ovat varmistaneet, että rahoitusosuuden määrittämisessä
otetaan huomioon CCS-direktiivin liitteessä I luetellut perusteet ja
hiilidioksidin varastointitiedot kyseisellä alueella. Rahoitusosuuden on
katettava seurannan ennakoidut kustannukset 30 vuoden ajan. Osa jäsenvaltioista
on asettanut rahoitusosuuteen liittyviä lisävaatimuksia. Esimerkiksi Saksa
edellyttää, että toiminnanharjoittaja säästää kolme prosenttia päästöoikeuksien
haltijan hiilidioksidin varastoinnin avulla säästämästä summasta kunakin
toimintavuonna. Toimivaltainen viranomainen tallettaa tämän summan korkoa
kasvavalle talletustilille ja se vähennetään vakuuden määrästä ennen vastuiden
siirtämistä. Tšekin tasavallassa rahoitusosuutta määritettäessä on otettava
huomioon seurannan ennakoidut kustannukset vähintään 50 vuoden ajan vastuiden
siirtämisen jälkeen. 3.5. Kuuden direktiivin
muuttaminen ja rajat ylittävät kysymykset CCS-direktiivillä muutettiin kuutta voimassa
olevaa EU:n direktiiviä sen varmistamiseksi, että ympäristöä ja ihmisten
terveyttä suojellaan erittäin hyvin hiilidioksidin geologisen varastoinnin
aiheuttamilta riskeiltä. Kaikki jäsenvaltiot, jotka ovat ilmoittaneet
komissiolle CCS-direktiivin täytäntöönpanotoimenpiteistä, ilmoittivat
saattaneensa direktiivin 31, 35 ja 37 artiklat osaksi kansallista
lainsäädäntöään. Näiden artikloiden vaikutus on seuraava: ·
CCS-direktiivin 31 artiklalla muutetaan
YVA-direktiivin I ja II liitettä siten, että myös varastoalueet sekä
hiilidioksidivirtojen talteenotto ja kuljetus geologista varastointia varten
sisällytettäisiin sen soveltamisalaan; ·
CCS-direktiivin 35 artiklalla jätetään
jätepolitiikan puitedirektiivin[19]soveltamisalasta
pois geologista varastointia varten talteenotettava ja kuljetettava
hiilidioksidi; ·
CCS-direktiivin 37 artiklalla puolestaan muutetaan
teollisuuden päästöistä annetun direktiivin liitettä I, jotta sen
soveltamisalaan kuuluviin toimintoihin luettaisiin hiilidioksidivirtojen
talteenotto geologista varastointia varten. Kaikki täytäntöönpanotoimistaan komissiolle
ilmoittaneet jäsenvaltiot ilmoittivat myös CCS-direktiivin 33 artiklan
täytäntöönpanosta. Tällä artiklalla muutetaan suuria polttolaitoksia koskevaa
direktiiviä[20].
Tämän artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että sellaisten
polttolaitosten, joiden nimellinen sähköntuotantoteho on vähintään 300 MW,
toiminnanharjoittajat arvioivat hiilen talteenoton ja varastoinnin
edellyttämien teknisten ja taloudellisten edellytysten täyttymisen. Jos
arviointi on positiivinen, on laitoksen alueella varattava sopiva tila
hiilidioksidin talteenotossa ja paineistuksessa tarvittavia laitteita varten.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa annettiin myös lisäohjeita, joiden mukaan
uudelle polttolaitokselle, jonka sähköntuotantoteho on vähintään 300 MW, ei
anneta toimilupaa, ellei se täytä 33 artiklan edellytyksiä. Ohjeissa
ilmoitetaan myös, mitä tietoja hakijoiden olisi toimitettava näiden
edellytysten täyttymisen osoittamiseksi. Useat jäsenvaltiot (esimerkiksi Saksa, Ranska,
Unkari, Puola, Romania, Slovenia ja Yhdistynyt kuningaskunta) ovat ilmoittaneet
tämän suuria polttolaitoksia koskevaan direktiiviin tehdyn muutoksen käytännön
soveltamisesta 25. kesäkuuta 2009 jälkeen. Esimerkiksi Saksan Mannheimissa
varattiin suuren polttolaitoksen alueella 6 000 m2:n alue
hiilidioksidin talteenoton edellyttämää jälkiasennusta varten. Alue sai luvan
27. heinäkuuta 2009. CCS-direktiivin 32 artiklalla muutetaan
vesipolitiikan puitedirektiiviä[21]
niin, että sallitaan hiilidioksidin injektoiminen suolapitoiseen
pohjavesikerrokseen. CCS-direktiivin 34 artiklalla puolestaan muutetaan
ympäristövastuusta annettua direktiiviä[22]
niin, että sen soveltamisalaan sisällytetään hiilidioksidin varastointialueita
koskevat toiminnot. Niiden jäsenvaltioiden, jotka sallivat hiilidioksidin
varastoinnin alueellaan, on saatettava nämä artiklat osaksi kansallista
lainsäädäntöään. Vaikka useat jäsenvaltiot ovat antaneet
erityistä lainsäädäntöä, jossa käsitellään hiilidioksidin rajat ylittävää
kuljetusta ja varastointialueita tai -komplekseja, vain harvoilla on erityistä
rajat ylittävää CCS-kokemusta. Eräs esimerkki tällaisesta valtion rajat
ylittävästä yhteistyöstä on Pohjanmeren altaan työryhmä (North Sea Basin Task
Force), jossa julkiset ja yksityiset elimet Saksasta, Alankomaista ja
Yhdistyneestä kuningaskunnasta ovat kehittäneet yhteisiä periaatteita
hiilidioksidin kuljetuksen, injektoinnin ja Pohjanmeren merenpohjan alaisessa
kerroksessa tapahtuvan pysyvän varastoinnin hallitsemiseksi ja sääntelemiseksi[23]. 4. PÄÄTELMÄT Niiden arvioiden mukaan, jotka liittyvät EU:n
etenemissuunnitelmaan kohti kilpailukykyistä vähähiilistä taloutta vuonna 2050[24] ja energia-alan
etenemissuunnitelmaan 2050[25],
CCS on kaupallisena sovelluksena merkittävä teknologia, jolla voidaan edistää
EU:n siirtymistä vähähiiliseen energiajärjestelmään. CCS:n oikeudellisen
kehyksen, erityisesti varastointialueiden valintaan, toimintaan, käytöstä
poistamiseen ja sen jälkeiseen aikaan liittyvien säännösten asianmukainen ja
johdonmukainen täytäntöönpano Euroopassa on erityisen tärkeää CCS:n ympäristön
kannalta turvallisen esittelyn ja myöhemmän hyödyntämisen tukemiseksi ja
yleisön luottamuksen parantamiseksi tätä teknologiaa kohtaan. Raportin mukaan kaikki jäsenvaltiot ovat nyt ilmoittaneet
täytäntöönpanotoimistaan komissiolle. Useimmat jäsenvaltiot päätyivät sekä
antamaan uutta erityistä lainsäädäntöä hiilidioksidin geologisesta
varastoinnista että tekemään muutoksia voimassa olevaan lainsäädäntöön.
Useimmat jäsenvaltiot ovat nimenneet vastuutahoiksi useamman kuin yhden
toimivaltaisen viranomaisen. Mahdollisten hiilidioksidin varastoalueiden
arviointi on käynnissä, useat jäsenvaltiot ovat myöntämässä tutkimuslupia ja
komissio tarkastelee yhtä varastointilupaluonnosta. Hiilidioksidin varastoinnin
alueellaan sallivat jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet CCS-direktiivin säännösten
täytäntöönpanotoimista, jotka koskevat seurantaa, raportointia ja tarkastuksia,
vuotoja ja merkittäviä häiriöitä, alueen sulkemiseen ja sen jälkeiseen aikaan
liittyviä velvoitteita sekä kahta rahoitusmekanismia. Niistä jäsenvaltioista,
jotka ovat rajoittaneet hiilidioksidin varastointia alueellaan tai kieltäneet
sen, osa on saattanut voimaan ainoastaan ne direktiivin säännökset, jotka
koskevat CCS:n talteenotto- ja kuljetusosia. Osa on kuitenkin saattanut osaksi
kansallista lainsäädäntöään kaikki direktiivin säännökset, mukaan lukien
varastointia koskevat artiklat. Komissio korostaa CCS-direktiivin
johdonmukaista täytäntöönpanoa koko EU:n alueella. Tästä syystä se käynnistää
rikkomusmenettelyjä, jos täytäntöönpanotoimenpiteistä on ilmoitettu vain
osittain, ja tarkastaa, ovatko ilmoitetut toimenpiteet CCS-direktiivin
asiasisällön mukaisia. Komissio käyttää tämän raportin laatimisen yhteydessä
saatuja tietoja sekä CCS:stä saatuja kokemuksia, tekniikan kehitystä ja uusinta
tieteellistä tietoa hyväkseen seuraavassa kertomuksessaan, jossa arvioidaan
erityisesti CCS-direktiivin 38 artiklan 2 kohdassa lueteltuja CCS:n
erityisnäkökohtia. Kyseinen kertomus toimitetaan Euroopan parlamentille ja
neuvostolle viimeistään 31. maaliskuuta 2015. [1] EUVL L 140, 5.6.2009, s. 114–135. [2] http://ec.europa.eu/clima/policies/package/index_en.htm [3] Neuvoston direktiivi 85/337/ETY, annettu 27 päivänä
kesäkuuta 1985, tiettyjen julkisten ja yksityisten hankkeiden
ympäristövaikutusten arvioinnista (EYVL L 175, 5.7.1985, s. 40–48). [4] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/75/EU,
annettu 24 päivänä marraskuuta 2010, teollisuuden päästöistä (yhtenäistetty
ympäristön pilaantumisen ehkäiseminen ja vähentäminen) (EUVL L 334, 17.12.2010,
s. 17–119). [5] Komission päätös 2011/92/EU, annettu 10 päivänä
helmikuuta 2011 (EUVL L 37, 11.2.2011, s. 19–24). [6] COM(2013) 180 final; tiivistelmä kuulemisen tuloksista
on verkkosivulla http://ec.europa.eu/energy/coal/ccs_en.htm
[7] 2013/2079(INI). [8] Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 258
artiklan ensimmäisen kohdan nojalla. [9] Vangkilde-Pedersen, T. et al. 2009. FP6 EU GeoCapacity
Project, Assessing European Capacity for Geological Storage of Carbon Dioxide,
Storage Capacity, WP2, D16 report, 166s., http://www.geology.cz/geocapacity/publications
[10] Hiilidioksidin varastointi luonnollisissa
kalliomuodostumissa ei ole sallittua Tšekin tasavallassa ennen 1. tammikuuta 2020. [11] Saksa on rajoittanut varastoitavan hiilidioksidin
vuotuista määrää: kansallinen enimmäismäärä on 4 Mt CO2 ja
varastokohtainen enimmäismäärä 1,3 Mt CO2. [12] C(2012) 1236. (http://ec.europa.eu/clima/policies/lowcarbon/ccs/implementation/docs/c_2012_1236_en.pdf)
[13] http://ec.europa.eu/clima/policies/lowcarbon/ccs/implementation/documentation_en.htm
[14] Ks. luku 2, jossa on yksityiskohtaista tietoa komission
ensimmäisestä varastointilupaluonnoksen tarkastelusta. [15] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2003/87/EY,
annettu 13 päivänä lokakuuta 2003, kasvihuonekaasujen päästöoikeuksien kaupan
järjestelmän toteuttamisesta yhteisössä ja neuvoston direktiivin 96/61/EY
muuttamisesta (EUVL L 275, 25.10.2003, s. 32–46). [16] Komission päätös 2007/589/EY, tehty 18 päivää heinäkuuta 2007,
ohjeiden vahvistamisesta kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailua ja raportointia
varten; päätös joka on vastikään korvattu komission asetuksella (EU) N:o 601/2012,
annettu 21 päivänä kesäkuuta 2012, kasvihuonekaasupäästöjen tarkkailusta ja
raportoinnista (EUVL L 181, 12.7.2012, s. 30–104). [17] Tämä summa muunnettiin euroiksi Euroopan keskuspankin 22. marraskuuta
2013 julkaisemalla euron viitevaihtokurssilla. http://www.ecb.int/stats/exchange/eurofxref/html/index.en.html [18] http://ec.europa.eu/clima/policies/lowcarbon/ccs/implementation/docs/gd4_en.pdf
[19] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/98/EY
jätteistä ja tiettyjen direktiivien kumoamisesta (EUVL L 312, 22.1.2008, s.
3–30), mukaan lukien jätteistä annettu direktiivi 2006/12/EY. [20] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/80/EY
tiettyjen suurista polttolaitoksista ilmaan joutuvien epäpuhtauspäästöjen
rajoittamisesta (EYVL L 309, 27.11.2001, 1-21), direktiivi kumotaan edellä
mainitulla teollisuuden päästöjä koskevalla direktiivillä 1. tammikuuta 2016. [21] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2000/60/EY,
annettu 23 lokakuuta 2000, yhteisön vesipolitiikan puitteista (EYVL L 327,
22.12.2000, s. 1–73). [22] Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/35/EY,
annettu 21 päivänä huhtikuuta 2004, ympäristövastuusta ympäristövahinkojen
ehkäisemisen ja korjaamisen osalta (EUVL L 143, 30.4.2004, s. 56–75). [23] ‘Storing CO2 under the North Sea Basin: A key
solution for combating climate change’ (2007) verkko-osoitteessa http://www.globalccsinstitute.com/category/organisation/north-sea-basin-task-force
ja ‘One North Sea: A study into North Sea cross-border CO2 transport
and storage’ (2010) verkko-osoitteessa http://www.npd.no/no/Publikasjoner/Rapporter/Samarbeider-om-CO2-lager/
[24] KOM(2011) 112 lopullinen [25] KOM(2011) 885 lopullinen