This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0846
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Rebuilding Trust in EU-US Data Flows
KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Luottamuksen palauttaminen EU:n ja Yhdysvaltojen väliseen tietojen siirtoon
KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Luottamuksen palauttaminen EU:n ja Yhdysvaltojen väliseen tietojen siirtoon
/* COM/2013/0846 final */
KOMISSION TIEDONANTO EUROOPAN PARLAMENTILLE JA NEUVOSTOLLE Luottamuksen palauttaminen EU:n ja Yhdysvaltojen väliseen tietojen siirtoon /* COM/2013/0846 final */
1. Johdanto: EU:n ja
Yhdysvaltojen välisen tiedonsiirron muuttuva toimintaympäristö Euroopan unioni ja
Yhdysvallat ovat strategisia kumppaneita, ja tällä kumppanuudella on ratkaiseva
merkitys, kun pyrimme edistämään yhteisiä arvojamme, turvallisuuttamme ja
yhteistä johtajuuttamme maailmanlaajuisissa asioissa. Luottamus tähän kumppanuuteen on kuitenkin heikentynyt, joten nyt
tarvitaan toimia sen palauttamiseksi. Yhdysvaltojen harjoittamaa laajamittaista
tiedustelutietojen keruuta koskevat paljastukset ovat herättäneet syvää huolta
EU:ssa ja sen jäsenvaltioiden ja Euroopan kansalaisten keskuudessa erityisesti
siltä osin kuin on kyse henkilötietojen suojasta[1]. Yksityisen
viestinnän joukkoseurantaa, kohdistuipa se sitten kansalaisiin, yrityksiin tai
poliittisiin johtajiin, ei voida hyväksyä. Henkilötietojen siirto on tärkeä ja välttämätön osa transatlanttisia
suhteita. Se on olennainen osa Atlantin yli käytävää kauppaa, jonka yhteydessä
siirretään suuria tietomääriä EU:sta Yhdysvaltoihin. Tämä koskee myös muun
muassa sosiaalisen median tai pilvipalvelujen alalla toimivia uusia kasvavia
digitaaliyrityksiä. Henkilötietojen siirto on tärkeä osatekijä myös EU:n ja
Yhdysvaltojen lainvalvonta-alan yhteistyössä ja jäsenvaltioiden ja
Yhdysvaltojen yhteistyössä kansallisen turvallisuuden alalla. Yhdysvallat ja EU
ovat useilla sopimuksilla ja järjestelyillä pyrkineet helpottamaan tietojen
siirtoa ja samalla varmistamaan, että EU:n lainsäädännön edellyttämä
korkeatasoinen tietosuoja säilytetään. Kauppaan liittyvistä tiedonsiirtokysymyksistä säädetään päätöksessä
2000/520/EY,[2] jäljempänä
’safe harbor -päätös’. Tämä päätös muodostaa oikeusperustan siirrettäessä
henkilötietoja EU:sta safe harbor -periaatteita noudattaville
yhdysvaltalaisyrityksille. Lainvalvontatarkoituksessa – kuten terrorismin ja muunlaisen vakavan
rikollisuuden ehkäisemiseksi ja torjumiseksi – tehtävästä henkilötietojen
vaihdosta EU:n ja Yhdysvaltain välillä on tehty useita EU:n tason sopimuksia:
sopimus keskinäisestä oikeusavusta[3], sopimus
matkustajarekisteritietojen (PNR) käytöstä ja siirtämisestä[4], sopimus
rahaliikenteen sanomanvälitystietojen käsittelystä ja siirtämisestä terrorismin
rahoituksen jäljittämisohjelman (TFTP) tarkoituksiin[5] ja Europolin
ja Yhdysvaltojen välinen sopimus. Näillä sopimuksilla vastataan merkittäviin
turvallisuushaasteisiin ja EU:n ja Yhdysvaltojen yhteisiin
turvallisuustarpeisiin ja varmistetaan samalla henkilötietojen korkeatasoinen
suoja. Lisäksi EU ja Yhdysvallat neuvottelevat parhaillaan tietosuojaa oikeus-
ja poliisiyhteistyössä koskevasta puitesopimuksesta[6]. Tavoitteena
on varmistaa korkeatasoinen tietosuoja niiden kansalaisten osalta, joita
koskevia tietoja vaihdetaan, ja edistää näin EU:n ja Yhdysvaltojen yhteistyötä
rikollisuuden ja terrorismin torjunnassa yhteisten arvojen ja yhdessä
sovittujen suojatoimien pohjalta. Näitä välineitä käytetään toimintaympäristössä, jossa henkilötietojen
siirron merkitys kasvaa koko ajan. Digitaalitalouden kehitys on ensinnäkin johtanut siihen, että
laadultaan ja luonteeltaan erilaisten tietojenkäsittelytoimien määrä on
kasvanut voimakkaasti. Kansalaiset käyttävät jokapäiväisessä elämässään yhä
enemmän sähköisiä viestintäpalveluja. Henkilötiedoista on tullut arvokasta
omaisuutta: EU:n kansalaisia koskevien tietojen arvo oli arviolta 315 miljardia
euroa vuonna 2011. Vuonna 2020 arvo on vuositasolla mahdollisesti jo biljoona
euroa[7]. Suurten
tietokokonaisuuksien analysoinnin markkinat kasvavat maailmanlaajuisesti
40 prosentilla vuodessa[8]. Lisäksi
esimerkiksi pilvipalveluihin liittyvän tekniikan kehitys tuo uuden ulottuvuuden
kansainvälisen tiedonsiirron käsitteeseen, sillä valtioiden rajat ylittävästä
tietojen siirrosta on tulossa päivittäistä todellisuutta[9]. Sähköisen viestinnän ja tietojenkäsittelypalveluiden, muun muassa
pilvipalveluiden, käytön lisääntyminen on lisännyt merkittävästi myös Atlantin
yli tapahtuvan tiedonsiirron laajuutta ja merkitystä. Tämän myötä ovat entistä
tärkeämmiksi muodostuneet sellaiset tekijät kuin yhdysvaltalaisten yritysten
keskeinen asema digitaalitaloudessa[10], sähköisen viestinnän
reititys suurelta osin Atlantin yli ja EU:n ja Yhdysvaltojen välisten
sähköisten tietovirtojen volyymi. Toisaalta nykyaikaiset henkilötietojen käsittelymenetelmät nostavat
esiin uusia tärkeitä kysymyksiä. Tämä koskee sekä yksityisten yritysten uusia
menetelmiä kuluttajatietojen laajamittaiseen käsittelyyn kaupallisia
tarkoituksia varten että tiedustelupalvelujen aiempaa parempia valmiuksia
viestintätietojen laajamittaiseen seurantaan. Yhdysvaltojen käyttämät ohjelmat laajamittaiseen tiedustelutietojen
keruuseen (esimerkiksi Prism-ohjelma) loukkaavat eurooppalaisten perusoikeuksia
ja erityisesti heidän oikeuttaan yksityisyyteen ja henkilötietojen suojaan.
Tämänkaltaiset ohjelmat viittaavat siihen, että viranomaisten harjoittaman
valvonnan ja yksityisten yritysten, erityisesti yhdysvaltalaisten
internet-yritysten, suorittaman tietojenkäsittelyn välillä on yhteys. Tämän
vuoksi niillä saattaa olla myös taloudellisia vaikutuksia. Jos kansalaiset ovat
huolissaan yksityisten yritysten suorittamasta henkilötietojensa
laajamittaisesta käsittelystä tai siitä, että tiedustelupalvelut tarkkailevat
heidän tietojaan internet-palvelujen käytön yhteydessä, tämä saattaa heikentää
heidän luottamustaan digitaalitalouteen, mikä puolestaan saattaa hidastaa kasvua. Tämä kehitys tuo uusia haasteita tietojen siirrolle EU:n ja
Yhdysvaltojen välillä. Nämä haasteet ovat tämän tiedonannon aiheena. Siinä
tarkastellaan tulevia toimia niiden havaintojen pohjalta, jotka sisältyvät EU:n
ja Yhdysvaltojen erityistyöryhmän EU:ta edustavien puheenjohtajien raporttiin
ja safe harbor -järjestelmää koskevaan tiedonantoon. Tässä tiedonannossa pyritään esittämään tehokas tapa palauttaa
luottamus ja vahvistaa sekä EU:n ja Yhdysvaltojen välistä yhteistyötä näillä
aloilla että transatlanttisia suhteita laajemminkin. Tiedonannon lähtökohtana on se, että henkilötietojen suojan tasoa on
käsiteltävä sen oikeassa asiayhteydessä niin, että tämä kysymys ei vaikuta EU:n
ja Yhdysvaltojen suhteiden muihin ulottuvuuksiin, kuten käynnissä oleviin neuvotteluihin
transatlanttisesta kauppa- ja investointikumppanuudesta. Tästä syystä
tietosuojavaatimuksista ei tulla neuvottelemaan osana transatlanttista kauppa-
ja investointikumppanuutta, jonka yhteydessä noudatetaan kaikilta osin
tietosuojaa koskevia sääntöjä. On tärkeää huomata, että vaikka EU voi toteuttaa toimia toimivaltaansa
kuuluvilla aloilla, erityisesti EU:n lainsäädännön soveltamisen varmistamiseksi[11], kansallinen
turvallisuus säilyy yksinomaan kunkin jäsenvaltion vastuulla[12]. 2. Vaikutukset tietojen siirrossa käytettäviin
välineisiin Ensinnäkin voidaan todeta, että safe harbor -järjestelmä on
osoittautunut merkittäväksi välineeksi, kun tietoja siirretään EU:n ja
Yhdysvaltojen välillä kaupallisessa tarkoituksessa. Sen kaupallinen merkitys on
kasvanut sitä mukaa, kun henkilötietojen siirtäminen on saanut näkyvämmän
aseman transatlanttisissa kauppasuhteissa. Safe harbor -järjestelmä on 13 viime
vuoden aikana laajentunut käsittämään yli 3 000 yritystä, joista yli
puolet on liittynyt siihen viimeisten viiden vuoden aikana. Samalla ovat
kuitenkin lisääntyneet epäilykset siitä, minkä tasoisen suojan EU:n
kansalaisten henkilötiedot saavat, kun ne siirretään Yhdysvaltoihin safe harbor
-järjestelmän mukaisesti. Järjestelmän vapaaehtoisuus ja ilmoitusluonteisuus on
johtanut siihen, että sen avoimuuteen ja noudattamisen valvontaan on alettu
kiinnittää yhä enemmän huomiota. Vaikka suurin osa yhdysvaltalaisista
yrityksistä noudattaa sen periaatteita, osa oman varmennuksen antaneista
yrityksistä ei tee niin. Se, että osa oman varmennuksen antaneista yrityksistä
ei noudata yksityisyyden suojaa koskevia safe harbor ‑periaatteita, antaa
niille kilpailuetua suhteessa samoilla markkinoilla toimiviin eurooppalaisiin
yrityksiin. Lisäksi vaikka safe harbor -järjestelmässä sallitaan
tietosuojasääntöjen rajoitukset, jos ne ovat tarpeen kansalliseen
turvallisuuteen perustuvista syistä[13], keskustelua
on herättänyt se, onko Yhdysvaltojen valvontaohjelmiensa puitteissa suorittama
henkilötietojen laajamittainen keruu ja käsittely tarpeen ja oikeasuhteista
kansallisen turvallisuuden kannalta. EU:n ja Yhdysvaltojen erityistyöryhmän
työn tulokset ovat lisäksi osoittaneet selvästi, että nämä ohjelmat eivät takaa
EU:n kansalaisille samoja oikeuksia ja menettelytakeita kuin amerikkalaisille. Näiden ohjelmien laajuus ja EU:n kansalaisten eriarvoinen kohtelu
niiden yhteydessä herättää epäilyjä siitä, onko safe harbor -järjestelyn
tarjoama suojan taso riittävä. Yhdysvaltojen viranomaiset voivat saada
käyttöönsä Yhdysvaltoihin safe harbor -järjestelmän mukaisesti lähetetyt EU:n
kansalaisten henkilötiedot ja käsitellä niitä edelleen tavalla, joka on
ristiriidassa tietojen keruuseen EU:ssa alun perin johtaneiden perusteiden ja
niiden tarkoitusten kanssa, joita varten tiedot siirrettiin Yhdysvaltoihin.
Suurin osa niistä yhdysvaltalaisista internet-yrityksistä, joihin nämä ohjelmat
näyttäisivät suoremmin liittyvän, ovat mukana safe harbor -järjestelmässä. Kun on kyse lainvalvontatarkoituksessa tapahtuvasta tietojenvaihdosta,
voidaan todeta, että voimassa olevat sopimukset (PNR, TFTP) ovat osoittautuneet
erittäin hyödyllisiksi välineiksi käsiteltäessä yhteisiä turvallisuusuhkia,
jotka liittyvät vakavaan kansainväliseen rikollisuuteen ja terrorismiin.
Samalla niihin sisältyy kuitenkin myös takeita, joilla varmistetaan
korkeatasoinen tietosuoja[14]. Nämä takeet
koskevat myös EU:n kansalaisia, ja sopimuksissa määrätään mekanismeista, joiden
avulla voidaan tarkastella niiden täytäntöönpanoa ja ratkaista tähän liittyviä
ongelmia. TFTP-sopimuksella perustetaan lisäksi valvontajärjestelmä, jonka
puitteissa EU:n riippumattomat valvojat tarkastavat, millaisia hakuja
Yhdysvalloissa tehdään sopimuksen soveltamisalaan kuuluviin tietoihin. EU:ssa herännyt huoli Yhdysvaltojen valvontaohjelmista on saanut
komission käyttämään näitä mekanismeja tarkoituksenaan tarkistaa, miten
kyseisiä sopimuksia sovelletaan. PNR-sopimuksen täytäntöönpanosta tehtiin
yhteinen arviointi, johon osallistui tietosuoja-asiantuntijoita niin EU:sta
kuin Yhdysvalloistakin[15].
Arvioinnissa ei tullut ilmi mitään, mikä viittaisi siihen, että Yhdysvaltojen
valvontaohjelmat koskisivat PNR-sopimuksen soveltamisalaan kuuluvia
matkustajatietoja tai vaikuttaisivat niihin. TFTP-sopimuksen tapauksessa
komissio aloitti viralliset neuvottelut sen jälkeen, kun oli esitetty
väitteitä, joiden mukaan Yhdysvaltojen tiedusteluviranomaiset olisivat
sopimuksen vastaisesti hankkineet suoraan käyttöönsä henkilötietoja EU:n
alueelta. Näissä neuvotteluissa ei saatu näyttöä siitä, että TFTP-sopimusta
olisi rikottu. Yhdysvallat antoi neuvottelujen tuloksena kirjallisen
vakuutuksen, jonka mukaan tietoja ei ole kerätty suoraan sopimuksen määräysten
vastaisella tavalla. Yhdysvaltojen valvontaohjelmien puitteissa tapahtuva laajamittainen
henkilötietojen keruu ja käsittely edellyttää kuitenkin jatkossakin sitä, että
PNR- ja TFTP-sopimusten täytäntöönpanoa seurataan erittäin tarkasti. EU ja
Yhdysvallat ovat tästä syystä sopineet aikaistavansa TFTP-sopimuksen seuraavaa
yhteistä tarkastelua, joka suoritetaan keväällä 2014. Sen ja tulevien yhteisten
tarkastelujen yhteydessä on tarkoitus selostaa avoimemmin valvontajärjestelmän
toimintatapaa ja sitä, miten järjestelmällä suojataan EU:n kansalaisia koskevia
tietoja. Samalla toteutetaan toimia sen varmistamiseksi, että
valvontajärjestelmässä seurataan edelleen tarkoin sitä, miten Yhdysvaltoihin
sopimuksen mukaisesti siirrettyjä tietoja käsitellään. Huomiota kiinnitetään
tässä yhteydessä erityisesti siihen, miten tällaisia tietoja jaetaan
yhdysvaltalaisten viranomaisten kesken. Erilaisten oikeudellisten
ja hallinnollisten takeiden merkitys on korostunut käsiteltävien
henkilötietojen määrän kasvaessa. EU:n ja Yhdysvaltojen erityistyöryhmän yhtenä
tavoitteena oli määrittää ne suojatoimet, joita soveltamalla voidaan minimoida
tietojen käsittelyn vaikutukset EU:n kansalaisten perusoikeuksiin. Suojatoimia
tarvitaan myös yritysten suojelemiseksi. Tietyt Yhdysvaltojen lait (esimerkiksi
Patriot Act -säädös) antavat Yhdysvaltojen viranomaisille mahdollisuuden pyytää
yrityksiltä suoraan käyttöönsä EU:ssa tallennettuja tietoja. Tämän vuoksi
eurooppalaisia yrityksiä ja EU:ssa toimivia yhdysvaltalaisia yrityksiä
saatetaan pyytää siirtämään tietoja Yhdysvaltoihin EU:n ja jäsenvaltioiden
lainsäädännön vastaisesti, jolloin ne joutuvat ristiriitaisten oikeudellisten
velvoitteiden ristipaineeseen. Tällaisten suorien pyyntöjen aiheuttama
oikeudellinen epävarmuus saattaa jarruttaa uusien digitaalipalvelujen, kuten
pilvipalvelujen, kehittämistä ja näin haitata tehokkaiden ja edullisempien
ratkaisujen tarjoamista kansalaisille ja yrityksille. 3. Tietosuojan tehokkuuden varmistaminen Henkilötietojen
siirto EU:n ja Yhdysvaltojen välillä on olennainen osa transatlanttisia
kauppasuhteita. Tietojenvaihto on myös olennainen osa EU:n ja Yhdysvaltojen
turvallisuusyhteistyötä ja ratkaisevan tärkeä osatekijä erityisesti vakavan
rikollisuuden ja terrorismin ehkäisemistä ja torjuntaa koskevan yhteisen
tavoitteen kannalta. Hiljattain paljastuneet Yhdysvaltojen tiedustelutietojen
keruuohjelmat ovat kuitenkin vahingoittaneet tämän yhteistyön perustana olevaa
luottamusta. Erityisesti on kärsinyt luottamus tapaan, jolla henkilötietoja
käsitellään. Jäljempänä esitetyt toimet ovat tarpeen, jotta luottamus
tiedonsiirtoon saataisiin palautettua tavalla, joka edistää digitaalitaloutta, sekä
EU:n että Yhdysvaltojen turvallisuutta ja transatlanttisia suhteita yleensäkin. 3.1. EU:n tietosuojauudistus Komission tammikuussa
2012 ehdottama tietosuojalainsäädännön uudistus[16] sisältää
keskeisiä henkilötietosuojaa parantavia tekijöitä. Näistä viisi on tältä osin
erityisen tärkeitä. Ensinnäkin asetusehdotuksessa tehdään selväksi, että yritysten, jotka
eivät ole sijoittautuneet unioniin, on sovellettava EU:n
tietosuojalainsäädäntöä, kun ne tarjoavat tavaroita ja palveluja
eurooppalaisille kuluttajille tai seuraavat näiden käyttäytymistä. Tietosuojaa
koskeva perusoikeus on siis voimassa yrityksen tai sen
tietojenkäsittely-yksikön maantieteellisestä sijainnista riippumatta[17]. Toiseksi asetusehdotuksessa vahvistetaan edellytykset, joiden
mukaisesti tietoja voidaan siirtää EU:n ulkopuolelle. Tällaiset kansainväliset
siirrot voidaan sallia vain silloin, kun nämä edellytykset, joilla taataan
yksilön oikeudet korkeatasoiseen tietosuojaan, täyttyvät[18]. Kolmanneksi EU:n sääntöjen noudattaminen pyritään asetusehdotuksessa
varmistamaan säätämällä oikeasuhteisista ja varoittavista seuraamuksista
(enintään 2 prosenttia yrityksen vuotuisesta maailmanlaajuisesta
liikevaihdosta)[19]. Uskottavat
seuraamukset lisäävät yritysten halua noudattaa EU:n lainsäädäntöä. Neljänneksi asetusehdotuksessa on selkeät säännöt tietojen
käsittelijöiden (esimerkiksi pilvipalvelujen tarjoajien) velvoitteista ja
vastuista, myös turvallisuuden osalta[20]. Kuten
Yhdysvaltojen tiedustelutietojen keruuohjelmia koskevat paljastukset ovat
osoittaneet, tämä on ratkaisevan tärkeää, koska nämä ohjelmat vaikuttavat
pilveen tallennettuihin tietoihin. Pilvitallennustilaa tarjoavat yritykset,
joita pyydetään toimittamaan henkilötietoja ulkomaiden viranomaisille, eivät
myöskään voi väistää vastuutaan viittaamalla siihen, että ovat tietojen
käsittelijöitä eivätkä rekisterinpitäjiä. Viidenneksi uudistuspaketilla luodaan kattavat säännöt
lainvalvonta-alalla käsiteltävien henkilötietojen suojaamiseksi. Säädöspaketti
hyväksyttäneen suunnitelmien mukaisesti vuoden 2014 aikana[21]. 3.2. Safe harbor -järjestelmän
turvallisuuden lisääminen Safe
harbor -järjestelmä on tärkeä osa EU:n ja Yhdysvaltojen kauppasuhteita, ja sitä
käyttävät yritykset Atlantin molemmin puolin. Komission kertomuksessa safe harbor -järjestelmän toiminnasta tuotiin
esille joukko järjestelmään liittyviä puutteita. Järjestelmän puutteellinen
avoimuus ja heikko noudattamisen valvonta ovat johtaneet siihen, että osa safe
harbor -järjestelmään liittyneistä yrityksistä ei käytännössä noudata sen
periaatteita. Tällä on kielteinen vaikutus EU:n kansalaisten perusoikeuksiin.
Se johtaa myös tilanteeseen, jossa eurooppalaiset yritykset ovat epäedullisessa
asemassa verrattuna sellaisiin niiden kanssa kilpaileviin yhdysvaltalaisiin
yrityksiin, jotka toimivat järjestelmän puitteissa, mutta eivät käytännössä
noudata sen periaatteita. Tämä puute vaikuttaa myös siihen yhdysvaltalaisten
yritysten pääosaan, joka soveltaa järjestelmää asianmukaisesti. Safe harbor
-järjestelmää voidaan käyttää EU:n kansalaisten henkilötietojen siirtämiseen
EU:sta Yhdysvaltoihin myös silloin, kun Yhdysvaltojen tiedusteluviranomaiset
velvoittavat yritykset luovuttamaan tietoja tiedustelutietojen keruuohjelmien
puitteissa. Jos näitä puutteita ei korjata, EU:n yritykset joutuvat
epäedulliseen kilpailuasemaan ja EU:n kansalaisten perusoikeus tietosuojaan
vaarantuu. Euroopan tietosuojaviranomaisten reaktio äskettäisiin
valvontaohjelmapaljastuksiin on tuonut selvästi esille safe harbor
-järjestelmän puutteet. Safe harbor -päätöksen 3 artiklan mukaan
tietosuojaviranomaiset voivat tietyin edellytyksin keskeyttää järjestelmään
liittyneille yrityksille suunnatut tietovirrat[22]. Saksan
tietosuojaviranomaiset ovat päättäneet olla myöntämättä uusia lupia tietojen
siirtämiseksi EU:n ulkopuolisiin maihin (esimerkiksi lupia tiettyjen
pilvipalvelujen käyttöön). Ne aikovat myös tutkia, olisiko safe harbor
-järjestelmään perustuvat tiedonsiirrot syytä keskeyttää[23]. Vaarana on,
että tällaiset kansallisen tason toimenpiteet johtavat eroihin järjestelmän
kattavuudessa, mikä puolestaan tarkoittaa sitä, että safe harbor -järjestelmä
ei enää olisi ensisijainen mekanismi, kun on kyse henkilötietojen siirrosta
EU:n ja Yhdysvaltojen välillä. Komissiolla on direktiivin 95/46/EY nojalla valtuudet keskeyttää safe
harbor -päätöksen soveltaminen tai kumota se, jos järjestelmän tarjoaman suojan
taso ei enää ole riittävä. Lisäksi komissio voi päätöksen 3 artiklan mukaan
kumota
päätöksen, lykätä sen soveltamista tai rajoittaa sen soveltamisalaa ja
päätöksen 4 artiklan mukaan puolestaan muuttaa päätöstä milloin tahansa sen
täytäntöönpanosta
saatujen kokemusten perusteella. Tämän perusteella tarjolla on useita toimintavaihtoehtoja:
vallitsevan
tilanteen säilyttäminen;
safe harbor -järjestelmän vahvistaminen ja sen
toiminnan perusteellinen arviointi;
safe harbor
-päätöksen soveltamisen keskeyttäminen tai päätöksen kumoaminen.
Kun otetaan huomioon safe harbor -järjestelmässä havaitut heikkoudet,
on selvää, että sen soveltamista ei voida jatkaa nykyiseen tapaan. Safe harbor
-päätöksen kumoaminen vaikuttaisi kuitenkin haitallisesti järjestelmään
liittyneiden EU:n ja Yhdysvaltojen yritysten etuihin. Komissio katsookin, että
safe harbor -järjestelmää olisi vahvistettava. Tässä yhteydessä olisi pyrittävä toisaalta korjaamaan avoimuuteen ja
noudattamisen valvontaan liittyvät rakenteelliset puutteet ja toisaalta
tekemään parannuksia itse safe harbor ‑periaatteisiin ja kansallisen
turvallisuuden perusteella sallittavia poikkeuksia koskevaan järjestelyyn. Jotta safe harbor -järjestelmä toimisi tarkoitetulla tavalla,
Yhdysvaltojen viranomaisten olisi seurattava ja valvottava tehokkaammin ja
järjestelmällisemmin sitä, miten järjestelmään liittyneet yritykset noudattavat
yksityisyyden suojaa koskevia safe harbor -periaatteita. Järjestelmään kuuluvien
yritysten tietosuojakäytäntöjen avoimuutta on parannettava. Lisäksi on syytä
varmistaa, että EU:n kansalaisten käytettävissä on kohtuuhintaisia
riitojenratkaisujärjestelmiä. Komissio aloittaa viipymättä Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa
keskustelut todetuista puutteista. Keinoja tilanteen korjaamiseksi olisi
löydettävä kesään 2014 mennessä, ja ne olisi toteutettava mahdollisimman
pian. Tämän jälkeen komissio tekee kattavan arvioinnin safe
harbor -järjestelmän toiminnasta. Tähän laajempaan tarkasteluprosessiin
olisi kuuluttava avoin kuulemismenettely ja keskustelu Euroopan parlamentissa
ja neuvostossa sekä keskusteluja Yhdysvaltojen viranomaisten kanssa. On myös tärkeää,
että safe harbor -päätöksessä kansallisen turvallisuuden perusteella sallittua
poikkeusta käytetään ainoastaan silloin kun se on ehdottoman välttämätöntä ja
oikeasuhteista. 3.3. Tietosuojatakeiden lujittaminen
lainvalvonta-alan yhteistyössä EU ja Yhdysvallat
neuvottelevat parhaillaan tietosuojaa käsittelevästä puitesopimuksesta, joka koskee
henkilötietojen siirtoa ja käsittelyä poliisiyhteistyössä ja rikosasioissa
tehtävässä oikeudellisessa yhteistyössä. Tällainen sopimus, jossa varmistetaan
korkeatasoinen henkilötietojen suoja, vahvistaisi merkittävästi luottamusta
Atlantin molemmin puolin. Sopimuksella voitaisiin edistää EU:n kansalaisten
tietosuojaa ja oikeuksia ja näin vahvistaa transatlanttista yhteistyötä
rikollisuuden ja terrorismin ehkäisemiseksi ja torjumiseksi. Komissiolle puitesopimuksen neuvottelemista koskevat valtuudet antavan
päätöksen mukaan neuvottelujen tavoitteena pitäisi olla EU:n
tietosuojasäännöstöä vastaavan korkeatasoisen suojan varmistaminen. Tätä varten
olisi sovittava säännöistä ja takeista, jotka koskevat muun muassa tietojen
käyttötarkoituksen rajoittamista ja tietojen säilyttämisen ehtoja ja kestoa.
Komission olisi neuvottelujen yhteydessä myös saatava sitoumuksia, jotka
koskevat täytäntöönpanokelpoisia oikeuksia, muun muassa EU:n kansalaisten
oikeussuojakeinoja siinä tapauksessa, että he eivät asu Yhdysvalloissa[24]. Sen
lisäksi, että EU ja Yhdysvallat tekevät tiivistä yhteistyötä yhteisiin
turvallisuushaasteisiin vastaamiseksi, tarvitaan myös toimia, joilla
varmistetaan, että kansalaisilla Atlantin molemmin puolin on samat oikeudet,
kun samanlaisia tietoja käsitellään samassa tarkoituksessa. On myös tärkeää
määritellä tarkasti kansallisten turvallisuustarpeiden perusteella tehtävät
poikkeukset. Tältä osin olisi yhdessä vahvistettava tarvittavat suojatoimet ja
rajoitukset. Neuvottelut tarjoavat mahdollisuuden selventää, että Yhdysvaltojen
lainvalvontaviranomaiset eivät voi saada suoraan käyttöönsä yksityisten
yritysten hallussa olevia, EU:ssa sijaitsevia henkilötietoja, eikä niitä voida
siirtää näille viranomaisille muutoin kuin virallisia yhteistyökanavia käyttäen.
Näihin yhteistyökanaviin lukeutuvat keskinäistä oikeusapua koskevat sopimukset
ja EU:n ja Yhdysvaltojen alakohtaiset sopimukset, joilla annetaan valtuudet
tällaisiin siirtoihin. Muunlaista pääsyä tietoihin ei pitäisi sallia, paitsi
jos se tapahtuu selkeästi määritellyissä poikkeustapauksissa ja asia on
mahdollista saattaa tuomioistuimen käsiteltäväksi. Yhdysvaltojen olisi
annettava tätä koskevia sitoumuksia[25]. Näiden
periaatteiden mukaisella puitesopimuksella saataneen luotua sellainen yleinen
kehys, jonka puitteissa voidaan varmistaa korkeatasoinen suoja
henkilötiedoille, joita siirretään Yhdysvaltoihin rikollisuuden ja terrorismin
ehkäisemiseksi tai torjumiseksi. Jos tiedonsiirtojen luonne sitä edellyttää,
voidaan lisäksi tehdä lisäsääntöjä ja -takeita sisältäviä alakohtaisia
sopimuksia. Esimerkkinä voisivat tältä osin toimia EU:n ja Yhdysvaltojen
väliset PNR- ja TFTP-sopimukset, joissa asetetaan tiukat ehdot tietojen
siirtämiselle ja vahvistetaan asianmukaiset takeet EU:n kansalaisten oikeuksien
turvaamiseksi. 3.4. Eurooppalaisten näkökohtien huomioon ottaminen Yhdysvalloissa
meneillään olevassa uudistusprosessissa Yhdysvaltojen
presidentti Barack Obama on ilmoittanut käynnistävänsä maan kansallisten
turvallisuusviranomaisten toimien ja alaa koskevan lainsäädännön tarkastelun.
Tämä prosessi tarjoaa hyvän tilaisuuden käsitellä niitä huolenaiheita, joita
hiljattain paljastuneet Yhdysvaltojen tiedustelutietojen keruuohjelmat ovat
nostaneet esille EU:ssa. Tärkeintä olisi ulottaa Yhdysvaltojen kansalaisille ja
muille asukkaille annetut takeet koskemaan myös EU:n kansalaisia, vaikka nämä
eivät asuisi Yhdysvalloissa, lisätä tiedustelutoiminnan avoimuutta ja parantaa
entisestään sen valvontaa. Tällaiset muutokset palauttaisivat luottamuksen EU:n
ja Yhdysvaltojen väliseen tiedonvaihtoon ja kannustaisivat eurooppalaisia
käyttämään internetin tarjoamia palveluja. Yhdysvaltojen kansalaisiin ja muihin asukkaisiin sovellettavien
takeiden ulottamisesta koskemaan myös EU:n kansalaisia voidaan todeta, että
Yhdysvaltojen ja EU:n kansalaisia eri tavoin kohteleviin Yhdysvaltojen
valvontaohjelmiin liittyviä oikeusperiaatteita olisi syytä tarkistaa, missä
yhteydessä asiaa olisi tarkasteltava myös tarpeellisuuden ja suhteellisuuden
näkökulmasta ja pitäen mielessä Yhdysvaltojen ja EU:n tiiviin
turvallisuuskumppanuuden, joka perustuu yhteisiin arvoihin, oikeuksiin ja
vapauksiin. Tämä vähentäisi Yhdysvaltojen tiedustelutietojen keruuohjelmien
kielteisiä vaikutuksia eurooppalaisiin. Yhdysvaltojen tiedustelutietojen keruuohjelmien oikeudellisesta
kehyksestä ja sen tulkinnasta yhdysvaltalaisissa tuomioistuimissa samoin kuin
näiden ohjelmien laajuudesta on kerrottava avoimemmin. Tällaisista muutoksista
olisi hyötyä myös EU:n kansalaisille. Yhdysvaltojen
tiedustelutietojen keruuohjelmien valvontaa voitaisiin parantaa vahvistamalla
ulkomaantiedusteluun liittyviä asioita käsittelevän tuomioistuimen (Foreign
Intelligence Surveillance Court) roolia ja ottamalla käyttöön
yksityishenkilöitä koskevia oikeuskeinoja. Näillä järjestelyillä voitaisiin
vähentää eurooppalaisten henkilötietojen käsittelyä tapauksissa, joilla ei ole
merkitystä kansallisen turvallisuuden kannalta. 3.5. Yksityisyyden
suojaa koskevien sääntöjen edistäminen kansainvälisesti Nykyaikaisten
tietosuojamenetelmien esille nostamat kysymykset eivät rajoitu pelkästään
tietojen siirtoon EU:n ja Yhdysvaltojen välillä. Henkilötietojen korkeatasoinen
suoja olisi taattava kaikille luonnollisille henkilöille. Tietojen keräämistä,
käsittelyä ja siirtoa koskevia EU:n sääntöjä olisi edistettävä
kansainvälisesti. Hiljattain on ehdotettu erinäisiä toimia, joilla voitaisiin edistää
yksityisyyden suojaa erityisesti internetissä[26]. EU:n olisi
varmistettava, että tällaisten toimien yhteydessä otetaan täysimääräisesti
huomioon EU:n lainsäädännössä ja verkkoturvallisuusstrategiassa vahvistetut
perusoikeuksien, sananvapauden, henkilötietojen ja yksityisyyden suojaamisen
periaatteet. Samalla olisi varmistettava, että nämä toimet eivät heikennä
kyberavaruuden vapautta, avoimuutta ja turvallisuutta. Tämä käsittää myös
demokraattisen ja tehokkaan useita sidosryhmiä kattavan hallintomallin. Atlantin molemmin puolin käynnissä olevat tietosuojasäännösten
uudistukset tarjoavat EU:lle ja Yhdysvalloille myös ainutlaatuisen tilaisuuden
toimia esikuvana kansainvälisellä tasolla. Atlantin yli tapahtuvaa ja
laajempaakin tietojenvaihtoa hyödyttäisi suuresti se, että Yhdysvaltojen
oikeudellista kehystä lujitettaisiin muun muassa saattamalla voimaan
kuluttajien tietosuojaa koskeva perusoikeuskirja (Consumer Privacy Bill of
Rights), jota presidentti Obama esitti helmikuussa 2012 osana kattavaa
suunnitelmaa kuluttajien yksityisyyden suojan parantamiseksi. Tiukkojen ja
täytäntöönpanokelpoisten tietosuojasääntöjen soveltaminen sekä EU:ssa että
Yhdysvalloissa muodostaisi vankan perustan rajat ylittävälle tiedonsiirrolle. Yksityisyyden
suojaa koskevia sääntöjä voitaisiin edistää kansainvälisellä tasolla myös
kannustamalla maita liittymään Euroopan neuvoston yleissopimukseen yksilöiden
suojelusta henkilötietojen automaattisessa tietojenkäsittelyssä. Tähän
yleissopimukseen voivat liittyä myös maat, jotka eivät ole Euroopan neuvoston
jäseniä[27].
Kansainvälisillä foorumeilla sovittavilla suojatoimilla ja takeilla olisi
saavutettava korkeatasoinen suoja, joka vastaa EU:n lainsäädännön vaatimuksia. 4. Päätelmät ja
suositukset Tässä tiedonannossa
käsitellyt asiat edellyttävät toimia sekä Yhdysvalloilta että Euroopan
unionilta ja sen jäsenvaltioilta. Atlantin yli tapahtuvaan tietojenvaihtoon liittyvät ongelmat ovat
ensinnäkin merkki siitä, että EU:n ja sen jäsenvaltioiden olisi syytä edetä
ripeästi ja määrätietoisesti tietosuojalainsäädännön uudistamisessa. Nyt jos
koskaan tarvitaan vahvoja tietosuojasääntöjä, jotka ovat selkeät ja
täytäntöönpanokelpoiset myös silloin, kun tietoja siirretään ulkomaille. Sen
vuoksi EU:n toimielinten olisi jatkettava työtä, jotta EU:n tietosuojauudistus
saadaan hyväksyttyä keväällä 2014. Näin varmistetaan, että
henkilötiedoilla on tehokas ja kattava suoja. Atlantin yli tapahtuvan tietojen siirron merkityksen vuoksi on tärkeää,
että tiedonsiirron perustana olevissa välineissä otetaan asianmukaisesti
huomioon digitaaliajan haasteet ja mahdollisuudet sekä uusi teknologia,
esimerkiksi pilvipalvelut. Nykyisillä ja tulevilla järjestelyillä ja
sopimuksilla olisi varmistettava korkeatasoisen tietosuojan jatkuvuus
transatlanttisessa tietojenvaihdossa. Vahva safe harbor -järjestelmä hyödyttää niin EU:n ja Yhdysvaltojen
kansalaisia kuin yrityksiäkin. Järjestelmää olisi lyhyellä aikavälillä
vahvistettava paremman seurannan ja täytäntöönpanon keinoin, ja sen toimintaa
olisi tämän pohjalta arvioitava kattavasti. Parannuksia tarvitaan, jotta
voitaisiin varmistaa, että safe harbor -päätöksen alkuperäiset tavoitteet –
tietosuojan jatkuvuus, oikeusvarmuus ja tietojen vapaa liikkuvuus EU:n ja
Yhdysvaltojen välillä – saavutetaan jatkossakin. Yhdysvaltojen viranomaisten olisi erityisesti tarpeen seurata ja valvoa
tehokkaammin sitä, miten oman varmennuksen antaneet yritykset noudattavat
yksityisyyden suojaa koskevia safe harbor -periaatteita. On myös tärkeää, että safe harbor -päätöksessä kansallisen
turvallisuuden perusteella sallittua poikkeusta käytetään ainoastaan silloin
kun se on ehdottoman välttämätöntä ja oikeasuhteista. Lainvalvonnan alalla käydään neuvotteluja puitesopimuksesta, jolla
pyritään varmistamaan kansalaisille korkeatasoinen tietosuoja Atlantin molemmin
puolin. Sopimus vahvistaisi eurooppalaisten luottamusta EU:n ja Yhdysvaltojen
väliseen tietojenvaihtoon ja tarjoaisi perustan EU:n ja Yhdysvaltojen
turvallisuusyhteistyön ja -kumppanuuden jatkokehittämiselle. Neuvotteluissa
olisi saatava sitoumuksia siitä, että eurooppalaisilla on oikeus
menettelytakeisiin, myös oikeussuojakeinoihin, vaikka he eivät asuisi
Yhdysvalloissa. Yhdysvaltojen hallinnolta olisi pyrittävä saamaan sitoumukset siitä,
että maan lainvalvontaviranomaiset eivät hanki suoraan käyttöönsä yksityisten
yritysten hallussa EU:ssa olevia henkilötietoja muutoin kuin virallisia
yhteistyökanavia käyttäen. Näihin yhteistyökanaviin lukeutuvat keskinäistä
oikeusapua koskevat sopimukset ja EU:n ja Yhdysvaltojen alakohtaiset
sopimukset, esimerkiksi PNR- ja TFTP-sopimukset, joilla annetaan valtuudet
tällaisiin siirtoihin tiukoin edellytyksin. Muussa tapauksessa tietojen suora
käyttöön antaminen sallittaisiin vain, jos se tapahtuu selkeästi määritellyissä
poikkeustapauksissa ja asia on mahdollista saattaa tuomioistuimen
käsiteltäväksi. Yhdysvaltojen olisi lisäksi ulotettava Yhdysvaltojen kansalaisille ja
muille asukkaille annetut takeet koskemaan myös EU:n kansalaisia, vaikka nämä
eivät asuisi Yhdysvalloissa, varmistettava ohjelmien tarpeellisuus ja
oikeasuhteisuus ja lisättävä avoimuutta ja valvontaa siltä osin kuin on kyse
maan kansallisiin turvallisuusviranomaisiin sovellettavasta lainsäädännöstä. Tässä tiedonannossa mainituilla aloilla tarvitaan rakentavia toimia
molemmin puolin Atlanttia. EU ja Yhdysvallat ovat strategisia kumppaneita,
jotka pystyvät yhteistoimin poistamaan suhteidensa nykyiset jännitteet ja
palauttamaan luottamuksen EU:n ja Yhdysvaltojen väliseen tiedonsiirtoon.
Molempien osapuolten poliittinen ja oikeudellinen sitoutuminen yhteistyön
jatkamiseen näillä aloilla on omiaan vahvistamaan transatlanttisia suhteita
kokonaisuudessaan. [1] Kun tässä tiedonannossa viitataan EU:n kansalaisiin,
tämä käsittää myös muiden kuin EU-maiden kansalaiset, jotka kuuluvat Euroopan
unionin tietosuojalainsäädännön soveltamisalaan. [2] Komission päätös 2000/520/EY, tehty 26 päivänä
heinäkuuta 2000, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY
mukaisesti yksityisyyden suojaa koskevien safe harbor -periaatteiden antaman
suojan riittävyydestä ja niihin liittyvistä Yhdysvaltojen kauppaministeriön
julkaisemista tavallisimmista kysymyksistä (EYVL L 215, 25.8.2000, s. 7). [3] Neuvoston päätös 2009/820/YUTP, tehty 23 päivänä
lokakuuta 2009, rikoksen johdosta tapahtuvaa luovuttamista koskevan Euroopan
unionin ja Amerikan yhdysvaltojen välisen sopimuksen ja keskinäistä oikeusapua
koskevan Euroopan unionin ja Amerikan yhdysvaltojen välisen sopimuksen
tekemisestä Euroopan unionin puolesta (EUVL L 291, 7.11.2009, s. 40). [4] Neuvoston päätös 2012/472/EU, annettu 26 päivänä
huhtikuuta 2012, matkustajarekisteritietojen käyttöä ja siirtämistä
Yhdysvaltojen sisäisen turvallisuuden ministeriölle koskevan Amerikan
yhdysvaltojen ja Euroopan unionin sopimuksen tekemisestä (EUVL L 215,
11.8.2012, s. 4). [5] Neuvoston päätös, annettu 13 päivänä heinäkuuta 2010,
terrorismin rahoituksen jäljittämisohjelmaa varten tapahtuvaa rahaliikenteen
sanomanvälitystietojen käsittelyä ja siirtämistä Euroopan unionista
Yhdysvaltoihin koskevan Euroopan unionin ja Amerikan yhdysvaltojen välisen
sopimuksen tekemisestä (EUVL L 195, 27.7.2010, s. 3). [6] Neuvosto hyväksyi 3. joulukuuta 2010 päätöksen, jolla
komissio valtuutetaan neuvottelemaan sopimus. Ks.
IP/10/1661, 3.12.2010. [7] Ks. Boston Consulting Groupin julkaisu ”The Value of
our Digital Identity”, marraskuu 2012. [8] Ks.
”Big data: The next frontier for innovation, competition, and productivity”,
McKinsey, 2011. [9] Tiedonanto ”Pilvipalvelujen potentiaali käyttöön
Euroopassa”, COM(2012) 529 final. [10] Esimerkiksi Microsoft Hotmail-, Google Gmail- ja Yahoo!
Mail -sähköpostipalveluilla oli kesäkuussa 2012 yhteensä yli 227 miljoonaa eri
käyttäjää Euroopan maista, mikä on selvästi enemmän kuin kaikilla muilla palveluntarjoajilla.
Facebook- ja Facebook Mobile -yhteisöpalveluilla oli maaliskuussa 2012 yhteensä
196,5 miljoonaa yksittäistä eurooppalaista käyttäjää, mikä tekee Facebookista
Euroopan suurimman verkkoyhteisön. Googlea käyttää 90,2 prosenttia internetin
käyttäjistä kaikkialla maailmassa, joten se on johtava internet-hakukone.
Yhdysvaltalaista WhatsApp-pikaviestipalvelua käytti vuoden 2013 kesäkuussa 91
prosenttia saksalaisista iPhone-puhelimen käyttäjistä. [11] Ks. unionin tuomioistuimen 4.6.2013 antama tuomio asiassa
C-300/11, ZZ vastaan Secretary of State for the Home Department. [12] SEU-sopimuksen 4 artiklan 2 kohta. [13] Ks. esim. safe harbor -päätöksen liite I. [14] Ks. TFTP-ohjelman puitteissa toimitettavien tietojen
hyödyllisyyttä koskeva komission ja Yhdysvaltojen valtiovarainministeriön
yhteinen kertomus, joka on annettu rahaliikenteen sanomanvälitystietojen
käsittelystä ja siirtämisestä Euroopan unionista Yhdysvaltoihin terrorismin
rahoituksen jäljittämisohjelman tarkoituksiin tehdyn Euroopan unionin ja Amerikan
yhdysvaltojen välisen sopimuksen 6 artiklan 6 kohdan mukaisesti. [15] Ks. komission kertomus matkustajarekisteritietojen
käsittelemistä ja siirtämistä Yhdysvaltojen sisäisen turvallisuuden
ministeriölle koskevan Amerikan yhdysvaltojen ja Euroopan unionin sopimuksen
täytäntöönpanon yhteisestä arvioinnista. [16] COM(2012) 10 final: Ehdotus Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiiviksi yksilöiden suojelusta toimivaltaisten viranomaisten
suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä rikosten torjumista, tutkimista,
selvittämistä ja syytteeseenpanoa tai rikosoikeudellisten seuraamusten
täytäntöönpanoa varten sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta, Bryssel
25.1.2012, ja COM(2012) 11 final: Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetukseksi yksilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden
tietojen vapaasta liikkuvuudesta (yleinen tietosuoja-asetus). [17] Komissio panee merkille, että Euroopan parlamentti tuki ja
vahvisti tätä asetusehdotuksen 3 artiklaan kirjattua tärkeää periaatetta
äänestäessään kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunnassa
21. lokakuuta 2013 parlamentin jäsenten Jan-Philipp Albrechtin ja Dimitrios
Droutsasin laatimista tietosuojauudistusta koskevista mietinnöistä. [18] Komissio panee merkille, että Euroopan parlamentin
kansalaisvapauksien sekä oikeus- ja sisäasioiden valiokunta ehdotti
21. lokakuuta 2013 pidetyssä äänestyksessään, että tulevaan asetukseen
sisällytettäisiin säännös, jonka mukaan ulkomaiset viranomaiset voisivat pyytää
EU:ssa kerättyjä henkilötietoja käyttöönsä vasta saatuaan kansalliselta
tietosuojaviranomaiselta tähän ennakkoluvan, paitsi jos pyyntö esitetään
keskinäistä oikeusapua koskevan sopimuksen tai muun kansainvälisen sopimuksen
perusteella. [19] Komissio panee merkille, että kansalaisvapauksien sekä
oikeus- ja sisäasioiden valiokunta ehdotti 21. lokakuuta 2013 pidetyssä
äänestyksessään komission ehdotuksen tiukentamista siten, että sakko voisi olla
jopa 5 prosenttia yrityksen vuotuisesta maailmanlaajuisesta liikevaihdosta. [20] Komissio panee merkille, että kansalaisvapauksien sekä
oikeus- ja sisäasioiden valiokunta hyväksyi 21. lokakuuta 2013 pidetyssä
äänestyksessään tietojen käsittelijöiden velvoitteiden ja vastuiden
tiukentamisen erityisesti siltä osin kuin on kyse asetusehdotuksen 26 artiklasta. [21] Lokakuussa 2013 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston
päätelmissä todetaan seuraavaa: ”On tärkeää edistää kansalaisten ja yritysten
luottamusta digitaalitalouteen. EU:n vahvan yleisen tietosuojakehyksen ja
kyberturvallisuusdirektiivin ripeä hyväksyminen on oleellista digitaalisten
sisämarkkinoiden toteuttamiseksi vuoteen 2015 mennessä.” [22] Safe harbor -päätöksen 3 artiklassa säädetään tarkemmin
ottaen, että tällaiseen keskeytykseen voidaan turvautua tapauksissa, joissa on
huomattavan todennäköistä, että järjestelmän periaatteita loukataan; on
kohtuullinen syy uskoa, että asianomainen täytäntöönpano-organisaatio
ei ole ryhtynyt
tai ryhdy riittäviin ja ajankohtaisiin toimenpiteisiin
kyseessä olevan tapauksen ratkaisemiseksi; tietojen siirron jatkaminen aiheuttaisi
välittömän vakavan haitan vaaran
rekisteröidyille; ja jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset ovat
olosuhteisiin nähden kohtuullisessa määrin pyrkineet antamaan
organisaatiolle ilmoituksen ja tilaisuuden vastata siihen. [23] Bundesbeauftragten für den Datenschutz und die
Informationsfreiheit, lehdistötiedote 24.7.2013. [24] Ks. Washingtonissa 18. marraskuuta 2013 järjestetyn EU:n
ja Yhdysvaltojen oikeus- ja sisäasiainministereiden kokouksen jälkeen annetun
yhteisen lehdistötiedotteen asiaa koskeva kohta: ”Haluamme tämän vuoksi edetä
nopeasti neuvotteluissa, jotka koskevat tarkoituksenmukaisen ja kattavan
tietosuojapuitesopimuksen tekemistä lainvalvonnan alalla. Sopimuksella helpotettaisiin tietojen siirtoa
poliisiyhteistyön ja rikosasioissa tehtävän oikeudellisen yhteistyön yhteydessä
varmistamalla Yhdysvaltojen ja EU:n kansalaisten henkilötietojen korkeatasoinen
suoja. Vakaana tavoitteenamme on ratkaista jäljellä olevat ongelmakohdat, joita
molemmat osapuolet ovat ottaneet esille, mukaan lukien oikeussuojakeinoihin
liittyvät kysymykset (keskeinen asiakohta EU:n kannalta). Pyrimme
saamaan sopimusneuvottelut päätökseen kesään 2014 mennessä.” [25] Ks. Washingtonissa 18. marraskuuta 2013 järjestetyn EU:n
ja Yhdysvaltojen oikeus- ja sisäasiainministereiden kokouksen jälkeen annetun
yhteisen lehdistötiedotteen asiaa koskeva kohta: ”Korostamme lisäksi EU:n ja
Yhdysvaltojen välisen keskinäistä oikeusapua koskevan sopimuksen arvoa. Pyrimme
edelleen määrätietoisesti varmistamaan, että sitä käytetään laajasti ja tehokkaasti
todisteiden hankkimiseksi rikosoikeudenkäyntejä varten. Keskusteluja käytiin
myös tarpeesta selventää, että lainvalvontaviranomaisten on käytettävä
lainmukaisesti hyväksyttyjä kanavia, kun ne haluavat saada käyttöönsä
yksityisten tahojen hallussa toisen osapuolen alueella olevia henkilötietoja.
Päätimme myös, että keskinäistä oikeusapua koskevan sopimuksen toimintaa on
tarpeen tarkastella sopimuksessa esitetyllä tavalla ja että neuvottelemme
keskenämme aina, kun se on tarpeen.” [26] Ks. tältä osin Saksan ja Brasilian YK:n
yleiskokoukselle ehdottama päätöslauselmaluonnos, jossa esitetään toimia
yksityisyyden suojan varmistamiseksi niin internetissä kuin sen
ulkopuolellakin. [27] Yhdysvallat on
jo liittynyt toiseen Euroopan neuvoston yleissopimukseen eli vuoden 2001
yleissopimukseen tietoverkkorikollisuudesta (nk. Budapestin yleissopimus).