EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 02004R0138-20220502
Regulation (EC) No 138/2004 of the European Parliament and of the Council of 5 December 2003 on the economic accounts for agriculture in the Community (Text with EEA relevance)Text with EEA relevance
Consolidated text: Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 138/2004, annettu 5 päivänä joulukuuta 2003, maatalouden taloustileistä yhteisössä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)ETA:n kannalta merkityksellinen teksti
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 138/2004, annettu 5 päivänä joulukuuta 2003, maatalouden taloustileistä yhteisössä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)ETA:n kannalta merkityksellinen teksti
02004R0138 — FI — 02.05.2022 — 007.001
Tämä asiakirja on ainoastaan dokumentoinnin apuväline eikä sillä ole oikeudellista vaikutusta. Unionin toimielimet eivät vastaa sen sisällöstä. Säädösten todistusvoimaiset versiot on johdanto-osineen julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja ne ovat saatavana EUR-Lexissä. Näihin virallisiin teksteihin pääsee suoraan tästä asiakirjasta siihen upotettujen linkkien kautta.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 138/2004, annettu 5 päivänä joulukuuta 2003, maatalouden taloustileistä yhteisössä (ETA:n kannalta merkityksellinen teksti) (EUVL L 033 5.2.2004, s. 1) |
Muutettu:
|
|
Virallinen lehti |
||
N:o |
sivu |
päivämäärä |
||
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 306/2005, annettu 24 päivänä helmikuuta 2005, |
L 52 |
9 |
25.2.2005 |
|
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 909/2006, annettu 20 päivänä kesäkuuta 2006, |
L 168 |
14 |
21.6.2006 |
|
KOMISSION ASETUS (EY) N:o 212/2008, annettu 7 päivänä maaliskuuta 2008, |
L 65 |
5 |
8.3.2008 |
|
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 1137/2008, annettu 22 päivänä lokakuuta 2008, |
L 311 |
1 |
21.11.2008 |
|
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 1350/2013, annettu 11 päivänä joulukuuta 2013, |
L 351 |
1 |
21.12.2013 |
|
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) 2019/280, annettu 3 päivänä joulukuuta 2018, |
L 47 |
7 |
19.2.2019 |
|
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) 2022/590, annettu 6 päivänä huhtikuuta 2022, |
L 114 |
1 |
12.4.2022 |
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EY) N:o 138/2004,
annettu 5 päivänä joulukuuta 2003,
maatalouden taloustileistä yhteisössä
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
1 artikla
Sisältö
Tässä asetuksessa vahvistetaan maatalouden taloustilit yhteisössä säätämällä:
maatalouden taloustilien menetelmistä (yhteisistä standardeista, määritelmistä, luokituksista ja tilinpitosäännöistä), joita on tarkoitus käyttää vertailukelpoisten tilinpitotietojen laadinnassa yhteisön tarkoituksiin, sekä tietojen toimittamisesta 3 artiklan mukaisesti;
maatalouden taloustilien menetelmien mukaisesti laadittujen maataloustilien toimittamisen määräajoista.
2 artikla
Menetelmät
Näitä delegoituja säädöksiä annetaan ainoastaan, jos niillä muuteta liitteessä I olevia peruskäsitteitä, ettei niiden täytäntöönpano edellytä lisää voimavaroja Euroopan tilastojärjestelmän piiriin kuuluvilta tuottajilta ja jos ne eivät aiheuta merkittävää lisärasitetta jäsenvaltioille tai vastaajille.
Komissio perustelee asianmukaisesti näissä delegoiduissa säädöksissä säädetyt tilastolliset toimet ja hyödyntää tarvittaessa asiaankuuluvien asiantuntijoiden kustannustehokkuusanalyysiin perustuvaa palautetta, myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 223/2009 ( 1 ) 14 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua arviointia vastaajille aiheutuvasta rasitteesta ja tuottamisen kustannuksista.
3 artikla
Tietojen toimittaminen komissiolle
Maatalouden alueellisia taloustilejä koskevat tiedot Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1059/2003 ( 2 ) tarkoitetulla NUTS 2 -tasolla toimitetaan kuitenkin ensimmäisen kerran viimeistään 30 päivänä syyskuuta 2023.
Näistä delegoiduista säädöksistä ei saa aiheutua merkittävää lisärasitetta jäsenvaltioille tai vastaajille.
Komissio perustelee asianmukaisesti näissä delegoiduissa säädöksissä säädetyt tilastolliset toimet ja hyödyntää tarvittaessa asiaankuuluvien asiantuntijoiden kustannustehokkuusanalyysiin perustuvaa palautetta, myös Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 223/2009 14 artiklan 3 kohdan c alakohdassa tarkoitettua arviointia vastaajille aiheutuvasta rasitteesta ja tuottamisen kustannuksista.
3 a artikla
Tilastojen jakaminen
Komissio (Eurostat) jakaa sille tämän asetuksen 3 artiklan mukaisesti toimitetut tiedot maksutta verkossa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1367/2006 ( 3 ) ja asetuksen (EY) N:o 223/2009 soveltamista.
3 b artikla
Laadunarviointi
4 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
4 a artikla
Komiteamenettely
4 b artikla
Poikkeukset
5 artikla
Loppusäännös
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
LIITE I
MAATALOUDEN TALOUSTILIT
SISÄLLYS |
|
Esipuhe |
|
I |
Tilien yleispiirteet |
A |
Johdanto |
B |
Perusyksikkö ja maataloustoimiala |
1. |
Perusyksikkö |
2. |
Maataloustoimiala |
3. |
Muuta kuin maataloutta olevat erottamattomat sivutoiminnot |
C |
Tuotoksen mittaaminen |
D |
Tilikokonaisuus |
1. |
►M6 EKT 2010 ◄ :n mukainen tilikokonaisuus |
2. |
Maatalouden tilinpidon tilikokonaisuus |
E |
Maatalouden taloustilien laatimisen tietolähteet ja laskentamenetelmät |
F |
Luokitus |
1. |
Yleistä |
2. |
Maatalouden luonteenomaisten toimintojen määrittely |
3. |
Maatalouden luonteenomaisten yksiköiden määrittely |
4. |
Eriä koskevia huomautuksia |
5. |
Maatalouden taloustilien ja kansantalouden tilinpidon maataloustoimialan väliset erot |
II |
Tuotetaloustoimet |
A |
Yleiset säännöt |
1. |
Viiteajanjakso |
2. |
Yksiköt |
3. |
Kirjausajankohta |
B |
Tuotos |
1. |
Yleisiä huomautuksia tuotoksen käsitteistä ►M6 EKT 2010 ◄ :ssä ja maatalouden taloustileillä |
2. |
Maataloustoiminnan tuotos: määrät |
3. |
Muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen tuotos |
4. |
Maataloustoimialan tuotos |
5. |
Tuotoksen arvottaminen |
C |
Välituotekäyttö |
1. |
Määritelmä |
2. |
Välituotekäytön osatekijät |
3. |
Välituotekäytön arvottaminen |
D |
Pääoman bruttomuodostus |
1. |
Kiinteän pääoman bruttomuodostus |
2. |
Varastojen muutos |
3. |
Eläinten kirjaaminen kiinteän pääoman bruttomuodostukseen tai varastojen muutoksiin |
III |
Jakotaloustoimet ja muut virrat |
A |
Määritelmä |
B |
Yleissäännöt |
1. |
Viiteajanjakso |
2. |
Yksiköt |
3. |
Jakotaloustoimien kirjausajankohta |
4. |
Arvonlisäystä koskevia yleisiä huomioita |
C |
Palkansaajakorvaukset |
D |
Tuotannon ja tuonnin verot |
1. |
Tuoteverot |
2. |
Arvonlisäveron (alv.) käsittely |
3. |
Muut tuotantoverot |
E |
Tukipalkkiot |
1. |
Tuotetukipalkkiot |
2. |
Muut tuotantotukipalkkiot |
F |
Omaisuustulot |
1. |
Määritelmä |
2. |
Korot |
3. |
Maanvuokrat (maan- ja maaperävarojen vuokrat) |
4. |
►M6 Vakuutuksenottajien sijoitustulo (joka ei sisälly maatalouden taloustileille) ◄ |
G |
Pääomansiirrot |
1. |
Investointiavustukset |
2. |
Muut pääomansiirrot |
H |
Kiinteän pääoman kuluminen |
IV |
Maatalouden työpanos |
V |
Maataloustulon indikaattorit |
A |
Tulon ja tasapainoerien määrittely |
B |
Yhtiömuotoisten yksiköiden tulon tilinpitokäsittely |
C |
Maataloustulon indikaattoreiden määrittely |
D |
Tuloindikaattoreiden kokoaminen euroopan unionille |
E |
Tuloindikaattoreiden deflatointi |
VI |
Maatalouden taloustilien arvottaminen kiinteisiin hintoihin |
A |
Hinta- ja volyymimittaimet |
B |
Maatalouden taloustilien laatiminen kiinteisiin hintoihin: periaatteet ja menetelmät |
1. |
Indeksikaavan valinta |
2. |
Perusvuosi |
3. |
Sarjojen esittäminen suhteessa tiettyyn viitevuoteen |
4. |
►M6 Arvonlisäyksen laskeminen kiinteän perusvuoden hinnoin ◄ |
5. |
Tuoteverojen ja tuotetukipalkkioiden jakaminen volyymi- ja hintakomponentteihin |
VII. |
Maatalouden alueelliset taloustilit |
A. |
Yleisperiaatteet |
1. |
Johdanto |
2. |
Alueellinen talous, maantieteellinen alue |
3. |
Maatalouden alueellisten taloustilien perusyksikkö |
4. |
Maatalouden alueellisten taloustilien laatimismenetelmät |
5. |
Kotipaikan ja alueen käsite |
6. |
Maataloustoimiala ja luonteenomaiset yksiköt |
B. |
Tuotetaloustoimet |
1. |
Tuotos |
2. |
Välituotekäyttö |
3. |
Pääoman bruttomuodostus |
C. |
Jakotaloustoimet ja muut virrat |
1. |
Yleissäännöt |
2. |
Arvonlisäys |
3. |
Kiinteän pääoman kuluminen |
4. |
Tukipalkkiot |
5. |
Verot |
6. |
Palkansaajakorvaukset |
7. |
Nettotoimintaylijäämä |
8. |
Korot, maanvuokrat |
9. |
Maatalouden yrittäjätulo: yleiset laskentasäännöt |
D. |
Lyhyt katsaus täytäntöönpanoon |
1. |
Johdanto |
2. |
Alueellisen maatalouden määritteleminen |
3. |
Maatalouden tuotoksen mittaaminen |
4. |
Muuta kuin maataloutta olevat erottamattomat sivutoiminnot |
5. |
Välituotekäyttö |
ESIPUHE
Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmän (EKT 2010:n) tarkistaminen ( 4 ) johti joihinkin muutoksiin maatalouden taloustilien laadinnassa käytetyissä perusmenetelmissä, jotta jäsenvaltiot laatisivat maatalouden taloustilejä yhdenmukaisesti ja niin, että tämä tilinpito olisi yhdenmukaista kansantalouden tilinpidon kanssa. Lisäksi oli varmistettava, että muutokset voidaan käytännössä toteuttaa. Tämän käsikirjan laadinnassa on otettu nämä näkökohdat huomioon, sillä peruskäsitteiden ja -periaatteiden sekä tilien laadinnan perussääntöjen lisäksi käsikirja sisältää maataloustoimialalle ominaisten erityispiirteiden huomioon ottamiseksi tehtyjä muokkauksia.
I TILIEN YLEISPIIRTEET
A JOHDANTO
1.01 |
Yhtenäisen tilinpitojärjestelmän on annettava talouden toiminnoista yleiskuva, joka on järjestelmällinen, vertailukelpoinen ja mahdollisimman täydellinen, jotta sitä voitaisiin käyttää selvitysten, ennusteiden ja poliittisten päätösten perustana. Järjestelmän kattamat lukuisat erilaiset taloustoimet ja niitä suorittavat talousyksiköt on siksi luokiteltava yleisten perusteiden mukaisesti ja esitettävä selkeästi ja yksinkertaisesti yhtenäisessä tilien ja taulukoiden järjestelmässä. |
1.02 |
Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmä EKT on johdettu Yhdistyneiden kansakuntien tarkistetusta kansantalouden tilinpitojärjestelmästä ( ►M6 SNA 2008 ◄ ) ►M6 ( 5 ) ◄ , ja se on tarkoitettu vastaamaan Euroopan unionin eritystarpeita. Siinä vahvistetaan käsitteet, määritelmät, tilinpitosäännöt ja yhtenäiset luokitukset Euroopan unionin jäsenvaltioiden käytettäviksi. |
1.03 |
Tietyn maan kansantalous muodostuu lukuisten talousyksiköiden toiminnoista. Toiminnoilla saadaan aikaan monia luonteeltaan erilaisia tuotantoon, rahoitukseen, vakuutustoimintaan, jakeluun ja kulutukseen liittyviä taloustoimia. Kansantalouden tilinpidon yhteydessä tarkasteltavat yksiköt ja niiden muodostamat luokat on määriteltävä tutkittavina olevien taloudellisten mallien suhteen. ►M6 EKT 2010:lle on ominaista kahdenlaisten talousyksiköiden käyttö ja kaksi eri tapaa jakaa kansantalous osiin. ◄ |
1.04 |
Jotta tuloihin, pääomaan, rahataloustoimiin ja varoihin liittyviä virtoja voitaisiin analysoida, on ensisijaisen tärkeää valita yksikköjä, jotka kuvaavat taloudellisten toimijoiden (institutionaalisten yksiköiden) välistä vuorovaikutusta. Sitä vastoin analysoitaessa tuotantoprosessia on ratkaisevan tärkeää valita yksiköitä, jotka antavat tietoa teknistaloudellisista suhteista (paikalliset toimialayksiköt ja homogeeniset tuotantoyksiköt). |
1.05 |
Kansantalous voidaan siten jakaa osiin kahdella eri tavalla:
i)
institutionaalisiin sektoreihin ja alasektoreihin, jotka edustavat institutionaalisten yksiköiden ryhmiä;
ii)
toimialoihin, jotka muodostuvat paikallisten toimialayksiköiden (toimiala) tai homogeenisten tuotantoyksiköiden (homogeeninen tuotannonhaara) ryhmistä. |
1.06 |
Maatalouden taloustilien laadinnan päätavoitteena on analysoida tuotantoprosessia ja prosessista saatavaa ensituloa. Tilien laadinta perustuu tämän vuoksi toimialan käsitteeseen. |
1.07 |
Maatalouden taloustilit ovat täydentävää tietoa tarjoavia satelliittitilejä. Niissä käytetään maataloustoimialan erityisluonteeseen sovitettuja käsitteitä. Vaikka maatalouden taloustilien rakenne vastaa hyvin läheisesti kansantalouden tilinpidon tilien rakennetta, näiden tilien laadinta vaatii tarkoitukseen soveltuvien sääntöjen ja menetelmien täsmentämistä. |
1.08 |
On tarpeen tehdä ero maatalouden tuotantoprosessista saatavan tulon ja maanviljelijäkotitalouksien tulon välillä. Viimeksi mainittu sisältää maataloustoiminnasta saatavan tulon lisäksi myös muita tulonlähteitä (omaisuus, sosiaaliset tulonsiirrot jne.), joita maanviljelijäkotitalouksilla voi olla. ►M6 Koska näitä kahta tulotyyppiä – maataloustuotannosta saatavaa tuloa ja viljelijäkotitalouksien tuloa – mitataan kahta erillistä tarkoitusta varten, niiden mittaaminen edellyttää kahta selkeästi erilaista kansantalouden jakotapaa: ensimmäinen jakotapa, jota maatalouden taloustilit käyttävät, perustuu tuotantoyksiköihin, jotka määritellään taloudellisen toiminnan mukaan, ja toinen jako perustuu kotitalouksiin (toisin sanoen institutionaalisiin yksiköihin), joiden päätulonlähteen muodostaa maataloustoiminnan itsenäinen harjoittaminen. ◄ |
B PERUSYKSIKKÖ JA MAATALOUSTOIMIALA
1. Perusyksikkö
1.09 |
Tuotantoprosessin ja tavaroiden ja palveluiden käytön yhteydessä esiintyvien virtojen analysoimiseksi on välttämätöntä valita yksiköitä, jotka korostavat teknistaloudellisia suhteita. Tämä vaatimus edellyttää, että institutionaaliset yksiköt on yleensä jaettava pienempiin ja homogeenisempiin yksiköihin tuotannon lajin mukaan. Paikalliset toimialayksiköt (paikallinen TAY) on tarkoitettu tämän toiminnallisen tarkastelun tarpeen täyttämiseen (ks. EKT 2010, kohta 2.147) ( 6 ). |
1.10 |
Paikallinen toimialayksikkö (paikallinen TAY) on se osa toimialayksikköä (TAY), joka vastaa paikallista yksikköä. Paikallista TAY:ä kutsutaan toimipaikaksi SNA 2008:ssa ja ISIC Rev. 4:ssä. Toimialayksikön avulla ryhmitellään tuottajana toimivan institutionaalisen yksikön kaikki toiminnon harjoittamiseen osallistuvat osat NACE Rev. 2:n (Euroopan yhteisön tilastollinen toimialaluokitus, ks. kohta 1.55) nelinumerotason luokkiin. TAY vastaa yhtä tai useampaa institutionaalisen yksikön toiminnallista osaa. Institutionaalisen yksikön tietojärjestelmän täytyy kyetä osoittamaan tai laskemaan jokaiselle paikalliselle TAY:lle ainakin tuotannon arvo, välituotekäyttö, palkansaajakorvaukset, toimintaylijäämä ja työllisyys sekä kiinteän pääoman bruttomuodostus (ks. EKT 2010, kohta 2.148). Paikallinen yksikkö on tavaroita ja palveluita tuottava institutionaalinen yksikkö tai institutionaalisen yksikön osa, joka sijaitsee maantieteellisesti tunnistettavassa paikassa. |
1.11 |
Vaikka paikallinen TAY voi tuottajana vastata institutionaalista yksikköä tai sen osaa, se ei voi koskaan kuulua kahteen erilliseen institutionaaliseen yksikköön. Koska suurimmalla osalla tavaroita ja palveluja tuottavista institutionaalisista yksiköistä on käytännössä samanaikaisesti erilaisia toimintoja (pääasiallinen toiminto ja yksi tai useampi sivutoiminto), yksiköt voidaan edelleen jakaa toimintojen määrää vastaavaksi määräksi paikallisia toimialayksiköitä, jos tarvittavat tiedot ovat saatavilla. Aputoiminnoista (ostot, myynti, markkinointi, kirjanpito, kuljetus, varastointi ja huolto, ks. kohta 1.27) ei sen sijaan voida muodostaa paikallista toimialayksikköä, paitsi jos niitä harjoitetaan eri paikassa, joka sijaitsee muulla alueella kuin se paikallinen TAY, jota aputoiminnot palvelevat (ks. EKT 2010, kohta 3.13). |
1.12 |
Paikallisia toimialayksiköitä on periaatteessa kirjattava sama määrä kuin sivutoimintoja, mutta joskus ei ole mahdollista tilastotietojen (tilinpitotietojen) perusteella erottaa paikallisen toimialayksikön sivutoimintoja tai niiden osia pääasiallisista toiminnoista. Jos tavaroita ja palveluita tuottavalla institutionaalisella yksiköllä on pääasiallista toimintaa ja sen lisäksi yksi tai useampia sivutoimintoja, se jaetaan samaan määrään toimialayksiköitä (TAY) ja sivutoiminnot luokitellaan pääasiallisesta toiminnasta erillisten nimikkeiden alle. Aputoimintoja ei erotella pääasiallisista tai sivutoiminnoista. Tiettyyn luokittelujärjestelmän nimikkeeseen kuuluvat TAY:t voivat kuitenkin tuottaa tuotteita kyseisen homogeenisen ryhmän ulkopuolelta niihin liittyvinä sivutoimintoina, joita ei voida erikseen tunnistaa saatavissa olevien kirjanpitoasiakirjojen perusteella. Yksi toimialayksikkö voi siis harjoittaa yhtä tai useampaa sivutoimintoa. (EKT 2010, kohta 2.149). |
1.13 |
Toiminnon voidaan sanoa esiintyvän silloin, kun yhdistetään resursseja, kuten laitteita, työvoimaa, valmistustekniikkaa, tietoverkkoja ja tuotteita, ja tämä johtaa tiettyjen tavaroiden tai palvelujen syntymiseen. Toiminnolle ovat ominaisia panoksena olevat tuotteet (tavarat ja palvelut), tuotantoprosessi ja tuotoksena olevat tuotteet. Paikallisen toimialayksikön pääasiallinen toiminto on se toiminto, jonka arvonlisäys on suurempi kuin saman yksikön sisällä harjoitetun yhdenkään muun toiminnon arvonlisäys. Pääasiallinen toiminto määräytyy NACE Rev. 2:n mukaan ensin luokituksen ylimmällä tasolla ja sitten yksityiskohtaisemmilla tasoilla (ks. EKT 2010, kohta 3.10). |
2. Maataloustoimiala
1.14 |
Kaikki samantyyppistä toimintoa harjoittavat paikalliset toimialayksiköt muodostavat yhdessä toimialan. Kansantalous voidaan tällä tavoin jakaa toimialoihin. Toimialaluokittelu on riippuvainen tällä perusteella yhteen ryhmiteltyjen yksiköiden pääasiallisesta toiminnosta. ►M6 Luokittelun yksityiskohtaisimmalla tasolla toimiala sisältää EKT 2010:n kohdassa 2.150 olevan määritelmän mukaan kaikki NACE Rev. 2:n samaan luokkaan (nelinumerotaso) kuuluvat paikalliset toimialayksiköt, jotka siis harjoittavat samaa NACE Rev. 2:n määritelmän mukaista pääasiallista toimintoa. ◄ |
1.15 |
Aikaisemmin maataloustoimiala määriteltiin maatalouden homogeenisten tuotantoyksiköiden muodostamaksi ryhmäksi. Maatalouden taloustileille valittiin kuitenkin kuvauksen perusyksiköksi paikallinen toimialayksikkö, jotta i) maatalouden taloustilien lähtökohdaksi voitaisiin ottaa maatalouden taloudellinen asema, jotta maatalousyksiköiden tuotantotoimintaa mitattaessa voitaisiin ottaa täysin huomioon tietyt muuta kuin maataloutta olevat (ja siitä erottamattomat) sivutoiminnot ja jotta ii) säilytettäisiin yhdenmukaisuus muun kansantalouden tilinpidon kanssa. Näin ollen siirryttiin homogeenisen tuotantoyksikön ja homogeenisen tuotannonhaaran käsitteisiin perustuvasta analyyttisestä lähestymistavasta paikallisen toimialayksikön ja toimialan käsitteisiin perustuvaan tilastolliseen lähestymistapaan. |
1.16 |
Muuta kuin maataloutta olevat ja siitä erottamattomat sivutoiminnot ovat toimintoja, joiden kustannuksia ei voida havaita erillään maataloustoiminnon kustannuksista. Esimerkkejä ovat maataloustuotteiden jalostus maatilalla, metsätalous, puunkorjuu ja maatilamatkailu. Maataloustoimialan tuotos on siten seurausta kahdenlaisista toiminnoista:
i)
maatalousyksiköiden harjoittamista maataloustoiminnoista (jotka voivat olla pää- tai sivutoimintoja);
ii)
maatalousyksiköiden erottamattomista sivutoiminnoista, jotka eivät ole maataloutta. |
1.17 |
Maatila on maataloutta koskevien tietojen keruussa (maatalouslaskennat, maatilojen rakennetutkimukset) nykyisin käytetty yksikkö, ja se on maataloustoimialalle parhaiten soveltuva paikallinen TAY (vaikka toimialaan on sisällytettävä myös tiettyjä muita yksiköitä, kuten viiniä tai oliiviöljyä valmistavat osuuskunnat ja palkkiota vastaan maataloustyötä tekevät yksiköt jne.). Kuitenkin on korostettava, että maatiloilla harjoitettavien maataloustoimintojen moninaisuuden vuoksi maatila on paikallisen TAY:n erityistyyppi. ►M6 EKT 2010:n mukaisen, yksiköitä ja niiden alaluokkia koskevan säännön tiukan soveltamisen pitäisi itse asiassa johtaa maatilan jakamiseen useisiin erillisiin paikallisiin toimialayksiköihin, mikäli samalla maatilalla harjoitetaan usean NACE Rev. 2:n luokan nelinumerotason toimintoja ja kohdan 1.10 mukaisesti edellytettävät tiedot ovat saatavilla. Maatilan käyttäminen maataloustoimialan paikallisena toimialayksikkönä kansantalouden tilinpidossa ja maatalouden taloustileillä on seurausta tilastollisesta lähestymistavasta. ◄ |
1.18 |
Maataloustoimialan tilit ovat itse asiassa maatilojen tilejä vastaavia (tuotanto- ja tulonmuodostustilit). Väärinkäsitysten välttämiseksi on kuitenkin syytä korostaa, että maatalouden taloustilit eivät ole sellaisten yritysten tilejä, joiden pääasiallinen toiminto on maatalouden harjoittaminen. Ensinnäkään niihin eivät sisälly kaikki kyseisten tilojen muut toiminnot, jotka eivät ole maataloutta (maataloustoiminnoista eroteltavissa olevat toiminnot on jätetty tilien ulkopuolelle). Lisäksi niihin kuuluu sellaisten yritysten maataloustoimintoja, joiden pääasiallinen toiminto on muu kuin maatalouden harjoittaminen. Näin ollen maatilan käyttäminen maatalouden taloustilien perusyksikkönä ei muuta sitä tosiseikkaa, että maatalouden taloustilit ovat maataloustoimialan tilinpitoa. |
1.19 |
►M6 Koska EKT 2010:n mukaan toimiala koostuu ryhmästä yksiköitä, jotka harjoittavat pääasiallisena toimintonaan samaa tai vastaavaa toimintoa, maatalouden taloustileillä sovellettava maataloustoimialan määritelmä on riippuvainen toimialalle luonteenomaisten toimintojen ja yksiköiden määrittelystä. ◄ Tuloksena oleva maatalouden luonteenomaisten toimintojen ja yksiköiden valikoima saattaa johtaa joihinkin eroihin maatalouden taloustilien ja kansantalouden tilinpidon välillä (ks. kohta 1.93). |
1.20 |
►M6 Maataloustoimialana käsitellään sellaisten paikallisten toimialayksiköiden ryhmittymää, jotka harjoittavat pääasiallisena toimintonaan tai sivutoimintonaan seuraavia taloudellisia toimintoja (ks. kohdat 1.60–1.66: maataloustoimialan tarkka määritelmä): ◄
—
kasvinviljely, puutarhatalous (myös viinin ja oliiviöljyn valmistus itse tuotetuista viinirypäleistä ja oliiveista);
—
kotieläintalous;
—
yhdistetty kasvinviljely ja kotieläintalous;
—
palkkiota vastaan tehtävät maataloustyöt;
—
metsästys, ansapyynti ja riistanhoito sekä niitä palveleva toiminta.
|
1.21 |
Maatilojen lisäksi maataloustoimiala sisältää yksiköt, jotka ovat tuottajien yhteenliittymiä (esimerkiksi osuuskunnat) ja jotka tuottavat viiniä ja oliiviöljyä, sekä erikoistuneet yksiköt, jotka toimittavat koneita, laitteita ja henkilöstöä palkkiota vastaan tehtävään maataloustyöhön. |
1.22 |
Erikoistuneita yksiköitä, jotka toimittavat koneita, laitteita ja henkilöstöä palkkiota vastaan tehtävään työhön maataloustuotannon eri vaiheissa (kaupalliset yritykset, jotka tekevät sopimustyötä, tai urakoitsijoina toimivat maatilojen haltijat), käsitellään osana maataloustoimialaa. Suppeamman tulkinnan mukaan näiden maataloustoimialaan sisällytettävien yksiköiden on tehtävä työtä, joka a) on osa maatalouden tuotantoprosessia, joka b) liittyy maataloustuotteiden tuotantoon, joita c) tavallisesti tekevät maatilat ja joita d) tosiasiallisesti tekevät koneita, laitteita ja henkilöstöä toimittavat erikoisyksiköt. |
1.23 |
Mikäli erikoistuneet yksiköt eivät kuitenkaan ole suorittaneet sopimustöitä kokonaisuudessaan (jos esimerkiksi maatilan haltija vuokraa koneet mutta käyttää omaa työvoimaansa), kyseinen toiminto on kirjattava NACE Rev. 2:n 2-numerotasolle 77 (vuokraus- ja leasingtoiminta). Tässä tapauksessa palkkiot, jotka maatilat maksavat sopimusosapuolena oleville yrityksille, on kirjattava välituotekäyttöön kohtaan ”muut tavarat ja palvelut” (ks. kohta 2.108). |
1.24 |
Koska maatalouden taloustilien tarkoituksena on mitata, kuvata ja analysoida maataloustoiminnasta (joka on Euroopan unionin jäsenvaltioissa lähes yksinomaan kaupallista toimintaa) syntyvää tulonmuodostusta, on päätetty rajata pois yksiköt, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan ( 7 ) toimintaa. Sen sijaan luontoistaloutta harjoittavat yksiköt kuuluvat maatalouden tilinpidon piiriin. On huomattava, että maataloustuotos, joka menee maatilojen omaan loppukulutukseen, on kirjattava maatalouden taloustileille. |
3. Muuta kuin maataloutta olevat erottamattomat sivutoiminnot
1.25 |
Paikallisen toimialayksikön käyttö maataloustoimialan perusyksikkönä mahdollistaa muuta kuin maataloutta olevan sivutoiminnon kirjaamisen silloin, kun sivutoimintoa ei voida erotella pääasiallisesta maataloustoiminnosta. |
1.26 |
Maataloustoimialan paikallisten toimialayksiköiden muuta kuin maataloutta olevat ja siitä erottamattomat toiminnot määritellään maatalouden taloustilien yhteydessä toiminnoiksi, jotka liittyvät läheisesti maataloustuotantoon ja joiden osalta mitään tuotosta, välituotekäyttöä, palkansaajakorvauksia, työpanosta tai kiinteän pääoman bruttomuodostusta koskevia tietoja ei voida tilastollisesti erotella maatalouden päätoimintoa koskevista tilastotiedoista tarkasteluajanjaksolla. |
1.27 |
Seuraavassa on lueteltu muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen tärkeimmät ominaispiirteet:
—
Toimintojen tuotos on tarkoitettu myyntiin tai vaihtokauppaan (tilinpitojakson aikana tai myöhemmin varastoinnin jälkeen), tuottajan omaan loppukäyttöön tai luontoissuorituksiin (myös luontoissuorituksina maksettuihin palkansaajakorvauksiin).
—
Ne eivät voi olla aputoimintoja. Aputoimintoja ei eritellä siten, että ne muodostaisivat erillisiä yksikköjä, eikä niitä erotella niiden yksiköiden pääasiallisista tai sivutoiminnoista, joita ne palvelevat. Aputoiminnot on siis yhdistettävä siihen paikalliseen toimialayksikköön, jota ne palvelevat, paitsi jos ne on järjestetty erillisiin yksiköihin ja jos ne sijaitsevat muulla alueella. Aputoiminnot pysyvät samalla toimialalla kuin se paikallinen TAY, jota ne palvelevat. Aputoiminnot ovat yrityksen sisällä harjoitettuja tukitoimintoja (esimerkiksi myyntiä, markkinointia, varastointia tai kuljetusta; ks. EKT 2010:n kohdat 3.12 ja 3.13 sekä SNA 2008:n kohdat 5.35–5.44) sellaisten olosuhteiden luomiseksi, joiden vallitessa pää- tai sivutoimintoa voidaan harjoittaa. Aputoimintojen tuotteet ovat yleensä panoksina erityyppisissä tuotantotoiminnoissa.
—
Omaan käyttöön tuotettua kiinteän pääoman bruttomuodostusta muihin kuin maataloustuotteisiin (esimerkiksi rakennuksiin tai koneisiin) ei sopimuksen mukaan pidetä kyseisenä sivutoimintona. Kyseinen omaan loppukäyttöön tarkoitettu omaan käyttöön tuotettu kiinteän pääoman bruttomuodostus muihin kuin maataloustuotteisiin katsotaan eroteltavissa olevaksi toiminnoksi, ja se kirjataan tunnistettavissa olevan paikallisen toimialayksikön tuotokseksi. Luontoissuorituksina palkansaajille tarjottuja majoituspalveluja käsitellään samalla tavalla (eli ne kirjataan tulonmuodostustilille luontoissuorituksina).
—
Toimintojen on oltava maatiloille luonteenomaisia, toisin sanoen niillä on oltava huomattavaa taloudellista merkitystä suurelle joukolle maatiloja.
—
Palkkiota vastaan tehtyä maataloustyötä ei lueta muuta kuin maataloutta oleviin toimintoihin, sillä se on maataloustoimialalle luonteenomainen toiminto (maatalouspalvelut).
|
1.28 |
Taloustileille on otettava ainoastaan se osa muuta kuin maataloutta olevaa sivutoimintoa, joka on erottamaton maataloudesta. Tästä on seurauksena, että tietty muuta kuin maataloutta oleva toiminto sisällytetään maataloustoimialaan vain, kun sitä ei pystytä erottelemaan paikallisen toimialayksikön maatalouden päätoiminnosta, mutta se jätetään pois, kun erottaminen on mahdollista. Tällöin kyseinen sivutoiminto luo muun kuin maatalouden paikallisen toimialayksikön. Muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen valintaperusteena ei yleensä ole tuotteen vaan toiminnon luonne ( 8 ). Esimerkiksi maatilan matkailupalvelut sisällytetään maatalouden taloustileille ainoastaan silloin, kun niitä ei voida erotella maataloustoiminnasta. Näin ei todennäköisesti olisi asian laita silloin, kun näistä toiminnoista on tullut tärkeitä. Näin ollen maataloustoimialan tuotokseen luettavat muut kuin maataloustuotteet voivat vaihdella ajallisesti ja paikallisesti. |
1.29 |
Muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen kaksi päätyyppiä ovat:
1.
Maataloustoiminnan jatkoa edustavat toiminnot, joissa käytetään maataloustuotteita. Tämän tyyppisiä toimintoja on useimmissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Maataloustuotteiden jalostus on tämän ryhmän tyypillinen toiminto: Maataloustuotteiden jalostus
—
maidon jalostus voiksi, kermaksi, juustoiksi, jogurteiksi ja muiksi meijerituotteiksi,
—
hedelmien ja vihannesten jalostus mehuiksi, säilykkeiksi, hilloiksi, alkoholijuomiksi ja muiksi tuotteiksi,
—
rypäleiden, rypälemehun ja viinin jalostus alkoholijuomiksi (kuohuviiniksi, kuten samppanjaksi, väkeviksi alkoholijuomiksi, kuten konjakiksi jne.),
—
kasviaineiden punonta, tekstiilituotteiden valmistus, villan kehruu,
—
pasteijoiden, pateiden ja muiden lihajalosteiden valmistus,
—
muiden maataloustuotteiden jalostus.
Maataloustuotteiden, kuten kananmunien ja perunoiden lajittelu ja pakkaaminen.
2.
Toiminnot, joissa käytetään maatilaa ja sen maataloustuotantovälineitä (laitteita, kalusteita, rakennuksia, työvoimaa). Näihin kuuluvat lähinnä seuraavat toiminnot:
—
maatilamatkailu – leirintämatkailu, ravitsemispalvelut, hotellit, erilaiset majoituspalvelut jne.,
—
maatilamyymälät – muiden kuin maatilan omien tuotteiden vähittäismyynti; jalostettujen ja jalostamattomien maataloustuotteiden suoramyynti kirjataan kyseisten tuotteiden tuotokseen,
—
urheilu- ja maaseudun virkistyspalvelut – maan käyttö esimerkiksi golfiin, ratsastukseen, metsästykseen, kalastukseen jne.,
—
palvelut ulkopuolisille – esimerkiksi maatalouskoneiden vuokraus ja korjaus, keinokasteluhankkeet, maatalousneuvonta, tuotteiden varastointi, maatalousrakennusten huolto, maataloustuotteisiin liittyvät kaupalliset palvelut, maataloustuotteiden kuljetus jne. Nämä palvelut kirjataan sivutoimintoina ainoastaan silloin, kun ne suoritetaan ulkopuolisille. Jos palvelut tuotetaan omaan käyttöön, ne käsitellään aputoimintoina, joita ei kirjata taloustileille (ks. kohta 1.27),
—
maisemanhoitopalvelut – ruohon ja pensaiden leikkaaminen, lumen auraus, viheralueiden ja vastaavien suunnittelu, perustaminen ja hoito jne.,
—
kalanviljely,
—
muut toiminnot, joissa käytetään maatalousmaata ja maatalouden tuotantovälineitä. Nämä muut toiminnot sisältävät tutkimuksen ja kehittämisen (T&K), mikäli se ei ole erillisten paikallisten toimialayksiköiden suorittamaa ja mikäli se on mahdollista arvioida.
|
1.30 |
Muuta kuin maataloutta olevien sivutoimintojen luettelo (ks. kohta 1.29) on kuitenkin viitteellinen eikä sovellu kaikkiin maihin. Kunkin maan on sitä vastoin laadittava oma, maatalouden ominaispiirteisiinsä soveltuva muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen luettelo. Luettelo on laadittava yhteistyössä kansantalouden tilinpidosta vastaavien viranomaisten kanssa sen varmistamiseksi, että maatalouden taloustilit ovat yhdenmukaiset kansantalouden tilinpitoa varten laadittujen maataloustoimialan ja muuta kuin maataloutta olevien toimintojen tilien kanssa (toisin sanoen sen takaamiseksi, että mitään toimintoa ei ole jätetty pois eikä kirjattu kahteen kertaan). |
1.31 |
Muiden kuin maatalousyksiköiden maatalouden sivutoiminnot ovat merkitykseltään niin vähäiset, että ne kirjataan sopimuksesta nollaksi. Muun kuin maatalousyksikön harjoittaman maataloustuotannon katsotaan itse asiassa olevan aina eroteltavissa tilinpitotietojen muodossa maataloustuotteiden ja maatalouden tuotantovälineiden erityisluonteen sekä maatalouden taloustilien laadinnassa käytettyjen tietolähteiden ja menetelmien ansiosta (ks. luvun I osa E sekä luvun II osat B ja C). Jotta maatalouden taloustilien laadinta perustuisi toimialan käsitteeseen, kaikkien maataloustuotteiden tuotos on mitattava lukuun ottamatta tuotteita, jotka muut kuin maatalouden paikalliset toimialayksiköt ovat tuottaneet sivutoimintoina. Koska kyseisten tuotteiden tuotoksen arvon ajatellaan sopimuksen mukaan olevan nolla, koko maataloustuotos tulee kirjatuksi (lukuun ottamatta sellaisten yksiköiden tuotosta, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa, ks. kohta 1.24). |
1.32 |
Maatilojen tuottamat muut kuin maataloustavarat ja -palvelut sisältyvät maatalouden taloustileille ainoastaan silloin, kun ne ovat tulosta erottamattomista sivutoiminnoista. Jos esimerkiksi yksiköissä on useita vertikaalisesti integroituja tuotantoprosesseja (kuten yrityksissä, jotka teurastavat siipikarjaa ja pakkaavat tai tyhjiöpakkaavat siipikarjan lihaa tai lajittelevat, pesevät ja esipakkaavat perunoita tai muita vihanneksia tai joissa lajitellaan, esikäsitellään ja myydään siemeniä, tai osuuskunnissa, jotka tarjoavat varastointitilaa ja myyvät tuotteita jne.), maataloustoimialaan sisältyy ainoastaan se osa yrityksen toiminnosta, joka liittyy kohdissa 1.62 ja 1.63 määriteltyyn maataloustuotantoon tai muuhun kuin maataloutta oleviin ja siitä erottamattomiin sivutoimintoihin. |
C TUOTOKSEN MITTAAMINEN
1.33 |
EKT 2010:n mukaan toimialan tuotos edustaa toimialan kaikkien yksiköiden tietyn tilinpitojakson aikana tuottamia tuotteita lukuun ottamatta tavaroita ja palveluja, jotka sama yksikkö tuottaa ja kuluttaa saman tilinpitojakson aikana. Maatalouden tuotoksen mittaaminen perustuu tämän EKT 2010:n säännön sovellukseen, jonka mukaan maatalouden tuotokseen sisältyy osa maatalousyksikköjen itse tuottamasta ja käyttämästä tuotoksesta (ks. kohdat 2.032–2.036). Maatalouden taloustileillä maatalouden tuotos edustaa siten toimialan kaikkien yksiköiden tuotosten summaa (lukuun ottamatta tuotosta, jonka yksikkö tuottaa omaa välituotekäyttöään varten), johon lisätään yksikön tuottama ja sen omaan välituotekäyttöön mennyt tuotos sillä edellytyksellä, että kyseinen tuotos koskee kahta eri perustoimintoa (kuten viljelykasvit eläinten rehuksi) sekä täyttää tietyt vaatimukset (jotka määritellään kohdassa 2.055). |
1.34 |
EKT 1995:n sääntöä on muokattu seuraavien maataloustoimialan erityispiirteiden vuoksi:
—
Maataloustuotoksen määrä, joka menee sen tuottaneen yksikön välituotekäyttöön, on suurempi maataloudessa kuin muilla kansantalouden toimialoilla.
—
Maatilalla harjoitetaan lukuisia erilaisia maataloustoimintoja, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa (yksi toiminto voi olla toisen toiminnon perusta tai sen jatke, kuten viljan ja rehukasvien tuotanto eläinten rehuksi; lisäksi tuotannontekijöiden, kuten välineiden ja koneiden, käyttötarkoitukset liittyvät läheisesti toisiinsa). Maatilan toimintojen vaihtelevuus ilman, että kyseenalaistetaan sen luonnehtimista paikalliseksi toimialayksiköksi, tekee siitä eritystapauksen kansantalouden muiden osa-alueiden paikallisiin toimialayksikköihin verrattuna (ks. kohta 1.17). Kun tilinpidossa kansantalous jaetaan toimialoihin, tarkoituksena on osaltaan heijastaa tuotantoprosessissa esiintyviä virtoja: taloudellisen arvon syntymistä, muuttumista, vaihtamista ja siirtymistä. Maatilalla harjoitettuja toimintoja ei voitaisi ottaa kaikilta osin huomioon, jos maatilan tuotosta mitattaisiin vain maatilalta poistuvan tuotoksen avulla.
|
1.35 |
EKT 1995:n säännön muokkaaminen vaatii tiettyjen tuotteiden erityiskäsittelyä. Tällaisia ovat esimerkiksi maatilalla rehuna käytettäväksi tarkoitetut maataloustuotteet, viinin valmistukseen käytetyt rypäleet ja oliiviöljyn valmistukseen käytetyt oliivit sekä muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen välituotekäyttöön tarkoitetut maataloustuotteet. |
1.36 |
Maatalousyksiköiden väliseen elävien eläinten kauppaan sekä elävien eläinten tuontiin sovelletaan erityiskäsittelyä, koska näitä eläimiä pidetään keskeneräisinä töinä (ks. II luku). |
D TILIKOKONAISUUS
1. ►M6 EKT 2010 ◄ :n mukainen tilikokonaisuus
1.37 |
Maatalouden taloustilit rakentuvat toisiinsa kytkeytyvien tilien kokonaisuudesta. EKT 2010:n mukainen täydellinen tilikokonaisuus sisältää juoksevat tilit, varallisuuden muodostustilit ja varallisuustaseet (EKT 2010, kohdat 1.113–1.115). Näiden tilien ansiosta on mahdollista kirjata talouden kiertokulun erityispiirteisiin (esimerkiksi tuotantoon) liittyviä taloustoimia ja muita virtoja täsmällisessä kehikossa. Taloustoimet ulottuvat tulonmuodostuksesta varojen muodossa tapahtuvan tulojen karttumisen kautta niiden jakoon ja uudelleenjakoon. Tasapainoeriä, jotka saadaan vähentämällä tilin yhden puolen kokonaisarvo toisen puolen kokonaisarvosta, käytetään kokonaissuureina talouden suorituskykyä arvioitaessa. |
1.38 |
Juoksevat tilit koskevat tuotantoa ja siihen liittyvää tulonmuodostusta, tulojen jakautumista ja uudelleenjakoa sekä tulojen käyttöä loppukulutukseen. Niiden avulla voidaan laskea säästö, joka on olennainen osa varallisuuden muodostusta. Varallisuuden muodostustilit analysoivat yksiköiden varojen ja velkojen muutosten eri osatekijöitä. Ne mahdollistavat nettovarallisuuden (varojen ja velkojen välinen erotus) muutosten kirjaamisen. Varallisuustaseet osoittavat eri yksiköiden kokonaisvarat ja -velat tilikauden alussa ja lopussa sekä yksiköiden nettovarallisuuden. Kuhunkin varojen ja velkojen erään liittyvät, varallisuuden muodostustilille kirjatut virrat käyvät ilmi varallisuustaseiden muutoksista (ks. EKT 2010, kohdat 8.02–8.09 ja taulukko 8.1). |
1.39 |
Edellä tarkoitettua tilikokonaisuutta sovelletaan institutionaalisiin yksiköihin, sektoreihin ja alasektoreihin ja koko kansantalouteen. EKT 2010:n mukaan täydellisen tilikokonaisuuden laatiminen paikalliselle toimialayksikölle ja toimialalle ei ole tarkoituksenmukaista, koska kyseisillä yksiköillä on harvoin sellaista itsenäistä asemaa, jota ne tarvitsevat voidakseen pitää hallussaan tavaroita tai varoja tai saadakseen ja jakaakseen tuloja. |
2. Maatalouden tilinpidon tilikokonaisuus
1.40 |
Koska maatalouden taloustilit perustuvat toimialan käsitteeseen, ►M6 EKT 2010 ◄ :n mukainen tilikokonaisuus on rajattava juoksevista tileistä ensimmäisiin:
—
tuotantotili
—
tulonmuodostustili.
Tuotantotilin tasapainoeränä on arvonlisäys, ja tulonmuodostustilin tasapainoeränä toimintaylijäämä (ks. taulukot 1 ja 2). |
1.41 |
Maataloustoimialan erityisluonteen vuoksi on kuitenkin katsottu, että myös muita tilejä on mahdollista laatia — ainakin osittain — silloin, kun kyseeseen tulevia virtoja voidaan selkeästi lukea kyseisille tileille kuuluviksi. Kyseessä ovat (ks. taulukot 3 ja 4):
—
yrittäjätulon tili (eräs juoksevista tileistä)
—
pääomatili (eräs varallisuuden muodostuksen tileistä).
|
1.42 |
Tilikokonaisuuden laajentamista sisältämään tietyt erät (virrat) varallisuuden muodostustileihin kuuluvien ”Varojen muiden muutosten” tileiltä (toisin sanoen ”Varojen volyymin muiden muutosten” tilin ja uudelleenarvostustilin tietyt erät) ja laajennusta varallisuustaseiden suuntaan selvitellään parhaillaan. |
1.43 |
►M6 EKT 2010 ◄ :ssä esitettyjen taulukoiden ja tilinpitorakenteiden perusteella maatalouden taloustilien tilikokonaisuus voidaan kuvata taulukoissa 1—4 esitetyllä tavalla.
|
1.44 |
Taulukoissa 3 ja 4 kursiivilla merkityt taloustoimet ja varannot ovat eriä:
—
joilla ei ole merkitystä maatalouden taloustileillä, koska tilinpito perustuu toimialan käsitteeseen ja tilikokonaisuus on epätäydellinen. Kyseessä ovat taulukon 3 resurssit-sarakkeen kohdat D.42 Yritysten jakamat tulot, D.43 Suorien ulkomaisten sijoitusten uudelleensijoitetut voitot, D.44 Muut sijoitustulot ja D.45 Maanvuokrat sekä taulukon 4 kohdat B.8n Säästö, netto, B.101 Säästöstä ja pääomansiirroista johtuvat nettovarallisuuden muutokset ja B.9 Nettoluotonanto(+)/nettoluotonotto(–), tai
—
joita ei kirjata, koska niistä ei ole saatavilla riittävästi luotettavaa tietoa tai koska niiden merkitys on vähäinen maatalouden taloustileillä tällä hetkellä. Tällaisia ovat taulukon 4 kohdat D.9p Pääomansiirrot, maksetut, D.91p Pääomaverot, maksetut ja D99p Muut pääomansiirrot, maksetut, P.53 Arvoesineiden hankinnat miinus vähennykset, NP Valmistamattomien varojen hankinnat miinus vähennykset (maa ja muut valmistamattomat varat), K.1 Varojen muuttuminen taloudellisesti merkittäväksi ja K.2 Valmistamattomien varojen taloudellisen arvon häviäminen. Jotkin näistä eristä (kuten D.91, K.1 ja K.2) saatetaan kuitenkin tulevaisuudessa kirjata maatalouden taloustileille.
|
1.45 |
Tuotantotilille kirjataan tuotantoprosessiin liittyvät taloustoimet. Sen resursseihin sisältyy tuotos ja käyttöön välituotekäyttö. Arvonlisäys, toisin sanoen tilin tasapainoerä, voidaan laskea ennen kiinteän pääoman kulumisen vähentämistä tai sen vähentämisen jälkeen (arvonlisäys, brutto tai netto). Koska tuotos arvotetaan perushintaan ja välituotekäyttö ostajan hintaan, arvonlisäys sisältää tuotetukipalkkiot mutta ei tuoteveroja. |
1.46 |
Tulonmuodostustili kuvaa tuotantoprosessin synnyttämää tulonmuodostusta ja tulojen jakautumista tuotannontekijänä olevan ”työn” ja julkisyhteisöjen (verojen ja tukipalkkioiden muodossa) kesken. Tasapainoerä toimintaylijäämä vastaa tuloa, jonka yksiköt saavat aikaan käyttämällä tuotantovälineitään. ►M6 Kotitaloussektoriin sisältyvillä yhtiöimättömillä yrityksillä tämän tilin tasapainoerä sisältää välillisesti osuuden, joka vastaa korvausta omistajan tai hänen perheenjäsentensä työstä. Tällä itsenäisestä ammatinharjoittamisesta saadulla tulolla on palkan ominaisuuksia ja yrittäjänä tehdystä työstä saadun voiton ominaisuuksia. Tästä tulosta, joka ei ole tarkasti ottaen pelkästään palkkaa tai voittoa, käytetään nimitystä ”sekatulo” (ks. EKT 2010, kohta 8.19). ◄ |
1.47 |
Yrittäjätulon tilin ansiosta on mahdollista määrittää tulo, joka vastaa normaalin liikekirjanpidon mukaista voittoa ennen osingonjakoa ja veroja. |
1.48 |
Pääomatilin avulla voidaan määrittää, missä määrin muiden kuin rahoitusvarojen hankinnat on rahoitettu säästöllä ja pääomansiirroilla, kun hankinnoista on vähennetty näiden varojen vähennykset. Pääomatili osoittaa nettoluotonannon tai -oton. Maataloustoimialan pääomatilejä ei ole mahdollista laatia täydellisinä, sillä vaikka tiettyjen virtojen voidaan selkeästi katsoa kuuluvan näihin toimialoihin, joitakin osatekijöitä (kuten säästö, netto, joka on juoksevien tilien tilikokonaisuuden tasapainoerä) ei voida laskea, koska tilit laaditaan toimialojen perusteella. Sitä vastoin kirjaamalla toimialan muiden kuin rahoitusvarojen arvon muutokset (jotka johtuvat varojen hankinnoista ja luovutuksista sekä kiinteän pääoman kulumisesta) mahdollisimman täydellisinä sekä toimialan saamat pääomansiirrot, saadaan arvokasta tietoa toimialan taloudellisesta tilanteesta ja varallisuudesta (tuotantoprosessin tuottamia tuloja koskevien tietojen lisäksi). |
E MAATALOUDEN TALOUSTILIEN LAATIMISEN TIETOLÄHTEET JA LASKENTAMENETELMÄT
1.49 |
Yksi keskeisistä maatalouden taloustilien tunnusmerkeistä on lähes kaikkien tuotteiden tuotoksen mittaamisessa noudatettu kaava ”määrä × hinta”. Lähestymistapaan on päädytty pääosin siksi, että maatalouden taloustilejä on vaikea laatia edustavilla otoksilla kerättyjen kirjanpitotietojen perusteella. |
1.50 |
Kasvinviljelyn tuotoksen arviointi voi yleensä perustua joko resursseihin eli viljelypinta-aloja ja satomääriä koskevien arvioiden perusteella muodostettuun arvioon tuotetuista määristä (korjatusta sadosta) tai käyttöön eli arvioon maataloustuotteiden käyttäjätoimialojen ostoista ja nettoviennistä (vienti miinus tuonti). Näiden käytön erien lisäksi on otettava huomioon maataloustoimialan itse välituotteina käyttämät määrät, tuottajien varastojen muutos sekä oma käyttö (suurimmaksi osaksi omaa loppukulutusta). Jälkimmäinen lähestymistapa voi osoittautua hyvin soveltuvaksi silloin, kun kyseisten maataloustuotteiden ostajat ovat helposti tunnistettavissa ja käytön kolmen muun osatekijän osuudet ovat rajalliset (esimerkiksi tuotteet, jotka vaativat esivalmistusta ennen käyttöä, kuten sokerijuurikkaat, tupakka jne.). Tietojen vastaavuuden ja luotettavuuden tarkistamiseksi on kuitenkin syytä laatia käytön ja resurssien määriä koskevia taseita. |
1.51 |
Eläintuotoksen mittaamisessa pääasiallisina tietolähteinä ovat teurastuksia, elävien eläinten tuontia ja vientiä sekä kotieläinten lukumääriä koskevat tilastot. Eläintuotteiden (pääosin maidon) tuotos arvioidaan yleensä käyttäjätoimialojen (meijerit, munanpakkaamot) ostotietojen perusteella, koska tuotteiden käyttötarkoitus tiedetään tarkkaan. |
1.52 |
Laskentamenetelmiä selostetaan tarkemmin luvussa II. |
1.53 |
Useimpia maatalouden välituotekäyttöön sisältyviä tavaroita voidaan yleensä käyttää vain maataloudessa (siemenet ja taimet, lannoitteet, torjunta-aineet jne.). Tässä tapauksessa maatalouden ostoja koskevat tiedot voidaan johtaa näitä tavaroita toimittavien toimialojen myyntitiedoista (ottamalla huomioon ulkomaankauppa). |
1.54 |
Edellä esitetyn menetelmän soveltamiseen sisältyy kuitenkin riskejä. Pääasiassa maatalouden välituotekäyttöön menevien tavaroiden valmistajien myynnit eivät todellisuudessa välttämättä täysin vastaa maatalouden ostoja, koska esimerkiksi lannoitteita ja torjunta-aineita voidaan ostaa myös muihin tarkoituksiin (kaupan varastoihin tai muiden yksiköiden, kuten yleisten puistojen hoidosta vastaavien yksiköiden tai kotitalouksien, käyttöön jne.). |
F LUOKITUS
1. Yleistä
1.55 |
Maatalouden taloustilit ovat Euroopan kansantalouden tilinpitojärjestelmään kiinteästi kuuluva osa. Siksi niiden laadinnassa käytetään Euroopan yhteisöjen tilastotoimiston laatimaa tilastollista toimialaluokitusta, NACE Rev. 2:ta. NACE Rev. 2 on vuonna 2006 laadittu toimialojen 4-numerotason luokitus. Se on tarkistettu versio Euroopan yhteisöjen yleisestä toimialaluokituksesta, josta käytetään lyhennettä NACE ja jonka Euroopan yhteisöjen tilastotoimisto julkaisi ensimmäisen kerran vuonna 1970. |
1.56 |
►M3 NACE Rev. 2 ◄ on kansainvälistä toimialaluokitusstandardia ( ►M3 ISIC Rev. 4 ◄ ) ( 9 ) yksityiskohtaisempi versio, joka on muokattu erityisesti Euroopan oloihin. ►M3 NACE Rev. 2 ◄ liittyy suoraan myös Euroopan talousyhteisön tilastolliseen toimialoittaiseen tuoteluokitukseen (CPA), joka puolestaan perustuu Yhdistyneiden kansakuntien laatimaan tuoteluokitukseen (Central Product Classification, CPC). |
1.57 |
NACE Rev. 2 on toimialaluokitus, jota käytetään kansantalouden tilinpidossa toimialojen määrittelyssä. Se perustuu nelitasoiseen koodijärjestelmään:
—
ensimmäinen taso, johon kuuluvat kirjainkoodilla merkittävät nimikkeet (pääluokat),
—
toinen taso, johon kuuluvat kaksinumeroisella koodilla merkittävät nimikkeet (kaksinumerotasot),
—
kolmas taso, johon kuuluvat kolminumeroisella koodilla merkittävät nimikkeet (kolminumerotasot), ja
—
neljäs taso, johon kuuluvat nelinumeroisella koodilla merkittävät nimikkeet (nelinumerotasot).
|
1.58 |
Toimialaluokituksen kukin taso voidaan yleensä määrittää toimialan luonteenomaisten tavaroiden tai palvelujen perusteella. Toimialoittaista tuoteluokitusta (CPA) käytetään näin ollen maataloustoimialalla kuvaamaan yksityiskohtaisesti erilaisia taloudellisia toimintoja, ja sen kaksinumeroisella lisäjaottelulla luokat voidaan määritellä entistä tarkemmin. |
1.59 |
EKT 2010:n mukaan toimiala vastaa ryhmää paikallisia toimialayksiköitä, jotka harjoittavat samaa tai saman tyyppistä pääasiallista toimintoa. Luokituksen yksityiskohtaisimmalla tasolla toimiala koostuu kaikista paikallisista toimialayksiköistä (TAY), jotka kuuluvat samaan NACE Rev. 2:n luokkaan (4-numerotaso) ja jotka näin ollen harjoittavat samaa tässä luokituksessa määriteltyä toimintoa (ks. EKT 2010, kohta 2.150). Maataloustoimialan toiminta-alan määritelmä vaatii siksi täsmällistä selvitystä:
—
luonteenomaisista toiminnoista,
—
maatalouden taloustilien luonteenomaisista yksiköistä.
|
2. Maatalouden luonteenomaisten toimintojen määrittely
1.60 |
Maatalouden taloustilien mukainen maataloustoimiala vastaa periaatteessa NACE Rev. 2:n 2-numerotasoa 01. Poikkeukset käyvät ilmi jäljempänä olevista kohdista 1.62–1.66. |
1.61 |
Maatalouden taloustilit ovat kansantalouden tilinpidon puitteissa satelliittitilejä, joiden peruskäsitteet, -periaatteet ja -säännöt perustuvat ►M6 EKT 2010 ◄ :een. ►M6 EKT 2010 ◄ antaa kuitenkin vain yleispuitteet kansantaloudelle kokonaisuutena, ja taloustilejä on muokattava maataloustoimialan erityistarpeiden mukaisiksi. Nämä erityistarpeet johtuvat pääosin itse tilinpidon erityistavoitteista, saatavilla olevista tietolähteistä sekä maatalousyksiköiden ja niiden harjoittamien toimintojen erityisluonteesta. Satelliittitilien erityisluonteen vuoksi on määriteltävä maataloudelle luonteenomaiset toiminnot sisältävä luettelo, jonka on luonnollisesti perustuttava ►M3 NACE Rev. 2 ◄ :een. |
1.62 |
Kansantalouden tilinpidossa maataloustoimiala määritellään kaikiksi yksiköiksi, jotka harjoittavat joko yksinomaan tai sivutoimintoihin yhdistettynä NACE Rev. 2:n 2-numerotasoon 01 ”Kasvinviljely ja kotieläintalous, riistatalous ja niihin liittyvät palvelut” sisältyviä toimintoja. 2-numerotasoon 01 kuuluvat ( 10 ):
—
kolminumerotaso 01.1: yksivuotisten kasvien viljely,
—
kolminumerotaso 01.2: monivuotisten kasvien viljely,
—
kolminumerotaso 01.3: taimien kasvatus ja muu kasvien lisääminen,
—
kolminumerotaso 01.4: kotieläintalous,
—
kolminumerotaso 01.5: yhdistetty kasvinviljely ja kotieläintalous (sekatilat),
—
kolminumerotaso 01.6: maataloutta palveleva toiminta,
—
kolminumerotaso 01.7: Metsästys ja sitä palveleva toiminta.
|
1.63 |
Maatalouden taloustilien luonteenomaisten maataloustoimintojen luettelo vastaa näitä seitsemää ryhmää (01.1–01.7) seuraavin poikkeuksin:
—
Siihen sisältyvät myös viinin ja oliiviöljyn valmistus (ainoastaan samalla maatilalla tuotetuista rypäleistä valmistettu viini ja oliiveista puristettu öljy).
—
Siihen eivät sisälly tietyt toiminnot, jotka NACE Rev. 2:ssa katsotaan maatalouspalveluiksi (kuten kastelujärjestelmien käyttö – ainoastaan palkkiota vastaan tehdyt maataloustyöt otetaan huomioon).
|
3. Maatalouden luonteenomaisten yksiköiden määrittely
1.64 |
Kaikki yksiköt, jotka harjoittavat maatalouden taloustilien mukaisen maataloustoimialan luonteenomaisia toimintoja, on otettava mukaan. Kyseessä olevat yksiköt harjoittavat seuraavia NACE Rev. 2:n kolminumerotasoihin kuuluvia toimintoja:
—
kolminumerotasot 01.1 ja 01.2: yksivuotisten ja monivuotisten kasvien viljely,
—
siementuotanto: ainoastaan yksiköt, jotka harjoittavat siementen lisäämistä,
—
kolminumerotaso 01.3: taimien kasvatus ja muu kasvien lisääminen,
—
kolminumerotaso 01.4: kotieläintalous,
—
kolminumerotaso 01.5: yhdistetty kasvinviljely ja kotieläintalous (sekatilat),
—
kolminumerotaso 01.6: maataloutta palveleva toiminta
—
tähän eivät kuulu yksiköt, jotka harjoittavat muita palvelutoimintoja kuin palkkiota vastaan tehtävää maataloustyötä (toisin sanoen yksiköt, jotka harjoittavat seuraavia toimintoja: kastelujärjestelmien käyttö tai siementen käsittely kasvinviljelyä varten),
—
kolminumerotaso 01.7: metsästys ja sitä palveleva toiminta.
|
▼M3 —————
1.66 |
Luettelosta voidaan päätellä, että maatilojen lisäksi maataloudelle luonteenomaisia yksiköitä ovat viinin ja oliiviöljyn tuottajien yhteenliittymät ja erikoistuneet yksiköt, jotka tekevät maataloustyötä palkkiota vastaan (ks. kohdat 1.20 ja 1.21). On syytä muistaa, että yksiköt, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa (ks. kohta 1.24), eivät kuulu maatalouden luonteenomaisiin yksiköihin. |
4. Eriä koskevia huomautuksia
a) Kolminumerotasot 01.1–01.3: yksivuotisten ja monivuotisten kasvien viljely, taimien kasvatus ja muu kasvien lisääminen
1.67 |
Kolminumerotasot 01.1–01.3 ovat järjestelmällinen erittely viljelykasvituotannon kaikista toiminnoista Euroopan unionin jäsenvaltioissa. |
1.68 |
Tuotokseksi kirjattavan rehukasvituotannon on oltava osa taloudellista toimintaa. |
▼M3 —————
1.70 |
Maatalouden taloustilien mukaisessa luokittelussa maataloudessa käytettävien siementen tuotanto on koottu luokkaan ”Siemenet” lukuun ottamatta viljakasvien (riisi mukaan luettuna), öljykasvien ja valkuaiskasvien siemeniä sekä siemenperunaa, jotka kirjataan kukin asianmukaiseen viljan tai öljykasvien siementen, valkuaiskasvien tai perunan luokkaan ( 11 ). Siementen tuotanto kattaa itse asiassa usean tyyppisiä tuotantotoimintoja: tutkimuksen (ensimmäisen sukupolven prototyyppisiementen tuotannon), lisäämisen (jonka maatilat toteuttavat sopimuspohjaisesti) ja sertifioinnin (toisin sanoen erikoistuneiden tuotantoyksiköiden suorittaman lajittelun ja pakkaamisen). Ainoastaan siementen lisääminen on maataloudelle luonteenomainen toiminto, koska tutkimus- ja sertifiointitoimintoja harjoittavat tutkimus- ja tuotantolaitokset, eikä näitä toimintoja pidetä perinteisenä maataloustoimintana (luonnonvarojen hyödyntäminen kasvien ja eläinten tuottamiseen). Näin ollen maatalouden taloustileillä siementuotanto koskee ainoastaan siementen tuotantoa lisäämällä. Siementen välituotekäyttönä pidetään i) lisäämistä varten ostettuja ensimmäisen sukupolven siemeniä ja ii) maataloustuottajien kasvinviljelyä varten ostamia sertifioituja siemeniä. |
1.71 |
NACE Rev. 2:n mukaisen sovitun käytännön ( 12 ) mukaan silloin, kun maataloustuotteet jalostaa sama tuotantoyksikkö, joka on ne itse tuottanut, myös jalostetut tuotteet luokitellaan maatalouteen kuuluvaksi. Esimerkiksi rypälemehua, viiniä ja oliiviöljyä käsitellään elintarvikkeina toimialoittaisessa tuoteluokituksessa (CPA). NACE Rev. 2 luokittelee viinin ja oliiviöljyn tuotannon pääluokkaan C ”Teollisuus” (nelinumerotasot 11.02 ”Viinin valmistus rypäleistä” ja 10.41 ”Kasvi- ja eläinperäisten öljyjen ja rasvojen valmistus”). Ainoastaan viinirypäleiden ja oliivien tuotantotoiminnot kuuluvat maatalouteen (nelinumerotasot 01.21 ”Rypäleiden viljely” ja 01.26 ”Öljyä sisältävien hedelmien viljely”). Edellä mainitun käytännön mukaan viini ja oliiviöljy, jonka valmistaa sama tuotantoyksikkö, joka on tuottanut rypäleet ja oliivit, luokitellaan maatalouteen kuuluvaksi. |
1.72 |
Maatiloihin kiinteästi liittyvien yksiköiden viininvalmistusta pidetään myös maatalouden luonteenomaisena toimintona maatalouden taloustileillä. Maatiloihin kiinteästi liittyvät yksiköt sisältävät tuottajien yhteenliittymät (kuten viininviljelijöiden osuuskunnat). Niiden sisällyttäminen maataloustoimialaan on perusteltua kyseisten organisaatioiden luonteen vuoksi. Ne ovat historiallisesti olleet maatilojen ”jatkeita” (tuotantoon ja markkinointiin liittyvistä keskinäisistä syistä), ja ne ovat yleensä maatilojen omistamia. Sitä vastoin elintarviketeollisuusyritysten viinin (oliiviöljyn) valmistus ei sisälly maatalouden taloustileille (valmistus on selkeästi luonteeltaan teollista). |
1.73 |
Rypälemehun valmistus sisältyy viinin valmistuksen rinnalla maatalouden luonteenomaisten toimintojen luetteloon, koska rypälemehua voidaan myydä tai viedä sellaisenaan tai se voidaan kirjata varastojen lisäykseksi ennen kuin se myöhemmällä viiteajanjaksolla myydään tai viedään käytettäväksi joko kulutukseen tai viinin valmistukseen. |
1.74 |
Koska viini, oliiviöljy ja rypälemehu (rypälemehu ainoastaan siltä osin kuin se ei ole käynyt viiniksi viiteajanjakson aikana) ovat seurausta maataloustuotannosta, jossa yksikkö jalostaa tuottamiaan rypäleitä tai oliiveja, rypälemehun ja viinin valmistukseen tarkoitettuja rypäleitä tai oliiviöljyn valmistukseen tarkoitettuja oliiveja (toisin sanoen perustuotteita) ei saa sisällyttää tuotokseen. Niitä käsitellään yksikön sisäisenä välituotekäyttönä, jota ei mitata toimialan tuotokseksi (ks. kohta 2.052). Rypälemehu, joka ei ole käynyt viiniksi viiteajanjakson aikana, on kirjattava ajanjakson tuotokseen. Viinikäymisen ajanjaksolla se kirjataan välituotekäyttöön (toimialan sisäinen käyttö), joka on vastakirjauksena vastaavalle varastojen vähennykselle. Rypälemehun jalostustuotteena saatu viini on kirjattava osaksi tuotosta. |
1.75 |
Istutukset (viini- ja hedelmätarhat) ovat kiinteitä pääomatavaroita, ja niiden muodostus on kirjattava tuotokseen. Istutusten tekemisen omaan käyttöön katsotaan kuuluvan kohtaan ”Omaan käyttöön tuotetut kiinteät pääomatavarat”. Jos istutukset tekee erikoistunut yksikkö sopimustyönä, niiden arvo kirjataan kohtaan ”Myynnit”. |
b) Kolminumerotaso 01.4 ”Kotieläintalous”
1.76 |
Kasvinviljelytoimintojen tapaan (ks. kohta 1.67) myös tämä kolminumerotaso sisältää Euroopan unionin jäsenvaltioissa tuotettujen kotieläintaloustuotteiden järjestelmällisen erittelyn. |
▼M3 —————
1.78 |
Hevosten kasvatus on maatalouden taloustileillä luonteenomainen toiminto, olipa eläimen lopullinen käyttötarkoitus mikä tahansa (siitoseläin, lihantuotanto tai palvelujen tuottaminen). ►M3 On kuitenkin syytä huomata, että ravihevostallien ja ratsastuskoulujen pito ei ole maataloudelle ominaista toimintaa (kyseessä on ”Urheilutoiminta sekä huvi- ja virkistyspalvelut”, 2-numerotaso 93) (ks. kohta 2.210). ◄ ►M6 Siksi viljelijöille kyseisistä toiminnoista kertyvät virrat on jätettävä kirjaamatta maatalouden taloustileille. ◄ Myös kilpa- ja ratsastushevosten pito, joka ei ole osa maatalouden tuotantoprosessia, on jätettävä kirjaamatta. Vastaava käytäntö koskee myös härkätaisteluihin kasvatettuja härkiä. |
1.79 |
Sivutuotteita ( 13 ), joita syntyy automaattisesti tiettyjen maataloustuotteiden valmistuksen yhteydessä, ei maatalouden taloustileillä kirjata samoihin nimikkeisiin kuin itse tuotteita. Ne esiintyvät erillään kunkin tuotantotoimintoryhmän lopussa lajeittain. Esimerkkeinä kasvinviljelyn sivutuotteista ovat oljet, juurikkaiden ja kaalien lehdet, herneiden ja papujen palot jne.; viinikäymisen sivutuotteista sakka ja viinikivi, oliiviöljyn valmistuksen sivutuotteista tähteet kuten oliiviöljykakut sekä eläintuotannon osalta kuolleen riistan nahka, höyhenet ja turkis sekä vaha, lanta ja liete. Näistä tuotteista yksikään ei yleisesti ottaen ole tuotannon päätavoite, mikä selittää sen, miksi niitä koskevat tilastotiedot ovat vain hyvin harvoin luotettavia. Itse maataloudessa näitä tuotteita käytetään ensisijaisesti eläinten rehuna tai maanparannusaineina. Sivutuotteita saatetaan kuitenkin myydä silloin tällöin maatalouden ulkopuolisille taloussektoreille, jolloin tuotoksen arvo on kirjattava maatalouden taloustileille. |
c) Kolminumerotaso 01.6 ”Maataloutta palveleva toiminta”
1.80 |
Kolminumerotason 01.6 toiminnot voidaan jakaa kahteen luokkaan:
—
maatalouspalvelut tuotantovaiheessa palkkiota vastaan tehtynä työnä (toisin sanoen palkkiota vastaan tehdyt maataloustyöt),
—
”muut” maatalouspalvelut (kastelujärjestelmien käyttö, siementen käsittely kasvinviljelyä varten jne.).
|
1.81 |
Jälkimmäiseen luokkaan kuuluvia maatalouden palvelutoimintoja ei käsitellä maatalouden taloustilien luonteenomaisina toimintoina (vaikka ne kansantalouden tilinpidossa kirjataan maatalouteen), sillä ne eivät ole perinteisiä eivätkä luonteenomaisia maataloustoimintoja. |
Palkkiota vastaan tehty maataloustyö
1.82 |
Kansantalouden erikoistumisprosessin myötä maatilat ja viljelijäkotitaloudet ovat jo kauan sitten lakanneet harjoittamasta tiettyjä toimintoja, joita on ryhtynyt harjoittamaan kasvava joukko erikoistuneita ammattilaisia, joilla on omat tuotantoyksikkönsä. Tehtävien jako koski aluksi maataloustuotteiden jalostusta (uusien sektoreiden toteuttamaa eläinten teurastusta ja lihanjalostusta, viljojen jauhatusta, leivän, voin ja juuston valmistusta sekä siementen esikäsittelyä) ja myöhemmässä vaiheessa myös tiettyjä markkinointiin liittyviä toimintoja. Tämän tilanteen syntyyn ovat etenkin vaikuttaneet maatalouden huomattavat rakennemuutokset sekä suurten maatalouskoneiden käytön ja sellaisten maataloustoimintojen yleistyminen, jotka vaikuttavat suoraan kasvinviljelytuotantoon ja karjanhoitoon ja jotka on yhä useammin annettu tehtäväksi erikoistuneille yksiköille. |
1.83 |
Tärkeimpiä näistä toiminnoista ovat lannoitus, kalkitus, kyntö, kylvö, rikkakasvien ja tuhoeläinten torjunta, kasvinsuojelu, heinän korjuu, puinti ja lampaiden kerintä. |
1.84 |
Kaikille näille toiminnoille on ominaista se, että ne ovat yleensä välttämättömiä maataloustuotteiden tuotantoprosessissa ja ne liittyvät kyseisten tuotteiden valmistukseen. |
1.85 |
Toimintoja, jotka eivät suoraan liity maataloustuotteiden valmistukseen eli joita ei harjoiteta maataloustuotannon vaiheessa (kuljetukset kolmannen osapuolen lukuun ja maitotoimitukset meijereihin ovat esimerkkejä muuta kuin maataloutta olevasta toiminnosta, joka on eri toimialan osa), ei pitäisi sisällyttää maatalouden taloustileille (elleivät ne ole pääasiallisesta maataloustoiminnasta erottamattomia toimintoja, ks. kohta 1.12). |
1.86 |
On syytä muistaa, että kyseinen luokittelu soveltuu käytettäväksi vain silloin, kun erikoistuneet yksiköt vastaavat kokonaan asianomaisista toiminnoista. ►M3 Jos viljelijä esimerkiksi vuokraa ainoastaan koneet (ilman koneenkäyttäjiä) tai koneet ja vain osan tarvittavasta työvoimasta, niin siitä huolimatta, että hän itse varsinaisesti hoitaa tehtävän vuokraamillaan koneilla, toiminta kuuluu NACE Rev. 2:n 2-numerotasolle 77. ◄ Tämä tilanne esiintyy erityisesti silloin, kun koneet ovat yksinkertaisia ja suhteellisen vähän huoltoa vaativia ja kun kausi on vilkkaimmillaan, jolloin myös koneiden kysyntä on suurinta (ks. kohta 1.23). |
1.87 |
Palkkiota vastaan maatalouden tuotantovaiheessa tehtävät työt ovat pääasiassa kalliiden koneiden ja laitteiden käyttöön liittyviä toimintoja. Töiden suorittajina voivat olla:
a)
Erikoistuneet urakoitsijat, joille kyseiset toiminnot ovat pääasiallisia (urakoitsijat sanan varsinaisessa merkityksessä);
b)
Maatilat Maatilojen tekemä palkkiotyö tehdään pääosin seuraavissa muodoissa:
—
Maatilan lisäansiona, jonka joustavin muoto on satunnainen naapuriapu. Tähän luokkaan kuuluvat myös eläinten hoito ja pääasiassa sikojen ja siipikarjan kasvatus palkkioperusteisesti (erityisesti lihotus). Maatila voi hoitaa toisen viljelijän omistamia eläimiä, tai eläimet voivat olla teollisuusyrityksen, tavallisesti tavarantoimittajan (kuten rehunvalmistajan tai -myyjän) tai ostajan (esimerkiksi teurastamon) omaisuutta.
—
Enemmän tai vähemmän itsenäisenä koneiden yhteisomistuksena, joka edustaa järjestäytynyttä keskinäisen naapuriavun muotoa. Koneiden suuret kustannukset ja niiden alhainen käyttöaste yksittäisellä maatilalla ovat saaneet koneita omistavat maatilat muodostamaan yhteenliittymiä, jotka asettavat koneet muiden maatilojen käyttöön tarvittavan työvoiman kanssa. Yhä useampi viljelijä saa pääosan maataloustulostaan tekemällä palkkiotyötä niiden lukuun, joille maatalous on vain sivutoiminto ja jotka ovat joissain tapauksissa enää vain maanomistajia.
—
Maatalouden koneosuuskunnat (
14
). Nämä ovat suuria osuuskuntia, joilla on palkattuja työntekijöitä. Osuuskunnat muistuttavat erikoistuneita urakointiyrityksiä.
c)
Maataloustuotannon jälkeiseen tuotantovaiheeseen osallistuvat yritykset, jotka huolehtivat hedelmien tai vihannesten sadonkorjuusta ja sen jälkeisestä jalostuksesta (kuten sopimuspohjaisesti herneitä säilövät säilyketehtaat).
d)
Maataloustuotantoa edeltävään tuotantovaiheeseen osallistuvat yritykset, joihin luetaan esimerkiksi maatalouskoneiden välittäjät, jotka tekevät palkkiotyötä. Vaikka muut tapaukset voivat maatalouden taloustilien kannalta näyttää erittäin harvinaisilta, on kuitenkin teoriassa mahdollista, että torjunta-aineen valmistaja huolehtii torjunta-aineen ruiskutuksesta itse. Jos ruiskutus kuitenkin tehdään nykyaikaisin menetelmin, kyseessä ei välttämättä ole maataloustuotannon vaiheen palkkiotyö, varsinkaan jos viljelijä ei tee sitä säännöllisesti (esimerkiksi torjunta-aineen lentolevitys). |
1.88 |
Kun on päätettävä, pidetäänkö tiettyä toimintoa maatalouteen liittyvänä palkkiotyönä (toisin sanoen työnä, jonka maatalousyritys tekee tuotantoprosessin yhteydessä yleensä itse), toiminnon luonteen lisäksi on otettava huomioon myös se erityinen yhteys, jossa toimintoa harjoitetaan, toisin sanoen ”maatalouden tuotantoprosessilla” on tässä yhteydessä erityistä merkitystä. |
1.89 |
Eläinten hoito maatilalla palkkiotyönä (maan tarjoaminen eläinten käyttöön) on palkkiota vastaan tehtyä maataloustyötä, koska se on osa maatalouden tuotantoprosessia. Tähän luokkaan ei kuitenkaan kuulu yksityinen ratsastushevosten kasvatus ja hoito, koska nämä toiminnot eivät ole tavaroiden tuotantoa vaan ►M6 EKT 2010 ◄ :n tarkoittamaa varsinaista palvelutoimintaa (NACE Rev. 2:n pääluokka R). |
1.90 |
Palkkiotyön suorittajalle maksettavan korvauksen muodolla ei ole merkitystä. Korvauksen ei tarvitse välttämättä olla kiinteä (kuten palkka sen varsinaisessa merkityksessä). Korvaus voi erittäin hyvin olla osuus voitosta tai eri korvausmuotojen yhdistelmä (esimerkiksi viljelijä, joka lihottaa vasikoita, saa korvaukseksi yleensä vasikkakohtaisen kiinteän summan ja lisäksi osuuden voitosta). Korvaus on mahdollista saada myös erikseen sovittuna osuutena tuotoksesta. |
1.91 |
Työn on kuitenkin aina oltava itsenäisten yritysten tekemää työtä. Maatilan palkansaajina olevien työntekijöiden hoitamat työt eivät kuulu tähän luokkaan. Korvaus näistä töistä (kuten palkatun karjanhoitajan työstä) on maatilan palkkakustannus, ja se sisältyy nimikkeeseen ”Palkansaajakorvaukset”. Sitä vastoin sellaisen yrityksen palvelut, joka hoitaa maatilojen lehmien lypsyn palkkiotyönä, kirjataan maatalouden taloustileille sekä tuotoksena (palvelujen myynti) urakoitsijan näkökulmasta että välituotekäyttönä (maatilan ostamat palvelut) maatilan näkökulmasta. |
(d) Kolminumerotaso 01.7 ”Metsästys ja sitä palveleva toiminta”
1.92 |
Tähän kolminumerotasoon kuuluvat seuraavat toiminnot: i) ammattimainen metsästys ja ansapyynti; ii) eläinten metsästys ja pyynti ravinnon, turkisten tai nahan vuoksi tai tutkimuskäyttöön, eläintarhoihin tai lemmikkieläimiksi; iii) metsästyksellä tai ansapyynnillä saatujen turkisnahkojen tai matelijoiden tai lintujen nahkojen tuotanto. On syytä huomata, että teurastamoista peräisin olevien nahkojen ja vuotien tuotanto sekä urheilu- ja virkistystarkoituksessa harjoitettu metsästys eivät kuulu maataloustoimialan luonteenomaisiin toimintoihin. Myöskään maatiloilla harjoitettava riistankasvatus ei sisälly ”metsästykseen” vaan nelinumerotasoon 01.49 ”Muiden eläinten kasvatus”. |
5. Maatalouden taloustilien ja kansantalouden tilinpidon maataloustoimialan väliset erot
1.93 |
Maatalouden taloustilien mukainen maataloustoimiala, sellaisena kuin se on määritelty kohdissa 1.62–1.66, eroaa joiltakin osin kansantalouden tilinpidon mukaisesta maataloustoimialasta. Erot liittyvät sekä luonteenomaisiin toimintoihin että yksiköihin, ja ne voidaan tiivistää seuraavasti: Maatalouden taloustilien mukainen maataloustoimiala = Kansantalouden tilinpidon mukainen maataloustoimiala (NACE Rev. 2:n 2-numerotaso 01)
—
Sellaisten yksiköiden tuotanto, jotka suorittavat muita maatalouteen liittyviä palveluja kuin palkkiota vastaan tehtävää maataloustyötä (kuten kastelujärjestelmien käyttö)
—
Yksiköt, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa ja jotka sisältyvät kansantalouden tilinpitoon (ks. EKT 2010, kohta 3.08)
+
Viiniä ja oliiviöljyä valmistavien yksiköiden tuotanto (ainoastaan samassa yksikössä (tuottajien yhteenliittymässä, osuuskunnissa jne.) tuotetuista rypäleistä valmistettu viini ja oliiveista puristettu öljy)
+
Sellaisten yksiköiden eroteltavissa olevat maataloussivutoiminnot, joiden pääasiallinen toiminto on muu kuin maatalouden harjoittaminen (ks. kohta 1.18) |
II TUOTETALOUSTOIMET
2.001 |
Tuotetaloustoimet osoittavat tuotteiden alkuperän ja käytön. Tuotteilla tarkoitetaan kaikkia tuotannon piiriin kuuluvia tavaroita ja palveluja. ►M6 EKT 2010 ◄ :ssä määritellyt tuotetaloustoimien pääryhmät ovat tuotos, välituotekäyttö, kulutusmenot, kulutus, pääoman bruttomuodostus sekä tavaroiden ja palvelujen vienti ja tuonti. |
2.002 |
Kuten kohdissa 1.40 ja 1.41 on mainittu, maatalouden taloustileillä otetaan huomioon ainoastaan tuotos, välituotekäyttö ja pääoman bruttomuodostus. Tuotos kirjataan tuotantotilin resursseihin ja välituotekäyttö tuotantotilin käyttöön. Bruttopääoman muodostus kirjataan pääomatilin käyttöön (varojen muutokset). |
A |
YLEISET SÄÄNNÖT 1. Viiteajanjakso
2. Yksiköt a) Määrät
b) Hinnat
c) Arvot
3. Kirjausajankohta
|
B |
TUOTOS 1. Yleisiä huomautuksia tuotoksen käsitteistä ►M6 EKT 2010 ◄ :ssä ja maatalouden taloustileillä
2. Maataloustoiminnan tuotos: määrät
3. Muuta kuin maataloutta olevien ja siitä erottamattomien sivutoimintojen tuotos
4. Maataloustoimialan tuotos
5. Tuotoksen arvottaminen
|
C |
VÄLITUOTEKÄYTTÖ 1. Määritelmä
▼M2 ————— 2. Välituotekäytön osatekijät a) Siemenet ja taimet
b) Energia; voiteluaineet
c) Lannoitteet ja maanparannusaineet
d) Kasvinsuojelu- ja torjunta-aineet
e) Eläinlääkintäkustannukset
f) Eläinten rehut
g) Välineiden huolto
h) Maatilan rakennusten huolto
i) Maatalouspalvelut
j) Välilliset rahoituspalvelut (FISIM) 2.107.1 EKT 2010:n mukaisesti maataloustoimialan käyttämät välilliset rahoituspalvelut olisi kirjattava maataloustoimialan välituotekäyttöön (ks. EKT 2010, luku 14). k) Muut tavarat ja palvelut
k) Välituotekäyttöön kuulumattomat erät.
3. Välituotekäytön arvottaminen
|
D |
PÄÄOMAN BRUTTOMUODOSTUS
|
III JAKOTALOUSTOIMET JA MUUT VIRRAT
A MÄÄRITELMÄ
3.001 |
Jakotaloustoimet ovat taloustoimia,
—
jotka jakavat tuotantoprosessin synnyttämän arvonlisäyksen työvoiman, pääoman ja julkisyhteisöjen kesken,
—
joissa tuloja ja varallisuutta jaetaan uudelleen.
|
3.002 |
►M6 EKT 2010 ◄ :ssä erotetaan toisistaan tulonsiirrot ja pääomansiirrot. Viimeksi mainitut ovat pikemminkin säästöjen tai varallisuuden kuin tulojen uudelleenjakoa. |
3.003 |
Koska maatalouden taloustilit ovat toimialan tilejä, ainoastaan tietyt jakotaloustoimet selostetaan tässä luvussa. Tärkeimmät näistä jakotaloustoimista ovat ne, jotka kirjataan tulojen ensijaon tileille, erityisesti tulonmuodostustilille ja yrittäjätulon tilille (ks. maatalouden taloustilien tilikokonaisuus, kohdat 1.38—1.48). Tulonmuodostustilillä nämä jakotaloustoimet liittyvät muihin tuotantoveroihin, muihin tuotantotukipalkkioihin sekä palkansaajakorvauksiin. Yrittäjätulon tilillä ne vastaavat tiettyjä omaisuustulon tyyppejä (erityisesti maanvuokria, korkoja ja vakuutuksenottajien omaisuustuloa). Tilille kirjataan myös jakotaloustoimet, jotka vastaavat pääomatilin investointiavustuksia ja muita pääomansiirtoja. |
3.004 |
Tileille eivät sisälly tietyt omaisuustuloihin (etupäässä osinkoihin ja muihin yhtiöiden jakamiin tuloihin) eivätkä tulo- ja varallisuusveroihin liittyvät jakotaloustoimet. Kyseisten taloustoimien kirjaaminen on tilastollisesti mahdollista ja järkevää vain, kun tarkastellaan institutionaalisten yksiköiden ryhmiä, kuten sektoreita ja alasektoreita (ks. kohta 1.06). |
B YLEISSÄÄNNÖT
1. Viiteajanjakso
3.005 |
Maatalouden tilinpidon viiteajanjakso on kalenterivuosi. |
2. Yksiköt
3.006 |
Arvot on ilmaistava kansallisena rahayksikkönä miljoonina. |
3. Jakotaloustoimien kirjausajankohta
3.007 |
Kuten kohdassa 2.008 selvitettiin, ►M6 EKT 2010 ◄ :ssä jakotaloustoimet kirjataan suoriteperusteisesti, toisin sanoen kirjausajankohtana käytetään taloudellisen arvon, saamisen tai velan syntymisen, muuntamisen, mitätöimisen tai lakkaamisen ajankohtaa, ei siis maksun todellista suoritusajankohtaa. Tätä kirjausperiaatetta (joka perustuu oikeuksiin ja velvoitteisiin) sovelletaan kaikkiin virtoihin, jotka voivat olla rahamääräisiä tai muita kuin rahamääräisiä virtoja tai yksiköiden välisiä tai niiden sisäisiä virtoja. Tietyt poikkeukset voivat kuitenkin käytännön syistä olla perusteltuja. |
3.008 |
Seuraavassa on lueteltu erityyppisten jakotaloustoimien kirjausajankohdat. |
a) |
Palkansaajakorvaukset
|
b) |
Tuotantoverot ja tuotantotukipalkkiot
|
c) |
Omaisuustulot
|
d) |
Pääomansiirrot
|
4. Arvonlisäystä koskevia yleisiä huomioita
3.013 |
Arvonlisäys on tuotantotilin tasapainoerä. Se on tuotoksen arvon ja välituotekäytön arvon erotus (riippumatta käytetystä tuotoksen käsitteestä, sillä välituotekäyttö muuttuu sen mukaisesti). Se on yksi tärkeimmistä kansantalouden ja sen toimialojen tuottavuuden mittaimista. Se voidaan ilmoittaa bruttona (arvonlisäys, brutto) tai nettona (arvonlisäys, netto), toisin sanoen ennen kiinteän pääoman kulumisen vähentämistä tai sen vähentämisen jälkeen. Nettona ilmoitettu arvonlisäys on tulonmuodostustilin ainoa resurssi. Nettomääräinen arvonlisäys arvotetaan tuotoksen (perushintaan) ja välituotekäytön (ostajan hintaan) arvottamisessa sovellettavan menetelmän mukaisesti perushintaan. |
3.014 |
Kun perushintaan arvotetusta arvonlisäyksestä vähennetään muut tuotantoverot ja kun siihen lisätään muut tuotantotukipalkkiot, saadaan arvonlisäys tuotantokustannushintaan. Nettoarvonlisäys tuotantokustannushintaan muodostaa tuotannontekijöiden tulon. |
C PALKANSAAJAKORVAUKSET
(Ks. EKT 2010, kohdat 4.02–4.13)
3.015 |
►M6 Palkansaajakorvaukset määritellään työnantajan työntekijälle maksamiksi rahamääräisiksi tai luontoismuotoisiksi kokonaiskorvauksiksi tilinpitojakson aikana tehdystä työstä (ks. EKT 2010, kohta 4.02). ◄ Palkansaajakorvauksiin sisältyvät:
—
bruttopalkat ja -palkkiot (rahana maksetut ja luontoismuotoiset),
—
työnantajan sosiaaliturvamaksut (todelliset ja laskennalliset).
|
3.016 |
Rahana maksettuihin bruttopalkkoihin ja -palkkioihin sisältyvät seuraavat osatekijät:
a)
peruspalkat ja -palkkiot (säännöllisin määräajoin maksettavat);
b)
yli-, yö- ja viikonlopputyöstä sekä epämukavista työoloista johtuvat korotukset;
c)
päivärahat (elinkustannus- ja majoituskorvaukset);
d)
lisäpalkkiot, kuten joulun, uudenvuoden tai juhlapyhien yhteydessä maksettavat tai tuottavuuteen perustuvat lisäpalkkiot sekä pätevyyslisät;
e)
työmatkakorvaukset ( 35 );
f)
poissaolopäivien tai vuosilomien palkat;
g)
provisiot, juomarahat ja palvelupalkkiot;
h)
tulospalkkiot tai poikkeukselliset maksut, jotka liittyvät yrityksen tulokseen ja ovat osa kannustusjärjestelmää;
i)
työnantajan maksut, joilla edistetään työntekijöiden varallisuudenmuodostusta;
j)
yrityksestä lähteville työntekijöille maksettavat kertakorvaukset siltä osin kuin ne eivät ole työehtosopimuksen mukaisia;
k)
työnantajan työntekijöilleen rahana maksamat asumiskorvaukset. |
3.017 |
On syytä korostaa, että kirjattavat tiedot ovat bruttopalkkoja ja -palkkioita, jotka sisältävät palkoista ja palkkioista maksettavat verot ja mahdolliset veronkorotukset sekä palkansaajan maksettaviksi kuuluvat sosiaaliturvamaksut. Silloin kun työnantaja maksaa työntekijöilleen palkat ja palkkiot nettomääräisinä, näiden erien arvo on lisättävä nettopalkkoihin. |
3.018 |
Luontoismuotoiset bruttopalkat ja -palkkiot muodostuvat tavaroista ja palveluista, jotka työnantaja tarjoaa työntekijöilleen ilmaiseksi tai alennettuun hintaan ja joita työntekijät ja heidän perheenjäsenensä voivat käyttää haluamallaan tavalla ja haluamanaan ajankohtana tarpeidensa tyydyttämiseen. Nämä tavarat tai palvelut eivät välttämättä esiinny tuotantoprosessissa. Niiden arvo on sen edun arvo, jota ne edustavat: tavaroiden arvo, jos ne on annettu ilmaiseksi, tai tavaroiden arvon ja palkansaajan niistä maksaman rahasumman erotus, jos ne on annettu alennettuun hintaan. Näillä on suuri merkitys maatalouden taloustileillä, ja ne sisältävät seuraavat osatekijät:
a)
maataloustuotteet, jotka annetaan palkkioksi työntekijöille joko maksutta tai alennettuun hintaan ( 36 );
b)
omaan käyttöön tuotetut majoituspalvelut, jotka tarjotaan palkansaajille joko maksutta tai alennettuun hintaan ( 37 );
c)
työnantajan ostamat tavarat ja palvelut, kun nämä ostot ovat luontoismuotoisen palkan määritelmän mukaisia (eli ne eivät ole välituotekäyttöä). Erityisesti palkansaajien kuljetukset työpaikan ja kodin välillä ovat luontoismuotoisia palkkoja lukuun ottamatta tilannetta, jossa kuljetukset järjestetään työajalla. Tämä luokka sisältää lisäksi ostetut majoituspalvelut, lasten päivähoidon jne. (ks. EKT 2010, kohta 4.05). |
3.019 |
Luontoismuotoiset palkat ja palkkiot on arvotettava niiden perushintaan tai ostajan hintaan (sen mukaan, ovatko ne yksikön itsensä tuottamia vai ulkopuolelta ostettuja). |
3.020 |
Bruttopalkkoihin ja -palkkioihin ei sen sijaan sisälly sellaisia työnantajien kuluja, jotka koituvat työnantajan ja yrityksen hyväksi. Näitä kuluja ovat muun muassa seuraavat: korvaukset palkansaajille työtehtävien hoitamisesta aiheutuneista matka-, muualla asumis- ja muuttokustannuksista, korvaukset yrityksen edustamisesta palkansaajille aiheutuneista kustannuksista sekä työpaikan virkistystoiminnan (kuten liikunta- ja virkistyspalvelujen) kustannukset. Vastaavasti työnantajan palkansaajilleen työvälineiden tai erikoisvaatteiden ostoa varten suorittamat käteismaksut (joihin sisältyvät ne rahasummat, jotka palkansaajien on työsopimuksen mukaisesti käytettävä palkoista tai palkkiosta edellä mainittuihin tarkoituksiin) eivät sisälly tähän nimikkeeseen kirjattaviin bruttopalkkoihin ja -palkkioihin. ►M6 Kaikki nämä kustannukset kirjataan työnantajien välituotekäyttöön (ks. EKT 2010, kohta 4.07). ◄ |
3.021 |
Työnantajan sosiaaliturvamaksut sisältävät maksut, jotka työnantaja maksaa taatakseen työntekijöilleen oikeuden sosiaalietuuksiin (lukuun ottamatta työntekijöiden sosiaaliturvamaksuja, jotka pidätetään ennakkona bruttopalkoista ja -palkkioista (ks. kohta 3.017). Maksut voivat olla todellisia tai laskennallisia. |
3.022 |
Todelliset sosiaaliturvamaksut ovat työnantajan suorittamia maksuja, joihin kuuluvat riskien ja sosiaalisten vastoinkäymisten varalta suoritettavat lakisääteiset, sopimusperusteiset ja vapaaehtoiset vakuutusmaksut. Nämä sosiaaliturvamaksut maksetaan vakuutuksenantajille (sosiaaliturvahallinnolle tai yksityisille vakuutuslaitoksille). Vaikka ne maksetaan suoraan vakuutuksenantajille, ne käsitellään palkansaajakorvauksina, koska palkansaajien katsotaan saavan sosiaaliturvamaksut ja maksavan ne sen jälkeen vakuutuslaitoksille. |
3.023 |
Työnantajan laskennalliset sosiaaliturvamaksut ovat vastine niille muille sosiaalivakuutusetuuksille, jotka työnantajat maksavat nykyisille tai entisille työntekijöilleen ja muille oikeutetuille henkilöille suoraan eivätkä vakuutuslaitosten tai itsenäisten eläkerahastojen kautta ( 38 ) (ks. EKT 2010, kohta 4.10). Maksut kirjataan ajanjaksolle, jona työ tehdään (jos ne ovat pakollisten sosiaalietuuksien vastineita) tai jona etu tarjotaan (jos ne ovat vapaaehtoisten sosiaalietuuksien vastineita). Työnantajan laskennalliset sosiaaliturvamaksut jaetaan kahteen ryhmään: a) työnantajan laskennalliset eläkemaksut ja b) työnantajan laskennalliset muut maksut kuin eläkemaksut (EKT 2010, kohdat 4.10 ja 4.97). |
3.024 |
On korostettava, että jos tuotantoyksikkö on yksityinen elinkeinonharjoittaja, palkansaajakorvaukset eivät maatalouden taloustileillä sisällä korvausta työstä, jonka viljelijä tai hänen perheenjäsenensä (jotka eivät tee tilalla palkkatyötä) saavat maatilalla tekemästään työstä. Kyseiset korvaukset sisältyvät sekatuloon, joka on yksityisten yritysten tulonmuodostustilin tasapainoerä. Jos tuotantoyksiköt sitä vastoin kuuluvat yhtiömäisiin yrityksiin (ks. kohdat 5.09 ja 5.10), koko palkkio on kirjattava palkansaajakorvauksiin. |
D TUOTANNON JA TUONNIN VEROT
(Ks. EKT 2010, kohdat 4.14–4.29)
3.025 |
Tuotannon ja tuonnin verot ovat pakollisia, vastikkeettomia, joko rahassa tai luontoismuodossa suoritettuja maksuja, joita julkisyhteisöt tai Euroopan unionin toimielimet kantavat tavaroiden ja palvelujen tuotannosta ja tuonnista, työvoiman käytöstä sekä maan, rakennusten tai muiden tuotannossa käytettyjen varojen omistuksesta tai käytöstä. ►M6 Nämä verot on maksettava siitä riippumatta, tuottaako toiminta voittoa (ks. EKT 2010, kohta 4.14). ◄ |
3.026 |
Tuotannon ja tuonnin verot jaetaan seuraavasti:
—
tuoteverot (D.21):
—
arvonlisäverot (alv) (D.211),
—
tuontiverot ja -tullit, ilman arvonlisäveroa (D.212), ja
—
muut tuoteverot kuin alv ja tuontiverot (D.214),
—
muut tuotantoverot (D.29).
|
1. |
Tuoteverot
|
2. |
Arvonlisäveron (alv.) käsittely
|
3. |
Muut tuotantoverot
|
E TUKIPALKKIOT
(Ks. EKT 2010, kohdat 4.30–4.40)
3.051 |
Tukipalkkiot ovat juoksevia vastikkeettomia maksuja, joita julkisyhteisöt tai Euroopan unionin toimielimet suorittavat kotimaisille tuottajille tavoitteenaan vaikuttaa niiden tuotannon tasoon, hintoihin tai tuotannontekijäkorvauksiin. Muut markkinattomat tuottajat voivat saada muita tuotantotukipalkkioita ainoastaan, mikäli nämä maksut ovat riippuvaisia sekä markkinatuottajiin että markkinattomiin tuottajiin sovellettavista yleisistä säännöksistä. ►M6 Sovitun käytännön mukaisesti tuotetukipalkkioita ei kirjata markkinattomaan tuotokseen (P.13) (ks. EKT 2010, kohta 4.30). ◄ |
3.052 |
Tukipalkkiot luokitellaan seuraavasti:
—
tuotetukipalkkiot (D.31):
—
tuontitukipalkkiot (D.311),
—
muut tuotetukipalkkiot (D.319) ja
—
muut tuotantotukipalkkiot (D.39).
|
1. |
Tuotetukipalkkiot
|
2. |
Muut tuotantotukipalkkiot
|
F OMAISUUSTULOT
(Ks. EKT 2010, kohdat 4.41–4.76)
1. Määritelmä
3.070 |
Omaisuustulot ovat tuloja, joita rahoitusvarojen tai aineellisten valmistamattomien varojen omistaja saa korvaukseksi sijoittaessaan varoja tai antaessaan aineellisen valmistamattoman varan toisen institutionaalisen yksikön käyttöön (ks. EKT 2010, kohta 4.41). |
3.071 |
Omaisuustulot luokitellaan EKT 2010:ssä seuraavasti:
—
korot (D.41),
—
yritysten jakamat tulot (osingot ja yrittäjätulon otot yritysmäisistä yhteisöistä) (D.42),
—
ulkomaisten suorien sijoitusten uudelleensijoitetut voitot (D.43),
—
muut sijoitustulot (D.44): vakuutuksenottajien sijoitustulo (D.441), eläkeoikeuksiin perustuvat sijoitustulot (D.442), osuudenomistajille kuuluva kollektiivisten sijoitusrahastojen sijoitustulo (D.443),
—
maanvuokrat (D.45).
|
3.072 |
Maatalouden taloustilit käsittelevät ainoastaan yrittäjätulon tilin omaisuustuloja (ks. tilikokonaisuus, kohdat 1.38—1.48). Tilin resursseihin kirjataan tulot, joita yksiköt saavat suorasta osallistumisestaan tuotantoprosessiin (toimintaylijäämä/sekatulo), sekä saadut omaisuustulot. Tilin käyttöihin kirjataan maataloustoimintoihin (ja muuta kuin maataloutta oleviin ja siitä erottamattomiin sivutoimintoihin) liittyvät maksetut omaisuustulot. Yrittäjätulon tili voidaan yleensä laskea vain institutionaalisille sektoreille. Se voidaan kuitenkin laskea myös tietylle toimialalle silloin, kun tietyt omaisuustulojen virrat voidaan kohdistaa paikallisiin TAY:ihin. |
3.073 |
Ainoastaan kolmentyyppisillä omaisuustuloilla on merkitystä maatalouden taloustileillä:
—
koroilla (D.41), maanvuokrilla (D.45) ja vakuutuksenottajien sijoitustuloilla (D.441).
|
2. Korot
(EKT 2010, kohdat 4.42–4.52)
3.074 |
Korot ovat velkapääomasta suoritettavia maksuja. Ne sisältävät maksut, jotka on suoritettava etukäteen sovituin määräajoin prosenttiosuutena (kiinteänä tai muulla tavoin määräytyvänä) lainan arvosta. Maatalouden taloustileillä korot ovat maatilan tarpeisiin myönnettyjen lainojen vastinerä (lainat voidaan myöntää esimerkiksi maan, rakennusten, koneiden, ajoneuvojen tai muiden laitteiden hankkimiseksi myös silloin, kun niitä hyödynnetään muuta kuin maataloutta olevien ja niistä erottamattomien sivutoimintojen tarkoituksiin). |
3.075 |
Korot sisältävät myös leasing-maksut kiinteiden pääomatavaroiden käyttämisestä maataloudessa (maa mukaan luettuna). Ainoastaan vuokralleottajan maksama vuokra-osuus (joka käsitellään vuokralleantajan vuokralleottajalle myöntämänä laskennallisena lainana) sisältyy korkomaksuihin (pääoma-osuus kirjataan rahoitustilille). |
3.076 |
On syytä huomata, että laskennallisia korkoja maatiloihin sidotulle omalle kiinteälle pääomalle ei kirjata tähän kohtaan, vaan ne ilmenevät maatilan yrittäjätulon osatekijänä (ks. kohta 5.06). Maksettuihin korkoihin kirjattava summa sisältää myös maataloudelle myönnetyt korkotuet. |
3.077 |
Lisäksi on syytä kirjata yhtiömuotoisiin maatalousyrityksiin kuuluvien yksiköiden maataloustoimintojen yhteydessä saamat korot. Yksityisten elinkeinonharjoittajien saamat korot eivät sisälly maataloustoimialan yrittäjätulon mittaimeen, koska on katsottu, että suurin osa korkoa tuottavista varoista ei liity näiden yksiköiden harjoittamaan maataloustoimintaan ja koska yrittäjäperheen varoja on vaikea erottaa tuotantoon käytetyistä varoista ( 45 ). |
3.078 |
Korot kirjataan suoriteperusteisesti, toisin sanoen kertyneinä korkoina (ei maksettuina korkoina). |
3.079 |
Koska rahoituksen välittäjien tuottamien palveluiden arvo kohdentuu eri asiakkaille, rahoituksen välittäjien maksamia tai saamia todellisia korkoja on tarpeen oikaista sellaisten korkokateosuuksien poistamiseksi, jotka vastaavat rahoituksen välittäjien laskennallista palvelumaksua. Näiden palvelumaksujen arvioitu arvo on vähennettävä lainanottajien rahoituksen välittäjille maksamista korkomääristä ja lisättävä tallettajien saamaan korkomäärään. ►M6 Kustannuksia ei käsitellä koronmaksuina vaan maksuina rahoituksen välittäjien asiakkailleen tuottamista palveluista (ks. 2.107.1 ja 2.108 i); EKT 2010, kohta 4.51). ◄ |
3. Maanvuokrat (maan- ja maaperävarojen vuokrat)
(EKT 2010, kohdat 4.72–4.76)
3.080 |
►M6 Maanvuokrat ovat valmistamattomien aineellisten varojen (maan ja maaperävarojen) omistajille suoritettuja maksuja, jotka maksetaan vastineeksi näiden varojen asettamisesta toisen yksikön käyttöön. ◄ Maatalouden taloustileillä tämä vastaa pääasiassa maanviljelijän maanomistajalle maksamia maanvuokria ( 46 ). |
3.081 |
Kun omistaja maksaa tiettyjä maataloustoimintaan suoraan liittyvä kuluja (kiinteistövero, maiden ylläpitokustannukset jne.), kirjattaviin maanvuokriin on tehtävä näitä vastaavat vähennykset. Kulut kirjataan muihin tuotantoveroihin (kiinteistöverot) tai välituotekäyttöön (ylläpitokustannukset). |
3.082 |
Maanvuokrat eivät sisällä maalla sijaitsevien rakennusten ja asuntojen vuokria. Niitä pidetään maksuina rakennusten tai asuntojen omistajan vuokralaiselle tuottamista markkinapalveluista ja ne kirjataan palvelujen välituotekäyttöön tai kulutusmenoihin (kotitalouksien tilit) vuokralleottajayksikön tyypin mukaan. Jos kokonaisvuokraa ei voida objektiivisesti jakaa maanvuokraan ja maalla sijaitsevista rakennuksista maksettavaan vuokraan, koko rahasumma kirjataan maanvuokriin. Tämä sääntö on sovellus EKT 1995:n suosituksesta (ks. EKT 1995, kohta 4.73). ►M6 Tämä sääntö on sovellus EKT 2010:n suosituksesta (ks. EKT 2010, kohta 4.73) ( 47 ) ◄ |
3.083 |
Kaikki maanvuokrat on kirjattava tähän nimikkeeseen riippumatta siitä, onko vuokra-aika alle vai yli vuoden. |
3.084 |
Näin ollen maanvuokriin eivät sisälly:
—
rakennusten asuinhuoneiden vuokra-arvo; tämä on korvaus markkinapalvelusta, joka on yksityisen kulutuksen osatekijä (toisin sanoen vuokralainen maksaa vuokran käytettävissä olevasta nettotulostaan),
—
muiden kuin asuinrakennusten ammattikäytöstä maksetut vuokrat (ks. kohta 2.108 a),
—
rakennuksista tehtävät poistot,
—
rakennusten normaalit ylläpitokustannukset (ks. kohta 2.106),
—
kiinteistöverot (ks. kohta 3.048 a),
—
rakennusten vakuutusmaksut (ks. kohta 2.108 g).
|
3.085 |
Omistajan käyttämien maiden ja rakennusten osalta ei ole tarpeen kirjata laskennallisia vuokria. Aineettomien valmistamattomien varojen, kuten patentoitujen varojen ja tuotanto-oikeuksien (maitokiintiöt), vuokrat kirjataan välituotekäyttönä (ks. kohta 2.108 n). |
4. Vakuutuksenottajien sijoitustulo (joka ei sisälly maatalouden taloustileille)
3.086 |
►M6 Vakuutuksenottajien sijoitustulo vastaa vakuutuslaitosten ja eläkerahastojen vakuutusteknisen vastuuvelan sijoittamisesta saatujen ensitulojen kokonaismäärää (ks. EKT 2010, kohta 4.68). ◄ Vakuutusteknistä vastuuvelkaa käsitellään vakuutuksenottajille kuuluvina varoina. ►M6 EKT 2010 ◄ :n mukaan yrittäjätulon laskentaan sisältyvät resursseina vakuutusteknisen vastuuvelan sijoittamisesta saadut tulot. Nämä tulot luetaan vakuutuksenottajalle kuuluvaksi ”vakuutuksenottajan omaisuustuloksi”. Sitä käsitellään vakuutuslaitoksille takaisin maksettuna vakuutusmaksutäydennyksenä, koska vakuutuslaitokset käytännössä pitävät itsellään tämän tulon (ks. ►M6 EKT 2010 ◄ , kohta 4.69). |
3.087 |
►M6 Vakuutuksenottajien sijoitustulo ei sisälly maatalouden taloustileille. ◄ Maataloudesta saatavan tulon mittari on tarkoituksenmukainen vain:
—
jos se sisältää kaikki vahinkovakuutuksiin liittyvät virrat (palvelun arvon, vakuutuksenottajan omaisuustulon, vakuutusmaksut, netto ja korvauskulut). Mitattava tulo saadaan tässä tapauksessa, kun kaikki uudelleenjakoon liittyvät vahinkovakuutuksia koskevat (vakuutuksenottajien ja vakuutuslaitosten väliset sekä eri ajankohtina toteutuneet) taloustoimet on kuvattu, tai
—
jos se ottaa huomioon ainoastaan palvelun arvon (joka tosiasiassa saadaan vakuutuksenantajalta) (ks. kohta 2.108 g). Tällöin mitattava tulo saadaan ennen kaikkien uudelleenjakoon liittyvien taloustoimien kuvausta.
Maatalouden taloustileillä käytetään jälkimmäistä menetelmää. |
G PÄÄOMANSIIRROT
(Ks. EKT 2010, kohdat 4.145–4.167)
3.088 |
Maatalouden taloustilien ainoat huomioon otettavat pääomansiirrot ovat saatuja pääomansiirtoja, toisin sanoen investointiavustuksia ja muita pääomansiirtoja. Nämä jakotaloustoimet kirjataan pääomatilille (ks. kohdat 1.41 ja 1.48). |
1. |
Investointiavustukset
|
2. |
Muut pääomansiirrot
|
H KIINTEÄN PÄÄOMAN KULUMINEN
(Ks. EKT 2010, kohdat 3.139–3.145)
3.098 |
Kiinteiden pääomatavaroiden ennakoitavissa oleva kuluminen ja vanhentuminen tilikaudella on laskennallinen kustannus niin kauan kuin tavaraa ei korvata uudella hankinnalla. Kiinteän pääoman kuluminen mittaa tätä kulumista ja vanhenemista. Sen sisällyttäminen tuotantotilin käyttöihin mahdollistaa kiinteän pääoman muodostukseen liittyvien kustannusten jakamisen pääoman koko käyttöjaksolle. |
3.099 |
Jos tuotantovälineiden käyttöikä on yli yksi vuosi, kiinteän pääoman kuluminen vastaa sitä kiinteän pääoman määrää, joka kulutetaan loppuun tuotantoprosessissa tilikaudella tavanomaisen kulumisen tai ennakoitavissa olevan vanhentumisen ( 48 ) seurauksena. Jos käytettyjen tuotantovälineiden käyttöikä sen sijaan on vuotta lyhyempi, kuluminen kirjataan välituotekäyttöön. |
3.100 |
Kiinteän pääoman kuluminen koskee kaikkia kiinteitä pääomatavaroita (eli tuotteita) (vaikka erikoistapauksissa tarvitaan hiukan joustavuutta, ks. kohta 3.105). Se koskee aineellisia ja aineettomia kiinteitä varoja, valmistamattomien varojen perusparannuksia sekä omistusoikeuden siirtokustannuksia. Kiinteän pääoman kulumista ei lasketa varastoille, keskeneräisille töille eikä valmistamattomille varoille, kuten maalle, maanalaisille esiintymille ja patentoiduille varoille. |
3.101 |
Kiinteän pääoman kuluminen on vain yksi varojen arvonmuutoksen osatekijöistä (yhdessä kiinteän pääoman bruttomuodostuksen, volyymin muiden muutosten ja nimellisten hallussapitovoittojen (joista on vähennetty hallussapitotappiot) kanssa, ks. kohta 2.134). Kiinteän pääoman kuluminen ei sisällä varojen volyymin muita muutoksia (paitsi kiinteän pääoman bruttomuodostuksesta johtuvia), joita ovat:
—
katastrofien (maanjäristykset, sodat, kuivuus, kulkutaudit jne.) aiheuttamat poikkeukselliset menetykset,
—
ennakoimaton vanhentuminen, joka on kiinteän pääoman tavanomaista kulumista vastaavan kirjauksen ja todellisten menetysten välinen erotus tilanteessa, jossa onnettomuudet johtavat kiinteän pääoman ennakoidun kulumisen perusteella tehtyä kirjausta suurempaan arvonalennukseen,
—
muutokset kiinteiden varojen luokittelussa, toisin sanoen niiden taloudellisen käyttötarkoituksen muuttuminen, kuten maatalousmaan tai -rakennusten muuntaminen yksityiskäyttöön tai muuhun taloudelliseen käyttöön.
|
3.102 |
Kiinteän pääoman kuluminen on erotettava verotuksellisista ja liikekirjanpidon mukaisista poistosta ja se on arvioitava kiinteiden pääomatavaroiden kantojen ja kyseisten tavaroiden eri luokkien todennäköisen (keskimääräisen) taloudellisen käyttöiän perusteella. Jos kiinteiden pääomatavaroiden kantatietoja ei ole saatavissa, suositellaan, että kanta lasketaan käyttämällä investointikertymämenetelmää ja arvotetaan käyttämällä viiteajanjakson hankintahintaa (toisin sanoen käytetään varojen historiallisen arvon sijasta niiden jälleenhankinta-arvoa viitevuonna). Jälleenhankinta-arvo saadaan selville hinnoista, jotka viljelijöiden on tiettynä viiteajanjaksona maksettava korvatakseen kiinteän pääomatavaran uudella, korvattua tavaraa mahdollisimman paljon muistuttavalla pääomatavaralla. On välttämätöntä edetä tällä tavoin, jotta nettokansantuote tulisi lasketuksi oikein. |
3.103 |
Kiinteän pääoman kuluminen lasketaan tasapoistomenetelmällä eli jakamalla poistettavan kiinteän pääomatavaran arvo tasaisesti tavaran koko käyttöajanjaksolle. Poisto-osuus määritellään kaavalla 100/t, jossa ”t” vastaa tämän tavaraluokan todennäköistä taloudellista käyttöikää vuosina (”t” voi vaihdella maittain ja ajallisesti). Poisto-osuus voi joissain tapauksissa olla geometrinen. Kun otetaan huomioon käypien jälleenhankintahintojen ja kiinteän pääoman kulumista kuvaavan kiinteän poisto-osuuden käyttö, kiinteän pääoman kuluminen vaihtelee vuodesta toiseen, elleivät hankintahinnat säily muuttumattomina varan koko normaalin taloudellisen käyttöiän ajan. |
3.104 |
Aineellisten ja aineettomien valmistettujen varojen omistusoikeuden siirtokustannuksiin liittyvä kiinteän pääoman kuluminen tulisi laskea käyttämällä keskimääräistä käyttöikää, joksi on sovittu yksi vuosi. |
3.105 |
Kiinteän eläinpääoman kuluminen vastaa eläinten tuottavuuden odotettavissa olevaa laskua, kun eläimiä käytetään tuotantotarkoituksiin (maidon- tai villantuotanto jne.). Tämä tuottavuuden lasku ilmenee näistä eläimistä tulevaisuudessa saatavien tulojen nykyarvossa. Koska tuotantoeläimistä tulevaisuudessa saatavien tulojen arvo pienenee ajan myötä, eläimiin olisi sovellettava kiinteän pääoman kulumista. Koska kiinteän pääoman kulumisen laskeminen tämäntyyppiselle varalle on käytännössä kuitenkin vaikeaa, on katsottu, että tuotantoeläimille ei tulisi laskea kiinteän pääoman kulumista. Tämä päätös perustui seuraaviin seikkoihin:
—
tuottavuuden ja taloudellisen arvon laskusta johtuva arvonalennus liittyy ikään mutta ei ole sen välitön, säännöllisesti ja jatkuvasti ilmenevä seuraus, kuten on oletuksena muissa arvonalenemista koskevissa tapauksissa,
—
eläinten poistaminen tuotantoeläinten laumasta voi olla seurausta taloudellisista olosuhteista (teuraseläimistä saatavien hintojen muutoksista ja rehujen hinnoista jne.).
|
3.106 |
Vaikka edellä mainitut seikat eivät estä laskemasta kiinteän pääoman kulumista eläimille, ne tekevät laskelmista hyvin monimutkaisia, kun otetaan huomioon keskimääräistä elinikää ja kiinteän pääoman kulumisosuuksia koskevien soveltuvien määritelmien tarve. Eläinten ennakoitujen ja toteutuneiden keskimääräisten arvonalennusten välistä yhdenmukaisuutta olisi muutoin vaikea varmistaa. ►M6 Tämä käsittelytapa myös takaa sen, että maatalouden tilinpito on yhdenmukaista EKT 2010:n (ks. EKT 2010, kohta 3.140) sekä maatalouden kirjanpidon tietoverkoston mikrotalouden tilien kanssa, ja se poistaa tarpeen jakaa eläimet kiinteinä varoina ja varastoina käsiteltäviin eläimiin. ◄ |
IV MAATALOUDEN TYÖPANOS
4.01 |
Maatalouden työllisyys kattaa kaikki henkilöt — sekä palkansaajat että itsenäiset yrittäjät — jotka suorittavat palkallisia ja palkattomia työpanoksia niille kotimaisille yksiköille, jotka harjoittavat maatalouden taloustilien mukaisen maataloustoimialan luonteenomaisia toimintoja (maataloutta olevat ja muuta kuin maataloutta olevat ja siitä erottamattomat sivutoiminnot). Kaikki eläkeikäiset henkilöt, jotka jatkavat työntekoa tilalla, luetaan maatalouden työllisyyteen kuuluviksi. Oppivelvollisuusikäisiä henkilöitä ei oteta huomioon. |
4.02 |
Palkansaajiksi määritellään kaikki ne henkilöt, jotka ovat työsuhteessa toiseen kotimaiseen institutionaaliseen yksikköön (joka on maatalousyksikkö) ja saavat työstään korvausta (merkitään kohtaan palkansaajakorvaukset, ks. III kappale, kohta C). Palkansaajien työpanosta kutsutaan palkalliseksi työpanokseksi. Sopimuksen mukaan muiden työntekijöiden kuin perheenjäsenten työpanos luokitellaan palkalliseksi työpanokseksi. Siinä tapauksessa, että maatalousyksikkö on järjestäytynyt tavanomaiseksi yhtiöksi (ks. kohta 5.09), sen koko työpanos luokitellaan palkalliseksi työpanokseksi. |
4.03 |
Itsenäisiksi yrittäjiksi määritellään henkilöt, jotka joko yksin tai yhdessä muiden kanssa omistavat ne yhtiöimättömät yritykset, jossa he työskentelevät. Itsenäisten yrittäjien työpanosta kutsutaan palkattomaksi työpanokseksi. Tilan haltijan perheenjäsenet, jotka työskentelevät saamatta ennalta määriteltyä ja tehdyn työn perusteella laskettua korvausta, määritellään itsenäisiksi yrittäjiksi. |
4.04 |
Yhtiöiden tapauksessa (ks. V kappale, kohta B) työntekijöiden työpanosta käsitellään samalla tavoin kuin yhtiöimättömien yritysten kohdalla (yksityiset elinkeinonharjoittajat). Johtajat/osakkaat saavat osuutensa yksikön sekatulosta (palkaton työpanos), kun taas palkansaajat saavat työstään korvausta (palkallinen työpanos). |
4.05 |
Tehtyjen työtuntien kokonaismäärä on niiden todellisten työtuntien yhteenlaskettu määrä, jotka on tehty laskenta-ajanjakson aikana palkansaajana tai itsenäisenä yrittäjänä kotimaisissa maatalousyksiköissä. |
4.06 |
►M6 Tehtyjen työtuntien kokonaismäärään kuuluvia ja siihen kuulumattomia eriä kuvataan EKT 2010:ssä (kohdat 11.27 ja 11.28). ◄ Tehtyjen työtuntien kokonaismäärä ei kata tilan haltijan tai johtajan kotitaloudessa tehtyä työtä. |
4.07 |
Vuosityöyksiköt määritellään kokoaikavastaavaksi työllisyydeksi (joka on yhtä kuin kokoaikaisina työpaikkoina ilmoitettu työpaikkojen lukumäärä) eli tehtyjen työtuntien kokonaismääräksi jaettuna talousalueella sijaitsevissa kokoaikaisissa työpaikoissa tehtyjen työtuntien vuotuisella keskiarvolla. |
4.08 |
Yksi henkilö ei voi edustaa useampaa kuin yhtä vuosityöyksikköä. Tämä rajoitus on voimassa, vaikka henkilö työskentelisi maataloustoimialalla kokoaikaisuuden määritelmän mukaista tuntimäärää enemmän. |
4.09 |
Maatiloilla kokoaikaisuutta vähemmän työskentelevien henkilöiden maatalouden työpanos lasketaan tehdyn (viikko- tai vuosikohtaisen) työtuntimäärän ja kokoaikaisessa työpaikassa tehdyn (viikko- tai vuosikohtaisen) työtuntimäärän osamääränä. |
4.10 |
Kokoaikaisessa työpaikassa tehtyjen työtuntien lukumäärä ei ole välttämättä sama kaikissa työvoimaryhmissä. On mahdollista, että itsenäisten yrittäjien osalta käytetty ”kokoaikaisen työpaikan” tuntimäärä on suurempi kuin palkansaajien tuntimäärä. Tämä johtuu siitä että palkansaajien tekemien työtuntien määrä vahvistetaan sopimuksessa. |
4.11 |
Henkilön tekemien työtuntien määrää ei mukauteta käyttämällä ikään (esim. alle 16-vuotiaat, yli 65-vuotiaat) tai sukupuoleen perustuvia kertoimia. Käsittelyn on oltava yhtäläistä. ”Kokoaikaisuus” määräytyy tehtyjen työtuntien lukumäärän mukaan eikä tuotetun määrän ja/tai laadun arvioinnin tuloksena. |
4.12 |
Jollei vaihtoehtoisten lähteiden käytölle ole erityisiä syitä, maataloudessa kokoaikaista työtä vastaavan vuosityöyksikön on perustuttava maatilojen rakennetta koskevien yhteisön tilastotietojen keruussa nykyisin käytettävään määritelmään eli kansallisissa työsopimusehdoissa määrättyyn vähimmäistyöaikaan. Jos työsopimusehdoissa ei määrätä vuosittaisesta työtuntien määrästä, vähimmäistyöaikana pidetään 1 800 tuntia (225 kahdeksan tunnin työpäivää). |
V MAATALOUSTULON INDIKAATTORIT
5.01 |
Yksi maatalouden taloustilien laadinnan päätavoitteista on maataloustulon ja sen kehityksen mittaaminen. |
A |
TULON JA TASAPAINOERIEN MÄÄRITTELY
|
B |
YHTIÖMUOTOISTEN YKSIKÖIDEN TULON TILINPITOKÄSITTELY
|
C |
MAATALOUSTULON INDIKAATTOREIDEN MÄÄRITTELY
|
D |
TULOINDIKAATTOREIDEN KOKOAMINEN EUROOPAN UNIONILLE
|
E |
TULOINDIKAATTOREIDEN DEFLATOINTI
|
VI MAATALOUDEN TALOUSTILIEN ARVOTTAMINEN KIINTEISIIN HINTOIHIN
A HINTA- JA VOLYYMIMITTAIMET
(Ks. EKT 2010, luku 10)
6.01 |
Kun taloudellisessa analyysissä tarkastellaan arvojen muuttumista, on tarpeen erottaa toisistaan volyymin ja hintojen muutosten aiheuttamat muutokset. ►M6 EKT 2010:ssä todetaan selkeästi (ks. kohdat 10.13–10.23), että hintakomponentin pitäisi sisältää vain hinnanmuutokset ja että kaikki muut muutokset olisi sisällytettävä volyymikomponenttiin. ◄ Näin tuotteiden ”laatuerot” (kuten erot fyysisissä ominaisuuksissa ja tuotetta myyvien vähittäisliikkeiden tyypeissä) on otettava huomioon volyyminmuutoksina eikä hinnanmuutoksina. |
6.02 |
Monista tavaroista ja palveluista on saatavilla laadultaan erilaisia muunnelmia. ►M6 EKT 2010 ◄ :ssä määritellään useita laatueroihin vaikuttavia tekijöitä, joista maatalouden taloustilien kannalta tärkeimmät liittyvät ”fyysisiin ominaispiirteisiin”. Tällä tarkoitetaan, että tietyn tuotteen määritelmän puitteissa voi esiintyä fyysisiä eroja, jotka ovat osoitus siitä, että fyysiset yksiköt (esimerkiksi yksi tonni) eivät ole taloudellisessa merkityksessä täysin identtisiä. Esimerkkinä tästä voidaan ottaa tilanne, jossa kahtena peräkkäisenä vuonna myydään kumpanakin tonni viljaa. Ensimmäisen vuoden erä saattaa olla kokonaan myllytuotteiksi kelpaavaa, kun taas toisen vuoden erästä vain alle puolet saattaa olla hyvälaatuista, ja loppuosa joudutaan myymään rehuksi. Tällöin viljan keskimääräinen laatu on heikentynyt. ►M6 Toinen maatalouden taloustilien kannalta tärkeä laatuero on tuotteen myyntien siirtymä eri tavoin hinnoiteltujen markkinoiden välillä, kuten koti- ja ulkomaanmarkkinoiden tai teollisuudelle ja kuluttajille suunnattujen markkinoiden välillä (ks. EKT 2010, kohdat 10.13–10.18). ◄ |
6.03 |
Kiinteähintaisten tietojen laadinnassa käytettävissä volyymi- ja hintaindikaattoreissa on otettava huomioon laadunmuutokset. Tämän vuoksi suositellaan, että työ tehdään mahdollisimman tarkalla luokitustasolla, jotta voitaisiin varmistaa, että perustuotteet ovat mahdollisimman homogeenisia. Jos perustuotteet ovat täysin homogeenisia, volyymin muutokset voidaan estimoida määrien muutosten perusteella. |
6.04 |
Tilastotietoja on kuitenkin usein saatavissa vain ylemmiltä luokitustasoilta, joten ne eivät koske täysin homogeenisia tuotteita. ►M6 Näissä tilanteissa EKT 2010 suosittaa (ks. kohta 10.32), että kuluvan vuoden arvo deflatoidaan soveltuvalla hintaindeksillä volyymin muutosten estimoimiseksi (ks. EKT 2010, kohta 10.01). ◄ |
6.05 |
Sitä tarkkuustasoa, jolla indeksin oletetaan olevan perusindeksi (jolloin tarkasteltavana olevaa tuotetta pidetään homogeenisena), kutsutaan perustasoksi. Maatalouden taloustileillä luokituksen perustaso on vähintään se taso, joka on tietojen toimitusta koskevassa taulukossa esitetty tarkin luokitustaso. Tätä tarkempien luokitustasojen käyttö on kuitenkin toivottavaa, kun laaditaan hintaindeksejä. |
6.06 |
Kullekin tilikokonaisuuteen sisältyvälle tavaroiden ja palvelujen kokonaissuureelle on laadittava hinta- ja volyymimittaimet seuraavasti: arvoindeksi = hintaindeksi × volyymi-indeksi
Näin ollen jokaisen taloustoimivirran arvossa tapahtuvan muutoksen on katsottava johtuvan joko hinnan tai volyymin tai niiden yhdistelmän muutoksesta (ks. EKT 2010, kohta 10.12). |
6.07 |
Käypien arvojen muutosten järjestelmällinen jako ”hinnanmuutoksiin” ja ”volyymin muutoksiin” rajoittuu virtoihin, jotka edustavat tavaroiden ja palvelujen taloustoimia ja näiden taloustointen arvottamiseen liittyviä osatekijöitä (tuotos, välituotekäyttö, kiinteän pääoman kuluminen, bruttoarvonlisäys, nettoarvonlisäys, kiinteän pääoman bruttomuodostus, varastojen muutokset, sekä verot ja tuotetukipalkkiot). |
B MAATALOUDEN TALOUSTILIEN LAATIMINEN KIINTEISIIN HINTOIHIN: PERIAATTEET JA MENETELMÄT
1. Indeksikaavan valinta
▼M6 —————
6.09 |
►M6 EKT 2010:n (kohdan 10.20) mukaisesti maatalouden taloustileillä mitataan volyymin muutoksia käyttämällä Laspeyres'n indeksiä ja hinnanmuutoksia käyttämällä Paaschen indeksiä. ◄ Lasperyres'n volyymi-indeksi:
Paaschen hintaindeksi:
Kutakin perusnimiketason tuotetta varten,
|
2. Perusvuosi
6.10 |
Laspeyres'n indeksillä mitataan volyymin muutoksia: perustason sarjojen määrien muutokset painotetaan tämän vuoksi käyttämällä perusvuoden arvoa. Paaschen indeksillä mitataan puolestaan hinnan muutoksia: perustason sarjojen hinnanmuutokset painotetaan tämän vuoksi käyttämällä perusvuoden hintoihin arvotettua kuluvan vuoden arvoa. |
6.11 |
Perusvuosi on vuosi, jonka hintoja käytetään painotusjärjestelmän laatimisessa. |
6.12 |
Tarkimmin volyymin vuosimuutoksia voidaan mitata käyttämällä tuoreinta mahdollista perusvuotta. Näin voidaan varmistaa, että painot ovat ajantasaisia, ja samalla välttää ongelmat, jotka liittyvät painojen määrittämiseen tuotannosta poistetuille tuotteille tai markkinoille tulleille uusille tuotteille. Maatalouden taloustileillä volyymien muutoksia mitataan tämän vuoksi käyttämällä edeltävän vuoden painoja. |
3. Sarjojen esittäminen suhteessa tiettyyn viitevuoteen
6.13 |
Kiinteähintaisten tietojen toimittamis- tai esittämisvuosi voi olla eri kuin niiden perusvuosi, ja sitä kutsutaan viitevuodeksi. Indeksisarjassa viitevuoden indeksin arvo on 100. |
6.14 |
Viitevuoden hintoihin lasketut volyymi-indeksisarjat saadaan ketjuttamalla edellisvuoden hintoihin lasketut indeksit (ks. EKT 2010, kohta 10.20). |
6.15 |
On tärkeää varmistaa, ettei viitevuoden muuttaminen millään tavoin vaikuta edellisestä vuodesta laskettuihin volyymin muutoksiin. Maatalouden taloustileillä tiedot esitetään tämän vuoksi suhteessa kiinteään viitevuoteen ja jokaisen muuttujan viitevuosi vaihdetaan erikseen siitä riippumatta, onko kyseessä aggregaatti vai perustason indeksi. |
6.16 |
Esimerkki: Tarkastellaan kahta homogeenista perusnimiketason tuotetta A ja B. Seuraavassa esitetty indeksisarja perustuu edeltävän vuoden hintarakenteeseen:
Tuotteiden muodostaman kokonaisuuden (A + B) volyymi- ja hinta-indeksit määräytyvät kummallekin tuotteelle annetun painon mukaan.
Jos tämä sarja esitetään suhteessa kiinteään viitevuoteen (esimerkiksi vuoteen n), volyymi-indeksit t/t – 1 voidaan säilyttää ennallaan vain ketjuttamalla indeksit erikseen. Tuloksena saadaan seuraava sarja (n = 100):
(101,4 = 108,8 * 93,2/100)
Kiinteähintaiset arvot suhteessa viitevuoteen n on esitetty seuraavassa taulukossa:
(405,6 = 400 * 101,4/100)
Taulukon luvut eivät enää ole summautuvia. Kun tuotteiden A ja B kiinteähintaiset arvot lasketaan yhteen, saadaan seuraava sarja:
Uuteen viitevuoteen suhteutettu sarja ei siis ole summautuva muutoin kuin viitevuotta seuraavan vuoden osalta.
|
6.17 |
►M6 EKT 2010:n mukaan (ks. kohta 10.23) summautumattomat kiinteähintaiset tiedot julkaistaan korjaamattomina ( 51 ). ◄ Tämä pätee myös maatalouden taloustileihin. Käyttäjille on kuitenkin selitettävä, etteivät taulukot ole summautuvia. |
4. Arvonlisäyksen laskeminen kiinteän perusvuoden hinnoin
6.18 |
Arvonlisäys on tuotantotilin tasapainoerä. Arvonlisäystä ei sellaisenaan voida suoraan jakaa hinta- ja volyymikomponenttiin. ►M6 Teoreettisesta näkökulmasta oikea menetelmä kiinteän perusvuoden hintaisen arvonlisäyksen laskemiseksi on ”kaksoisdeflatointi” (ks. EKT 2010, kohdat 10.31–10.32). ◄ |
6.19 |
Edellisen vuoden hintoihin laskettu bruttoarvonlisäys määritellään siis edellisen vuoden hintoihin lasketun tuotoksen ja edellisen vuoden hintoihin lasketun välituotekäytön erotukseksi. Edellisen vuoden hintoihin laskettu nettoarvonlisäys määritellään edellisen vuoden hintoihin lasketun bruttoarvonlisäyksen ja edellisen vuoden hintoihin lasketun kiinteän pääoman kulumisen erotukseksi. Kiinteän viitevuoden hintoihin laskettu arvonlisäys saadaan muuttamalla viitevuotta. |
6.20 |
Esimerkki: Käypiin ja edellisen vuoden hintoihin lasketut tuotoksen ja välituotekäytön arvot (volyymi):
Arvonlisäyksen volyymi saadaan vähentämällä tuotoksen volyymista välituotekäytön volyymi. Tuloksena on seuraava sarja:
Näin saadaan seuraavat edellisen vuoden hintoihin lasketut volyymi-indeksit:
(118,2 = 130/110 * 100) (103,7 = 140/135 * 100)
Tietyn vuoden bruttoarvonlisäys vuoden n hintoihin (kiinteän perusvuoden hinnoin) saadaan kertomalla vuoden n käypä arvo volyymin ketjutusindeksillä.
AL n+1 (vuoden n hintoihin) = 110 * 1,182 = 130
AL n+2 (vuoden n hintoihin) = 110 * 1,182 * 1,037 = 135
|
5. Tuoteverojen ja tuotetukipalkkioiden jakaminen volyymi- ja hintakomponentteihin
6.21 |
Perushintaisten arvojen jakaminen volyymi- ja hintakomponenttiin edellyttää, että tätä jakoa sovelletaan myös tuoteveroihin ja tuotetukipalkkioihin. Maatalouden taloustileillä on omaksuttu seuraava lähestymistapa: |
6.22 |
Tuotetukipalkkion (tai tuoteveron) volyymi-indeksi on sama kuin tuottajahintaisen tuotoksen volyymi-indeksi. Tässä tapauksessa tuotoksen volyymi-indeksi on sama riippumatta siitä, ilmoitetaanko se tuottajahintaan vai perushintaan. |
6.23 |
Tällä ratkaisulla on seuraava lisäetu: volyymi-indeksi ei riipu arvottamismenetelmästä. Perushintoihin laskettujen hinta- ja volyymi-indeksien tulkinta on tämän vuoksi yksinkertaista: perustason täysin homogeenisen tuotteen volyymi-indeksi on sama kuin sen määräindeksi, ja hintaindeksi kuvaa muutosta keskimääräisessä perushinnassa. |
6.24 |
Esimerkki: Tietyn tuotteen tuottajahintaisen tuotoksen arvo vuonna t on 1 000 ja vuonna t+1 on 900. Tuotoksen volyymi-indeksi on tällöin 102. Tälle tuotteelle maksetaan tukipalkkioita, joiden arvo vuonna t on 100 ja vuonna t+1 on 150. Tukipalkkio jaetaan volyymi- ja hintakomponenttiin seuraavasti:
Tukipalkkion volyymi-indeksi on sama kuin tuottajahintaan lasketun tuotoksen volyymi-indeksi. |
VII MAATALOUDEN ALUEELLISET TALOUSTILIT
A. YLEISPERIAATTEET
1. Johdanto
7.01 Aluetilinpidolla on suuri merkitys alueellisen politiikan suunnittelussa, täytäntöönpanossa ja arvioinnissa. Objektiiviset, luotettavat, johdonmukaiset, yhtenäiset, vertailukelpoiset, asiaankuuluvat ja yhdenmukaistetut alueelliset tilastoindikaattorit tarjoavat vakaan perustan politiikalle, jolla pyritään vähentämään unionin alueiden välisiä taloudellisia ja sosiaalisia eroja.
7.02 Maatalouden alueelliset taloustilit ovat alueellisesti mukautettuja maatalouden taloustilejä.
7.03 Maatalouden alueelliset taloustilit ovat samat kuin maatalouden taloustilit, mutta käsitteellisten ja mittausongelmien vuoksi tuloksena saadut tilit ovat suppeammat ja vähemmän yksityiskohtaiset kuin kansallisen tason maatalouden taloustilit.
7.04 Koska maatalouden alueelliset taloustilit koskevat alueita, niiden laadinnassa käytetään suoraan kerättyjä alueellisia tietoja sekä olettamusten perusteella alueellisesti jaoteltuja kansallisia tietoja. Riittävän kattavien, ajantasaisten ja luotettavien alueellisten tietojen puuttuessa aluetilinpidon laadinnassa on käytettävä olettamuksia. Tästä puolestaan seuraa, että jotkin alueiden väliset erot eivät välttämättä kuvastu aluetilinpidossa (EKT 2010, kohta 13.08).
2. Alueellinen talous, maantieteellinen alue
7.05 Aluetilinpitoa laadittaessa alueellinen talous ja maantieteellinen alue on aina määriteltävä tarkasti, koskivatpa tilit toimialoja tai institutionaalisia sektoreita. Teoriassa alueen maataloustoimiala kattaa kyseisen maantieteellisen alueen maataloustoimintoja harjoittavat yksiköt (maatilat) (ks. kohdat 1.60–1.66).
7.06 Jonkin maan alueellinen kansantalous on osa kyseisen maan koko kansantaloutta. Koko kansantalous määritellään institutionaalisten yksiköiden ja sektoreiden pohjalta. Se muodostuu kaikista institutionaalisista yksiköistä, joiden taloudellisen mielenkiinnon pääasiallinen keskus sijaitsee maan talousalueella. Talousalue ei ole täysin yhtenevä maantieteellisen alueen kanssa (ks. kohta 7.08). Maan talousalue jaetaan maantieteellisiin alueisiin ja ulkoalueisiin (EKT 2010, kohta 13.09).
7.07 Maantieteelliseen alueeseen, sellaisena kuin se määritellään EKT 2010:ssä, luetaan se osa maan talousaluetta, joka kuuluu suoraan alueeseen. Vapaa-alueet, tullivarastot ja tullivalvonnan alaiset tehtaat kuuluvat siihen alueeseen, jolla ne sijaitsevat.
7.08 Kyseinen aluejako ei kuitenkaan ole täysin yhdenmukainen kansantalouden tilinpidossa käytetyn kansallisen talousalueen käsitteen kanssa. Ulkoalue muodostuu niistä maan talousalueen osista, joita ei voida liittää suoraan mihinkään yksittäiseen alueeseen ja jotka on jätetty maatalouden alueellisten taloustilien ulkopuolelle, eli seuraavista:
kansallinen ilmatila, aluevedet ja kansainvälisellä vesialueella sijaitseva mannerjalusta, johon maalla on yksinoikeudet;
enklaavit eli erillisalueet, toisin sanoen ulkomailla sijaitsevat maantieteelliset alueet, joita maan julkishallinnon toimielimet käyttävät kansainvälisten tai valtioiden välisten sopimusten nojalla (suurlähetystöt, konsulaatit, sotilastukikohdat, tieteelliset tutkimusasemat jne.);
maan mannerjalustan ulkopuolisilla kansainvälisillä vesillä sijaitsevat kotimaisten yksiköiden hyödyntämät öljy-, maakaasu- yms. esiintymät.
7.09 Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 1059/2003 ( 52 ) perustettu tilastollinen alueluokitus (NUTS) on unionin kattava yhtenäinen järjestelmä, jonka mukaan talousalue on luokiteltu alueisiin. Maatalouden alueelliset taloustilit edellyttävät NUTS 2 -tason tilastoja kyseisen asetuksen nojalla yhteisesti vahvistettujen nykyisten järjestelyjen mukaisesti. Kansallisia tarkoituksia varten aluetilinpito voidaan tarvittaessa laatia myös yksityiskohtaisemmalla alueellisella tasolla eli NUTS 3 -tasolla (EKT 2010, kohta 13.12).
3. Maatalouden alueellisten taloustilien perusyksikkö
7.10 Toimialoittaisessa aluetilinpidossa yksikköinä käytetään paikallisia toimialayksikköjä. Paikallinen toimialayksikkö on havaittavissa oleva tuotantoyksikkö.
7.11 Tilastollisessa lähestymistavassa (toimiala) tyydytään havaittavissa olevaan yksikköön, vaikka se tarkoittaisi poikkeamista yksittäisestä toiminnosta. Kuten SNA 2008 -järjestelmässä, myös EKT 2010:ssä suositaan tilastollista lähestymistapaa ja käytetään paikallista toimialayksikköä kansantalouden tilinpidon laatimiseksi toimialoittain. Siksi niissä määritellään sama yksikkö eri toimialoja varten sekä kansallisella että alueellisella tasolla.
7.12 Maatalouden taloustilien mukaisesti myös maatalouden alueellisissa taloustileissä käytetään maatilaa – mukautettuna tiettyjen käytäntöjen mukaisesti vastaamaan kysymysten tavoitetta – maataloustoimialan perusyksikkönä. Valintaan on kaksi keskeistä syytä. Yksikkö ”maatila” on maatalouden paikallinen toimialayksikkö (ks. kohdat 1.09–1.17), joka määritellään siksi toimialayksikön osaksi, joka viittaa paikalliseen tasoon. Paikallinen toimialayksikkö on myös sopivin yksikkö maataloustoimialalle, vaikka siihen sisältyisikin muuta kuin maataloutta olevia sivutoimintoja, joita ei voida esittää erillään maataloustoiminnoista (ks. kohdat 1.15, 1.16 ja 1.25–1.32).
7.13 Maatilan käyttäminen perusyksikkönä tarkoittaa kyseisten maatilojen muuta kuin maataloutta olevien sivutoimintojen sisällyttämistä maatalouden aluetilinpitoon (ks. kohta 7.12). Koska maatalouden taloustilien tarkoituksena on mitata, kuvata ja analysoida kaupallisesta maataloustoiminnasta syntyvää tulonmuodostusta, ne eivät sisällä yksiköitä, joille maataloustoiminta on ainoastaan vapaa-ajan toimintaa (esimerkiksi kotipuutarhat ja yksityinen kotieläinkasvatus). Sen sijaan omavaraisviljelyä harjoittavat yksiköt kuuluvat maatalouden taloustilien piiriin (ks. kohta 1.24).
7.14 Maatila on maatalouteen liittyvien tilastollisten tutkimusten viiteyksikkö sekä kansallisissa että alueellisissa tutkimuksissa. Näin tuotoksen määrällinen arviointi voi perustua suoraan esimerkiksi pinta-alojen, satomäärien ja karjan koon mittaamiseen liittyviin tilastojärjestelmiin. Maatilan valitseminen yksiköksi myös parantaa tilinpidon johdonmukaisuutta.
4. Maatalouden alueellisten taloustilien laatimismenetelmät
7.15 EKT:ssä (EKT 2010, kohdat 13.24–13.32) ehdotetaan kahta menetelmää, joita sovelletaan joko toimialoihin tai institutionaalisiin sektoreihin, eli osista kokonaisuuteen -menetelmää ja kokonaisuudesta osiin -menetelmää. Osista kokonaisuuteen -menetelmässä tiedot kerätään yksiköiden tasolla (paikalliset toimialayksiköt, institutionaaliset yksiköt) ja lasketaan sitten yhteen, jotta saadaan alueellinen arvo eri aggregaateille. Kokonaisuudesta osiin -menetelmässä alueelliset arvot muodostetaan jaottelemalla kansallinen luku indikaattorilla, joka kuvastaa mahdollisimman tarkasti kyseisen muuttujan alueellista jakautumista. Kyseistä kahta menetelmää voidaan myös yhdistellä eri tavoin; tällaisia yhdistelmiä kutsutaan EKT:ssä ”osista kokonaisuuteen- ja kokonaisuudesta osiin -menetelmien yhdistelmiksi”. Samojen tietojen keräämistä useampaan kertaan ja siten tietojen raportointiin liittyvän päällekkäisyyden luomista on kuitenkin vältettävä. Silti ensisijaisesti pyritään käyttämään osista kokonaisuuteen -menetelmää, mutta tosiasiallisesti monissa tapauksissa käytetään osista kokonaisuuteen- ja kokonaisuudesta osiin -menetelmien yhdistelmää. Yksityiskohtaiset tiedot kulloinkin käytetyistä menetelmästä ja lähteistä on ilmoitettava täysin avoimesti laaturaporteissa, ja niistä on käytävä ilmi, mitkä alueelliset tiedot on kerätty suoraan ja mitkä tiedot perustuvat olettamusten perusteella alueellisesti jaoteltuihin kansallisiin tietoihin.
5. Kotipaikan ja alueen käsite
7.16 Sekä yritysten että kotitalouksien taloustoimet voivat ulottua alueellisten rajojen yli. Yritykset voivat myös toimia useammalla kuin yhdellä alueella joko pysyvissä toimipaikoissa tai tilapäisesti; esimerkiksi suuret maatilat voivat toimia eri alueilla. Sen vuoksi tarvitaan selkeä periaate, jonka avulla jäsenvaltiot voivat kohdentaa alueiden välisen toiminnan johdonmukaisesti tietylle alueelle.
7.17 Toimialojen aluetilinpito perustuu tuotantoyksikön kotipaikkaan. Kukin toimiala kuuluu aluetasolla niiden saman tai samankaltaisen pääasiallisen taloudellisen toiminnan paikallisten toimialayksiköiden ryhmään, joiden taloudellisen mielenkiinnon keskus sijaitsee kyseisellä maantieteellisellä alueella. Usein mielenkiinnon keskus liittyy tiettyyn pitkän aikavälin sijaintipaikkaan kyseisellä alueella, kuten institutionaalisiin yksiköihin, joihin paikalliset toimialayksiköt kuuluvat.
7.18 Aluetilinpidossa on kuitenkin joitakin erityispiirteitä. Joidenkin toimintojen osalta alueeksi ei ole aina helppoa määritellä tiettyä aluetta. Päätoimipaikan sijainnin ja maatilan fyysisen sijainnin välinen suhde voi aiheuttaa ongelmia, koska maataloustuotantoon vaikuttavia tekijöitä voidaan hallinnoida toisella alueella sijaitsevasta päätoimipaikasta. Nämä kaksi yksikköä on tärkeää erotella maatalouden alueellisissa taloustileissä, minkä vuoksi maatila on kirjattava alueelle, jossa sen tuotantoon vaikuttavat tekijät sijaitsevat, eikä alueelle, jossa sen päätoimipaikka sijaitsee. Yksi päätoimipaikka voi näin ollen käsittää useita maatalouden alueellisissa taloustileissä tarkoitettuja yksiköitä eli yksiköitä on yhtä monta kuin paikallisten toimialayksiköiden kotipaikkoja, jotka sijaitsevat muulla kuin päätoimipaikan alueella.
7.19 Vaihtoehtoinen menetelmä olisi puhtaasti alueellinen. Tätä menetelmää ei kuitenkaan yleensä sovelleta kansantalouden tilinpidossa ja aluetilinpidossa. Tällöin toiminnot kirjattaisiin sille alueelle, jolla ne tosiasiallisesti toteutetaan, riippumatta toimintoihin osallistuvien yksiköiden kotipaikasta.
7.20 Vaikka paikallisten yksiköiden taloustoimien alueellisessa kohdentamisessa sovelletaan useimmiten kotipaikan mukaista menetelmää, EKT 2010:ssä annetaan jonkin verran liikkumavaraa alueellisen lähestymistavan soveltamiseksi (ks. EKT 2010, kohta 13.21). Näin on silloin, kun maa-alueita ja rakennuksia varten luodaan nimelliset yksiköt sillä alueella tai siinä maassa, jossa ne sijaitsevat.
7.21 Siinä hypoteettisessa tapauksessa, että yksiköt, joiden kotipaikka on tietyllä alueella, toimivat ainoastaan kyseisellä maantieteellisellä alueella, kotipaikan käsite on sama kuin alueen käsite. Tämä koskee myös alueellista kohdentamista sellaisten nimellisten yksiköiden perusteella, jotka on luotu muissa maissa tai muilla alueilla kuin omistajan kotipaikassa sijaitsevia maa-alueita ja rakennuksia sekä yhtiöittämättömiä yrityksiä varten.
6. Maataloustoimiala ja luonteenomaiset yksiköt
7.22 Toimiala koostuu kaikista paikallisista toimialayksiköistä, jotka harjoittavat samanlaista tai samankaltaista taloudellista toimintaa (ks. kohta 1.59). Maatalouden taloustilien mukainen maataloustoimiala vastaa periaatteessa NACE Rev. 2:n kaksinumerotasoa 01. Poikkeukset käyvät ilmi kohdista 1.62–1.66. Maatalouden alueellisten taloustilien soveltamisala määritellään maatalouden taloustilejä varten laaditun luonteenomaisia toimintoja koskevan luettelon perusteella. Maatalouden taloustilien, ja siten myös maatalouden alueellisten taloustilien, mukainen maataloustoimiala eroaa joiltakin osin kansantalouden tilinpidon peruskehystä varten luodusta toimialasta (ks. Kohta 1.93).
B. TUOTETALOUSTOIMET
7.23 Maatalouden tuotoksen arvottamiseen liittyy monia erityisongelmia. Suurimmat ongelmat liittyvät kausituotteisiin, kotieläintuotantoon ja tileihin kirjaamisen ajankohtaan. Maatalouden taloustilien menetelmissä esitetään tarkat säännöt siitä, miten kausituotteiden varastoinnin vaikutukset on otettava huomioon, miten kotieläinten tuotosta on mitattava ja miten keskeneräiset tuotteet on kirjattava. Kyseisiä periaatteita on noudatettava laadittaessa maatalouden alueellisia taloustilejä. Se ei kuitenkaan estä tekemästä tiettyjä alueellisia mukautuksia esimerkiksi kotieläintuotannon osalta. On syytä korostaa, että alueellisen kokonaisarvon on oltava sama kuin maatalouden taloustilien arvon.
1. Tuotos
a) Tuotoksen mittaaminen
7.24 Maatalouden alueellisissa taloustileissä alueen tuotos edustaa kaikkia maatalouden taloustilien piiriin kuuluvia tuotteita, jotka maataloustoimialan kaikki yksiköt ovat tuottaneet kyseisellä tilikaudella kyseisellä alueella riippumatta siitä, onko ne tarkoitettu kaupan pidettäviksi toimialan ulkopuolella, myytäviksi muille maatiloille tai tietyissä tapauksissa käytettäväksi asianomaisella maatilalla. Sen vuoksi
kaikki alueella sijaitsevalta maatilalta lähtevät maataloustuotteet on kirjattava osaksi alueen tuotosta riippumatta niiden määräpaikasta tai oston suorittavasta yksiköstä;
tietyt saman maatilan välituotekäyttönä käyttämät maataloustuotteet on sisällytettävä alueen tuotokseen (ks. Kohta 2.056).
7.25 Kotieläintalouden tuotantoprosessi kestää yleensä useamman vuoden. Kotieläinten arvottamisessa olisi erotettava toisistaan kiinteiksi varoiksi luokitellut eläimet (siitoseläimet ja vetoeläimet, lypsylehmät jne.) ja varastoiksi luokitellut eläimet (ensisijaisesti lihantuotantoon tarkoitetut eläimet). Kaksinkertaisen laskennan välttämiseksi taloustoimia, joihin liittyy maatilojen välisiä eläinten siirtoja (jotka katsotaan positiiviseksi myynniksi kotieläimet myyvän maatilan osalta ja negatiiviseksi myynniksi kotieläimet ostavan maatilan osalta), käsitellään jäljempänä esitetyllä tavalla:
saman alueen maatilojen väliset taloustoimet, joihin liittyy kiinteiksi varoiksi luokiteltuja eläimiä, kumoavat toisensa omistusoikeuden siirtokuluja lukuun ottamatta ( 53 ); niitä ei kirjata maatilojen myyntiin, eivätkä ne sen vuoksi sisälly kyseisen alueen tuotokseen;
varastoksi luokiteltuja eläimiä, joita alueiden välinen taloustoimi koskee, pidetään positiivisena myyntinä (yhdessä viennin kanssa) alkuperäalueen osalta ja muilta alueilta ostettuja eläimiä negatiivisena myyntinä (yhdessä tuonnin kanssa) ( 54 );
omistusoikeuden siirtokulut (kuten kuljetus ja kaupan lisät) vähennetään tuotoksesta, kun ne liittyvät varastoiksi luokiteltujen eläinten kauppaan; tämä tapahtuu automaattisesti muilla alueilla sijaitsevilta maatiloilta tehtävien ostojen yhteydessä, koska kustannukset ovat osa negatiivista myyntiä, kun taas saman alueen maatilojen välisen eläinten kaupan, ja siten tuotoksen, osalta on tehtävä oikaisu.
b) Tuotoksen arvottaminen
7.26 Tuotos on arvotettava perushintaan (ks. kohta 2.082) eli hintaan lisätään tuotetukipalkkiot ja siitä vähennetään tuoteverot. Kyseinen laskentamenetelmä tarkoittaa sitä, että tuoteverot ja -tukipalkkiot on jaoteltava alueittain.
2. Välituotekäyttö
a) Määritelmä
7.27 Välituotekäyttö koostuu muiden tavaroiden tuotantoprosessissa käytetyistä tavaroista (muista kuin kiinteistä varoista) ja markkinapalveluista (ks. kohdat 2.097–2.109).
7.28 Maatalouden alueellisissa taloustileissä välituotekäyttö sisältää seuraavat:
tuotantoprosessissa käytettäväksi tarkoitetut muilta maatiloilta (joko samalta alueelta tai toiselta alueelta) ostetut maataloustuotteet;
tietyt sisäisenä välituotekäyttönä käytettävät tuotteet, jotka kirjataan tuotoksena (ks. kohdat 2.054–2.058 ja 7.24).
7.29 Välillisiä rahoituspalveluja (FISIM) käsitellään aluetilinpidossa samalla tavalla kuin kansantalouden tilinpidossa. Jos laina- ja talletuskantojen arviot ovat saatavilla alueittain, voidaan käyttää osista kokonaisuuteen -menetelmää. Yleensä kyseisiä arvioita ei kuitenkaan ole saatavilla alueittain. Tällöin välillisten rahoituspalvelujen kohdentaminen käyttäjän toimialojen mukaan tehdään toiseksi parhaalla menetelmällä eli käyttämällä jakamisessa indikaattoreina toimialakohtaista alueellista bruttotuotosta tai bruttoarvonlisäystä (EKT 2010, kohta 13.40).
b) Välituotekäytön arvottaminen
7.30 Kaikki välituotekäyttönä kulutetut tuotteet ja palvelut on arvotettava ostajan hintaan (ilman vähennyskelpoista arvonlisäveroa) (ks. Kohdat 2.110–2.114).
3. Pääoman bruttomuodostus
7.31 Maatalouden pääoman bruttomuodostus jaetaan seuraavasti:
kiinteän pääoman bruttomuodostus;
varastojen muutokset.
a) Kiinteän pääoman bruttomuodostus
7.32 Maatalouden kiinteän pääoman bruttomuodostus syntyy, kun tilalle hankitaan tai siellä tuotetaan kiinteitä varoja, joita on tarkoitus käyttää tuotantovälineenä maatalouden tuotantoprosessissa yli vuoden ajan. Kiinteän pääoman bruttomuodostuksen kirjaamisessa käytettävä jakoperuste on käyttäjän toimiala eikä toimiala, johon laillinen omistaja kuuluu.
7.33 Monialueisten yksiköiden omistamat kiinteät varat kohdennetaan niihin paikallisiin toimialayksiköihin, joissa niitä käytetään. Käyttöleasingtoiminnalla saadut kiinteät varat kirjataan niiden omistajan alueella ja rahoitusleasingtoiminnalla saadut varat vastaavasti käyttäjän alueella (EKT 2010, kohta 13.33).
7.34 Kiinteään pääomaan sisällytettävät uudet varat kirjataan bruttomääräisinä eli niistä ei vähennetä kiinteän pääoman kulumista. Kiinteän pääoman kuluminen lasketaan yleensä kyseisistä varoista. Pääoman nettomuodostus saadaan vähentämällä kiinteiden varojen kuluminen pääoman bruttomuodostuksesta.
7.35 Tuotantoyksiköt voivat myydä toisilleen olemassa olevia varoja, kuten käytettyjä koneita ja laitteita. Kun varoja siirretään toimialojen ja alueiden välillä, maksettu kokonaishinta on sisällytettävä kiinteän pääoman bruttomuodostukseen yhdellä toimialalla tai alueella ja saatu hinta on vähennettävä kiinteän pääoman bruttomuodostuksesta toisella toimialalla tai alueella. Varojen omistusoikeuden siirtokulut, kuten maa-alueiden ja olemassa olevien rakennusten myynnistä aiheutuvat oikeudelliset kulut, kirjataan lisänä ostajan kiinteän pääoman bruttomuodostukseen, vaikka myyjä maksaisi osan kustannuksista.
7.36 Alueen kiinteän kotieläinpääoman bruttomuodostus on laskettava ESA 2010:n (3.124–3.138) ja tässä liitteessä olevien kohtien 2.149–2.161 mukaisesti. Kiinteän kotieläinpääoman bruttomuodostus vastaa vuotuisten kotieläinten hankintojen (luonnollisen kasvun ja alueen ulkopuolella tehtyjen ostojen, mukaan lukien tuonti), joihin sisältyy myös tuotos omaan käyttöön, ja kotieläinten luovutusten (teurastus, myynti muille alueille, mukaan lukien vienti, tai muu loppukäyttö) välistä eroa. Kun kaikki alueet kootaan yhteen, on tärkeää varmistaa, että alueiden väliset virrat mitätöivät toisensa (omistusoikeuden siirtokuluja lukuun ottamatta), joten alueellisen kiinteän pääoman bruttomuodostuksen kokonaissumma on sama kuin kansallisten maataloustilien kiinteän pääoman bruttomuodostus. Kun käytetään osista kokonaisuuteen -menetelmää, sovelletaan seuraavaa käytäntöä: eläinten myynti muilla alueilla sijaitseville maatiloille on negatiivista kiinteän pääoman bruttomuodostusta ja ostot muilta alueilta ovat positiivista kiinteän pääoman bruttomuodostusta. Alueen kiinteän kotieläinpääoman bruttomuodostuksen laskemiseksi voidaan käyttää suositeltavaa epäsuoraa menetelmää (ks. kohta 2.156).
b) Varastojen muutokset
7.37 Varastot käsittävät kaikki varat, jotka eivät kuulu kiinteään pääomaan ja jotka tiettynä ajankohtana ovat väliaikaisesti tuotantoyksiköiden hallussa. Varastot voivat olla kahden tyyppisiä: tuotantopanosten ja tuotteiden varastoja (ks. kohta 2.171).
7.38 Varastoiksi luokiteltavien eläinten kaupan osalta varastojen muutosten laskemisessa on otettava huomioon myynti muille alueille ja ostot muilta alueilta sekä tuonti ja vienti.
C. JAKOTALOUSTOIMET JA MUUT VIRRAT
7.39 Koska tietyissä tapauksissa luotettavien alueellisten tietojen saaminen jakotaloustoimista on käytännössä vaikeaa – etenkin kun yksiköt harjoittavat toimintaa useammalla kuin yhdellä alueella tai kun aluetta, jolla tiettyä toimintaa harjoitetaan, ei ole selkeästi määritelty – EKT kattaa maataloustoimialan aluetilinpidon ainoastaan joidenkin aggregaattien osalta, joita ovat arvonlisäys, tukipalkkiot, verot, palkansaajakorvaukset, maanvuokrat ja muut tulot, korot ja kiinteän pääoman bruttomuodostus.
1. Yleissäännöt
7.40 Jakotaloustoimet kirjataan suoriteperusteisesti eli kirjausajankohtana käytetään taloudellisen arvon, saamisen tai velan syntymisen, muuntamisen, mitätöimisen tai lakkaamisen ajankohtaa, ei maksun todellista suoritusajankohtaa. Kyseistä kirjausperiaatetta (joka perustuu oikeuksiin ja velvoitteisiin) sovelletaan kaikkiin virtoihin, jotka voivat olla rahamääräisiä tai muita kuin rahamääräisiä virtoja tai yksiköiden välisiä tai niiden sisäisiä virtoja.
7.41 Jos saatavan (velan) hankintapäivää ei kuitenkaan voida määritellä tarkasti, voidaan käyttää maksupäivää tai muuta hyväksyttävää arviota suoriteperusteesta (ks. kohta 3.007).
2. Arvonlisäys
a) Yleissäännöt
7.42 Arvonlisäys syntyy kansantalouden tai jonkin sen toimialan tuotantotoiminnasta tietyllä ajanjaksolla, ja se on tuotantotilin tasapainoerä. Se on tuotoksen arvon ja välituotekäytön arvon erotus. Se on yksi tärkeimmistä kansantalouden tai sen toimialojen (ks. kohta 3.013) taikka alueen tai sen toimialojen tuottavuuden mittareista.
b) Arvonlisäyksen arvottaminen
7.43 Arvonlisäys voidaan kirjata bruttona (perushintainen bruttoarvonlisäys) tai nettona (perushintainen nettoarvonlisäys) eli ennen kiinteän pääoman kulumisen vähentämistä tai sen jälkeen. Arvonlisäys arvotetaan tuotoksen (perushintaan) ja välituotekäytön (ostajan hintaan) arvottamisessa sovellettavan menetelmän mukaisesti perushintaan (ks. kohta 3.013).
7.44 Perushintojen käyttö tarkoittaa, että tuoteverot ja tuotetukipalkkiot on kohdennettava tiettyihin tavaroihin ja palveluihin, jotka on sitten jaettava alueiden kesken.
7.45 Kun perushintaan arvotetusta arvonlisäyksestä vähennetään muut tuotantoverot ja kun siihen lisätään muut tuotantotukipalkkiot, saadaan arvonlisäys tuotantokustannushintaan. Nettoarvonlisäys tuotantokustannushintaan muodostaa tuotannontekijöiden tulon (ks. kohta 3.014).
3. Kiinteän pääoman kuluminen
7.46 Maatalouden alueellisissa taloustileissä maatilan kiinteän pääoman muodostavat tavarat ja palvelut (kuten toistuvasti tuotteita tuottavat istutukset, koneet ja rakennukset, maan perusparannukset, tietokoneohjelmistot ja valmistamattomien varojen omistusoikeuden siirtokulut) kuluvat ja vanhentuvat tuotantoprosessin välineenä. Kiinteän pääoman kuluminen mittaa tätä kulumista ja vanhenemista. Kuten maatalouden taloustileissä, kiinteän pääoman kulumista ei saa laskea tuotantoeläimille.
4. Tukipalkkiot
7.47 Maatalouden alueellisiin taloustileihin sovelletaan samoja sääntöjä kuin maatalouden taloustileihin: virrat, jotka luokitellaan toimintatuiksi maatalouden taloustileissä, luokitellaan samalla tavalla maatalouden alueellisissa taloustileissä, ja samanlaista kohtelua sovelletaan pääomansiirtojen virtoihin.
5. Verot
7.48 Maatalouden alueellisiin taloustileihin sovelletaan samoja sääntöjä kuin maatalouden taloustileihin: erityyppiset verot luokitellaan maatalouden alueellisissa taloustileissä samalla tavalla kuin maatalouden taloustileissä.
6. Palkansaajakorvaukset
7.49 Tuottajien tapauksessa palkansaajakorvaukset kohdennetaan niihin paikallisiin toimialayksiköihin, joissa ihmiset ovat töissä. Jos tarvittavia tietoja ei ole saatavilla, palkansaajakorvaukset kohdennetaan toiseksi parhaalla menetelmällä: tehtyjen työtuntien perusteella. Jos tiedot palkansaajakorvauksista ja tehdyistä työtunneista puuttuvat, perusteena käytetään paikallisen toimialayksikön palkansaajamäärää (ks. EKT 2010, kohta 13.42).
7. Nettotoimintaylijäämä
7.50 Nettotoimintaylijäämä saadaan perushintaisesta nettoarvonlisäyksestä vähentämällä siitä palkansaajakorvaukset ja muut tuotantoverot ja lisäämällä siihen muita tuotantotukipalkkioita.
8. Korot, maanvuokrat
7.51 Maatalouden alueellisiin taloustileihin sovelletaan samoja sääntöjä kuin maatalouden taloustileihin: virrat, jotka luokitellaan koroiksi ja maanvuokriksi maatalouden taloustileissä, luokitellaan samalla tavalla maatalouden alueellisissa taloustileissä.
9. Maatalouden yrittäjätulo: yleiset laskentasäännöt
7.52 Maataloustoiminnoista ja muuta kuin maataloutta olevista sivutoiminnoista suoraan maksettava omaisuustulo eli näihin toimintoihin liittyvistä lainoista maksettavat korot, mukaan lukien maatalousmaan hankinta, ja maanomistajille maksetut vuokrat, vähennetään toimintaylijäämästä (ks. kohdat 3.070–3.087).
D. LYHYT KATSAUS TÄYTÄNTÖÖNPANOON
1. Johdanto
7.53 Tässä osassa tarkastellaan tiettyjä menetelmiin liittyviä näkökohtia, kuten maatilan valintaa ja tuotoksen mittaamista.
7.54 Maatila on maatalouteen liittyvien tilastollisten tutkimusten viiteyksikkö sekä kansallisissa että alueellisissa tutkimuksissa. Tämä on merkittävä etu maatalouden alueellisissa taloustileissä, koska tällöin tuotoksen määrällinen arvottaminen voi perustua suoraan muun muassa maa-alueiden, satojen ja karjan koon mittaamiseen liittyviin tilastojärjestelmiin. Maatilan käyttäminen yksikkönä myös lisää tilinpidon johdonmukaisuutta. Tuotos ja kustannukset viittaavat samanlaisiin yksikköryhmiin, vaikka ekstrapolointimenetelmät vaihtelevat lähteittäin. Lisäksi maatilan sekä luonteenomaisten toimintojen ja yksiköiden käsitteiden valinnalla vältetään mahdolliset kiistanalaiset oikaisut, joita ehkä olisi tehtävä kotipuutarhojen ja yksityisen ei-ammattimaisen kotieläinkasvatuksen osalta. Tämä käytäntö helpottaa maiden välisten vertailujen tekemistä. Yhteys fyysisiä määriä koskeviin tilastotietoihin, jotka ovat maataloudelle ratkaisevan tärkeitä ja takaavat, että kirjausten mittaaminen on johdonmukaista, koska korjauksia tai muita kuin tilastollisia oikaisuja rajoitetaan, yksinkertaistaa luonnollisesti laskelmia ja parantaa niiden laatua. Kyseiset näkökohdat ovat myös johdonmukaisia sen kanssa, että maatalouden alueellisissa taloustileissä pyritään käyttämään ensisijaisesti osista kokonaisuuteen -menetelmää.
2. Alueellisen maatalouden määritteleminen
7.55 Kunkin alueen maataloustoimiala muodostuu kaikista maatiloista, joiden tuotannontekijät sijaitsevat kyseisellä alueella. Kyseinen periaate, joka on johdonmukainen tuotantoyksiköiden kotipaikan käsitteen kanssa, saattaa aiheuttaa ongelmia: maataloustilastoissa maatilojen sijainti määritellään yleensä niiden päätoimipaikan mukaisesti eikä suoraan tuotannontekijöiden sijainnin mukaisesti. Kyseiset kaksi sijaintipaikkaa eivät aina ole samoja, ja kyseisen tilanteen todennäköisyys kasvaa maatilojen kasvaessa. Maatalouden alueellisissa taloustileissä jotkin maatilat on sen vuoksi luokiteltava uudelleen alueiden kesken ja joissakin tapauksissa jopa jaettava osiin. Tämä on käytännössä luultavasti vaikeaa, jolloin voi olla suositeltavaa säilyttää maatilojen sijaintipaikka samana kuin tilastotutkimuksissa. Kyseinen ehdotus riippuu kuitenkin kahdesta edellytyksestä: ensinnäkin sijaintipaikan määrittämismenetelmän on oltava sama asianomaisen maan kaikilla alueilla ja toiseksi kaikki kirjaukset on arvotettava lähteistä, joihin sovelletaan samoja maatilojen sijaintipaikan määrittämistä koskevia sääntöjä.
3. Maatalouden tuotoksen mittaaminen
7.56 Maatalouden tuotos sisältää tietyt kasvinviljelytuotteet, joita sama maatila käyttää uudelleen välituotekäyttönä; tämä koskee pääasiassa eläinten rehuksi tarkoitettuja tuotteita. Etenkin peltokasvien osalta alueellinen tuotos saatetaan usein määritellä alueella korjattujen määrien perusteella, joille annetaan hinta-arvo. Tällöin koko tuotos arvotetaan riippumatta siitä, onko se tarkoitettu kaupan pitämiseen toimialan ulkopuolella, myyntiin toisille maatiloille tai käytettäväksi samalla maatilalla. Alueiden tuotos saadaan siis suoraan maatalouden taloustileissä ja maatalouden alueellisissa taloustileissä sovelletun käsitteen mukaisesti. Hinnat, joilla yksikön sisäisen välituotekäytön muodostava tuotos arvotetaan, voivat perustua myös alueellisiin tietoihin ja vastata hintoja, joilla tuotosta pidetään kaupan. Alueellisten hintatietojen puuttuminen on kuitenkin yleinen ongelma tuotoksen arvottamisessa sekä kaupan pitämiseen tarkoitetun (alueellisen) tuotoksen että yksikön sisäisen välituotekäytön muodostavan tuotoksen osalta. Näin ollen maatalouden alueellisissa taloustileissä yksikön sisäisen välituotekäytön muodostavien tuotteiden arvottaminen aiheuttaa samoja vaikeuksia kuin kaupan pidettävien tuotteiden arvottaminen. Tilanne on luonnollisesti toinen, kun määriä ei voida arvottaa alueellisella tasolla. Tällöin ainoa mahdollinen toimintatapa on yleensä kansallisen tason arvottamiseen perustuva kokonaisuudesta osiin –menetelmä ( 55 ).
7.57 Eläinten osalta on otettava huomioon seuraavat osatekijät riippumatta siitä, luokitellaanko ne varastoiksi vai kiinteäksi pääomaksi:
7.58 Tietyissä tapauksissa epäsuora menetelmä kotieläintalouden tuotoksen laskemiseksi voi olla liian vaikea alueellisella tasolla. Tällöin on parempi laskea tuotos fyysisiä tietoja käyttävän mallin perusteella ja oikaista arvoja sen jälkeen maatalouden taloustilien arvoihin nähden.
4. Muuta kuin maataloutta olevat erottamattomat sivutoiminnot
7.59 Muuta kuin maataloutta olevat erottamattomat sivutoiminnot voidaan sisällyttää maatalouden alueellisiin taloustileihin eri tavoin toiminnon tyypin mukaisesti. Osa sivutoiminnoista, kuten maataloustuotteiden jalostus, on voimakkaasti keskittynyttä alueellisesti. Tällöin tuotoksen arvottaminen voi perustua sekä määrien että hintojen osalta paikallisiin tilastotietoihin. Kyseisen tuotoksen arvot maatalouden taloustileillä ovat tosiasiassa samat kuin maatalouden alueellisissa taloustileissä. Jotkin tapaukset voivat kuitenkin olla hankalampia. Joidenkin toimintojen osalta ei ehkä ole alueellista lähdettä, varsinkaan jos toiminnot eivät ole keskittyneet alusta alkaen tietyille alueille. Joidenkin toimintojen osalta alueellisia tietoja saadaan tilastotutkimuksista tai mikrotilinpidon tiedoista (esimerkiksi maatalouden kirjanpidon tietoverkosta (FADN)), mutta niiden alueellisesta edustavuudesta ei ole takeita. Tiedot voivat myös olla vanhoja, eikä luotettavia päivityslähteitä ole käytettävissä. Laatuindikaattoreita ei myöskään joskus ole saatavilla aluetasolla. Kaikissa kyseisissä tapauksissa maatalouden taloustilien arvot ovat maatalouden alueellisten taloustilien lähtökohta ja usein on käytettävä kokonaisuudesta osiin -menetelmää.
5. Välituotekäyttö
7.60 Maatalouden alueellisissa taloustileissä välituotekäyttö sisältää maatilojen käyttämät maataloustuotteet riippumatta siitä, käydäänkö niistä kauppaa suoraan tilojen välillä samalla alueella vai alueiden välillä vai välittäjien kautta (joista ei välttämättä tule tavaroiden omistajia ennen niiden jälleenmyyntiä). Lisäksi myös jotkin yksikön sisäisen välituotekäytön maataloustuotteet kirjataan välituotekäyttöön, etenkin tietyt olennaiset eläinten rehuna käytettävät viljakasvit. Eläinten ostoja ei kirjata välituotekäyttöön, ei edes tuonnin yhteydessä.
7.61 Ensimmäinen menetelmä maataloustuotteiden välituotekäytön laskemiseksi aluetasolla on laskea tuotekohtaisesti maatalouden alueellisten taloustilien tuotoksen ja sen tuotoksen osan erotus, jonka on tarkoitus lähteä toimialalta ( 56 ). Tämä ei kuitenkaan anna täysin tarkkaa kuvaa maataloustuotteiden välituotekäytöstä alueella, koska vaikka siihen sisältyvät muilla alueilla sijaitsevien maatilojen välituotekäyttöön tarkoitetut maataloustuotteet, siihen eivät sisälly muilla alueilla sijaitsevilta maatiloilta tulevat maataloustuotteet. Välituotekäyttöä on sen vuoksi oikaistava maatalouden taloustilien arvojen mukaisesti.
7.62 Toinen mahdollinen laskentamenetelmä on käyttää tietolähteenä maatalouden kirjanpidon tietoverkkoa (FADN). Se mahdollistaa maataloustuotteiden välituotekäytön arvottamisen riippumatta siitä, tulevatko tuotteet muiden maatilojen myynnistä vai muista lähteistä, kuten tuonnista. Maatalouden kirjanpidon tietoverkko (FADN) ei kuitenkaan kata täsmälleen samalla tavalla tuotteita, joita sama maatila käyttää välituotekäyttönä, joten oikaisut ovat tarpeen. Välituotekäyttöä on sen vuoksi oikaistava maatalouden taloustilien arvojen mukaisesti.
LIITE II
TIETOJEN TOIMITTAMISEN AIKATAULU
Tuotoksen jokaisesta nimikkeestä (nimikkeet 01–18, alanimikkeet mukaan luettuina) on toimitettava perushintainen arvo sekä sen osatekijät (tuottajahintainen arvo, tuotetukipalkkiot ja tuoteverot).
Tuotantotilin tiedot sekä kiinteän pääoman bruttomuodostusta koskevat tiedot on toimitettava sekä käypinä hintoina että edellisen vuoden hintoina.
Arvot on ilmoitettava miljoonina kansallisena rahayksikkönä. Työpanos on ilmoitettava tuhansina vuosityöyksiköinä.
Maatalouden alueellisten taloustilien tiedot on esitettävä NUTS 2 -tasolla ja toimitettava ainoastaan käypinä hintoina.
1. Tuotantotili
|
|
Vertailuvuotta n koskevien tietojen toimittaminen |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Nimike |
Muuttujien luettelo |
Marraskuu vuosi n (maa-talouden taloustilit – arviot) |
Maaliskuu vuosi n + 1 (maa-talouden taloustilit – arviot) |
syyskuu vuosi n + 1 (maa-talouden taloustilit – tiedot) |
syyskuu vuosi n + 2 (maa-talouden alueelliset taloustilit – tiedot) |
01 |
VILJAKASVIT (ml. siemenet) |
X |
X |
X |
X |
01.1 |
Vehnä ja speltti |
X |
X |
X |
X |
01.1/1 |
Tavallinen vehnä ja speltti |
– |
– |
X |
X |
01.1/2 |
Durumvehnä |
– |
– |
X |
X |
01.2 |
Ruis sekä vehnän ja rukiin seosvilja |
X |
X |
X |
X |
01.3 |
Ohra |
X |
X |
X |
X |
01.4 |
Kaura ja seosviljat |
X |
X |
X |
X |
01.5 |
Viljamaissi |
X |
X |
X |
X |
01.6 |
Riisi |
X |
X |
X |
X |
01.7 |
Muut viljakasvit |
X |
X |
X |
X |
02 |
TEOLLISUUSKASVIT |
X |
X |
X |
X |
02.1 |
Öljykasvien siemenet ja hedelmät (ml. siemenet) |
X |
X |
X |
X |
02.1/1 |
Rapsin- ja rypsinsiemenet |
– |
– |
X |
X |
02.1/2 |
Auringonkukka |
– |
– |
X |
X |
02.1/3 |
Soija |
– |
– |
X |
X |
02.1/4 |
Muut öljykasvituotteet |
– |
– |
X |
X |
02.2 |
Valkuaiskasvit (ml. siemenet) |
X |
X |
X |
X |
02.3 |
Raakatupakka |
X |
X |
X |
X |
02.4 |
Sokerijuurikas |
X |
X |
X |
X |
02.5 |
Muut teollisuuskasvit |
X |
X |
X |
X |
02.5/1 |
Kuitukasvit |
– |
– |
X |
– |
02.5/2 |
Humala |
– |
– |
X |
– |
02.5/3 |
Muut teollisuuskasvit: muut |
– |
– |
X |
– |
03 |
REHUKASVIT |
X |
X |
X |
X |
03.1 |
Rehumaissi |
– |
– |
X |
X |
03.2 |
Rehujuurikasvit (ml. rehujuurikas) |
– |
– |
X |
X |
03.3 |
Muut rehukasvit |
– |
– |
X |
X |
04 |
VIHANNEKSET JA PUUTARHATALOUSTUOTTEET |
X |
X |
X |
X |
04.1 |
Tuoreet vihannekset |
X |
X |
X |
X |
04.1/1 |
Kukkakaali |
– |
– |
X |
– |
04.1/2 |
Tomaatit |
– |
– |
X |
– |
04.1/3 |
Muut tuoreet vihannekset |
– |
– |
X |
– |
04.2 |
Taimet ja kukat |
X |
X |
X |
X |
04.2/1 |
Taimet |
– |
– |
X |
– |
04.2/2 |
Koristekasvit (ml. joulupuut) |
– |
– |
X |
– |
04.2/3 |
Istutukset |
– |
– |
X |
– |
05 |
PERUNAT (ml. siemenperunat) |
X |
X |
X |
X |
06 |
HEDELMÄT |
X |
X |
X |
X |
06.1 |
Tuoreet hedelmät |
X |
X |
X |
X |
06.1/1 |
Syötäväksi tarkoitetut omenat |
– |
– |
X |
– |
06.1/2 |
Syötäväksi tarkoitetut päärynät |
– |
– |
X |
– |
06.1/3 |
Persikat |
– |
– |
X |
– |
06.1/4 |
Muut tuoreet hedelmät |
– |
– |
X |
– |
06.2 |
Sitrushedelmät |
X |
X |
X |
X |
06.2/1 |
Makeat appelsiinit |
– |
– |
X |
– |
06.2/2 |
Mandariinit |
– |
– |
X |
– |
06.2/3 |
Sitruunat |
– |
– |
X |
– |
06.2/4 |
Muut sitrushedelmät |
– |
– |
X |
– |
06.3 |
Trooppiset hedelmät |
X |
X |
X |
X |
06.4 |
Viinirypäleet |
X |
X |
X |
X |
06.4/1 |
Syötäväksi tarkoitetut viinirypäleet |
– |
– |
X |
– |
06.4/2 |
Muut viinirypäleet |
– |
– |
X |
– |
06.5 |
Oliivit |
X |
X |
X |
X |
06.5/1 |
Syötäviksi tarkoitetut oliivit |
– |
– |
X |
– |
06.5/2 |
Muut oliivit |
– |
– |
X |
– |
07 |
VIINIT |
X |
X |
X |
X |
07.1 |
Pöytäviini |
– |
– |
X |
– |
07.2 |
Laatuviini |
– |
– |
X |
– |
08 |
OLIIVIÖLJY |
X |
X |
X |
X |
09 |
MUUT KASVINVILJELYTUOTTEET |
X |
X |
X |
X |
09.1 |
Pääasiallisesti punontaan tai palmikointiin käytetyt kasviaineet |
– |
– |
X |
– |
09.2 |
Siemenet |
– |
– |
X |
– |
09.3 |
Muut kasvinviljelytuotteet: muut |
– |
– |
X |
– |
10 |
KASVINVILJELYN TUOTOS (01–09) |
X |
X |
X |
X |
11 |
ELÄIMET |
X |
X |
X |
X |
11.1 |
Nautakarja |
X |
X |
X |
X |
11.2 |
Siat |
X |
X |
X |
X |
11.3 |
Hevoseläimet |
X |
X |
X |
X |
11.4 |
Lampaat ja vuohet |
X |
X |
X |
X |
11.5 |
Siipikarja |
X |
X |
X |
X |
11.6 |
Muut eläimet |
X |
X |
X |
X |
12 |
ELÄINTUOTTEET |
X |
X |
X |
X |
12.1 |
Maito |
X |
X |
X |
X |
12.2 |
Munat |
X |
X |
X |
X |
12.3 |
Muut eläintuotteet |
X |
X |
X |
X |
12.3/1 |
Raakavilla |
– |
– |
X |
– |
12.3/2 |
Silkkiäistoukkien kotelot |
– |
– |
X |
– |
12.3/3 |
Muut eläintuotteet: muut |
– |
– |
X |
– |
13 |
KOTIELÄINTALOUDEN TUOTOS (11 + 12) |
X |
X |
X |
X |
14 |
MAATALOUSTUOTTEIDEN TUOTOS (10 + 13) |
X |
X |
X |
X |
15 |
MAATALOUSPALVELUJEN TUOTOS |
X |
X |
X |
X |
15.1 |
Maatalouspalvelut |
– |
– |
X |
– |
15.2 |
Maitokiintiöiden vuokraus |
– |
– |
X |
– |
16 |
MAATALOUDEN TUOTOS (14 + 15) |
X |
X |
X |
X |
17 |
MUUTA KUIN MAATALOUTTA OLEVAT SIVUTOIMINNOT (MAATALOUDESTA EROTTAMATTOMAT) |
X |
X |
X |
X |
17.1 |
Maataloustuotteiden jalostus |
X |
X |
X |
X |
17.2 |
Muut erottamattomat sivutoiminnot (tavarat ja palvelut) |
X |
X |
X |
X |
18 |
MAATALOUSTOIMIALAN TUOTOS (16 + 17) |
X |
X |
X |
X |
19 |
VÄLITUOTEKÄYTTÖ YHTEENSÄ |
X |
X |
X |
X |
19.01 |
Siemenet ja taimet |
X |
X |
X |
X |
19.02 |
Energia; voiteluaineet |
X |
X |
X |
X |
19.02/1 |
— sähkö |
– |
– |
X |
– |
19.02/2 |
— kaasu |
– |
– |
X |
– |
19.02/3 |
— muut polttoaineet |
– |
– |
X |
– |
19.02/4 |
— muut |
– |
– |
X |
– |
19.03 |
Lannoitteet ja maanparannusaineet |
X |
X |
X |
X |
19.04 |
Kasvinsuojelu- ja torjunta-aineet |
X |
X |
X |
X |
19.05 |
Eläinlääkintäkustannukset |
X |
X |
X |
X |
19.06 |
Rehut |
X |
X |
X |
X |
19.06/1 |
— muilta maatiloilta hankitut rehut |
X |
X |
X |
X |
19.06/2 |
— maataloustoimialan ulkopuolelta ostetut rehut |
X |
X |
X |
X |
19.06/3 |
— saman maatilan tuottamat ja kuluttamat rehut |
X |
X |
X |
X |
19.07 |
Välineiden huolto |
X |
X |
X |
X |
19.08 |
Rakennusten huolto |
X |
X |
X |
X |
19.09 |
Maatalouspalvelut |
X |
X |
X |
X |
19.10 |
Välilliset rahoituspalvelut (FISIM) |
X |
X |
X |
X |
19.11 |
Muut tavarat ja palvelut |
X |
X |
X |
X |
20 |
PERUSHINTAINEN BRUTTOARVONLISÄYS (18 – 19) |
X |
X |
X |
X |
21 |
KIINTEÄN PÄÄOMAN KULUMINEN |
X |
X |
X |
X |
21.1 |
Laitteet |
– |
– |
X |
– |
21.2 |
Rakennukset |
– |
– |
X |
– |
21.3 |
Istutukset |
– |
– |
X |
– |
21.4 |
Muut |
– |
– |
X |
– |
22 |
PERUSHINTAINEN NETTOARVONLISÄYS (20 – 21) |
X |
X |
X |
X |
2. Tulonmuodostustili
|
|
Vertailuvuotta n koskevien tietojen toimittaminen |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Nimike |
Muuttujien luettelo |
marraskuu vuosi n (maatalouden taloustilit – arviot) |
maaliskuu vuosi n + 1 (maatalouden taloustilit – arviot) |
syyskuu vuosi n + 1 (maatalouden taloustilit – tiedot) |
syyskuu vuosi n + 2 (maatalouden alueelliset taloustilit – tiedot) |
23 |
PALKANSAAJA-KORVAUKSET |
X |
X |
X |
X |
24 |
MUUT TUOTANTOVEROT |
X |
X |
X |
X |
25 |
MUUT TUOTANTOTUKI-PALKKIOT |
X |
X |
X |
X |
26 |
TUOTANNONTEKIJÄTULO (22 – 24 + 25) |
X |
X |
X |
X |
27 |
TOIMINTAYLI-JÄÄMÄ/SEKATULO (22 – 23 – 24 + 25) |
X |
X |
X |
X |
3. Yrittäjätulon tili
|
|
Vertailuvuotta n koskevien tietojen toimittaminen |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Nimike |
Muuttujien luettelo |
marraskuu vuosi n (maa-talouden taloustilit – arviot) |
maaliskuu vuosi n + 1 (maatalouden taloustilit – arviot) |
syyskuu vuosi n + 1 (maatalouden taloustilit – tiedot) |
syyskuu vuosi n + +2 (maatalouden alueelliset taloustilit – tiedot) |
28 |
MAANVUOKRAT |
X |
X |
X |
X |
29 |
KERTYNYT MAKSAMATTA OLEVA KORKO |
X |
X |
X |
X |
30 |
KORKOSAAMINEN |
X |
X |
X |
X |
31 |
YRITTÄJÄTULO (27 – 28 – 29 + 30) |
X |
X |
X |
X |
4. Pääomatilin osatekijät
|
|
Vertailuvuotta n koskevien tietojen toimittaminen |
|||
a |
b |
c |
d |
||
Nimike |
Muuttujien luettelo |
marraskuu vuosi n (maa-talouden taloustilit – arviot) |
maaliskuu vuosi n + 1 (maa-talouden taloustilit – arviot) |
syyskuu vuosi n + 1 (maa-talouden taloustilit – tiedot) |
syyskuu vuosi n + 2 (maa-talouden alueelliset taloustilit – tiedot) |
32 |
KIINTEÄN PÄÄOMAN BRUTTOMUODOSTUS, MAATALOUSTUOTTEET |
– |
– |
X |
X |
32.1 |
Kiinteän pääoman bruttomuodostus, istutukset |
– |
– |
X |
– |
32.2 |
Kiinteän pääoman bruttomuodostus, eläimet |
– |
– |
X |
– |
33 |
KIINTEÄN PÄÄOMAN BRUTTOMUODOSTUS, MUUT KUIN MAATALOUSTUOTTEET |
– |
– |
X |
X |
33.1 |
Kiinteän pääoman bruttomuodostus, välineet |
– |
– |
X |
– |
33.2 |
Kiinteän pääoman bruttomuodostus, rakennukset |
– |
– |
X |
– |
33.3 |
Kiinteän pääoman bruttomuodostus, muut |
– |
– |
X |
– |
34 |
KIINTEÄN PÄÄOMAN BRUTTOMUODOSTUS (EI SISÄLLÄ VÄHENNYSKELPOISTA ARVONLISÄVEROA) (32 + 33) |
– |
– |
X |
X |
35 |
KIINTEÄN PÄÄOMAN NETTOMUODOSTUS (EI SISÄLLÄ VÄHENNYSKELPOISTA ARVONLISÄVEROA) (34 – 21) |
– |
– |
X |
X |
36 |
VARASTOJEN MUUTOKSET |
– |
– |
X |
X |
37 |
PÄÄOMANSIIRROT |
– |
– |
X |
X |
37.1 |
Investointiavustukset |
– |
– |
X |
– |
37.2 |
Muut pääomasiirrot |
– |
– |
X |
– |
5. Maatalouden työpanos
|
|
Vertailuvuotta n koskevien tietojen toimittaminen |
||
a |
b |
c |
||
Nimike |
Muuttujien luettelo |
marraskuu vuosi n (maa-talouden taloustilit – arviot) |
maaliskuu vuosi n + 1 (maa-talouden taloustilit – arviot) |
syyskuu vuosi n + 1 (maa-talouden taloustilit – tiedot) |
38 |
MAATALOUDEN KOKONAISTYÖPANOS |
X |
X |
X |
38.1 |
Maatalouden palkaton työpanos |
X |
X |
X |
38.2 |
Maatalouden palkallinen työpanos |
X |
X |
X |
( 1 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 223/2009, annettu 11 päivänä maaliskuuta 2009, Euroopan tilastoista sekä salassapidettävien tilastotietojen luovuttamisesta Euroopan yhteisöjen tilastotoimistolle annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1101/2008, yhteisön tilastoista annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 322/97 ja Euroopan yhteisöjen tilasto-ohjelmakomitean perustamisesta tehdyn neuvoston päätöksen 89/382/ETY, Euratom kumoamisesta (EUVL L 87, 31.3.2009, s. 164).
( 2 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1059/2003, annettu 26 päivänä toukokuuta 2003, yhteisestä tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistöstä (NUTS) (EUVL L 154, 21.6.2003, s. 1).
( 3 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1367/2006, annettu 6 päivänä syyskuuta 2006, tiedon saatavuutta, yleisön osallistumista päätöksentekoon sekä oikeuden saatavuutta ympäristöasioissa koskevan Århusin yleissopimuksen määräysten soveltamisesta unionin toimielimiin ja elimiin (EUVL L 264, 25.9.2006, s. 13).
( 4 ) Euroopan kansantalouden tilinpito- ja aluetilinpitojärjestelmä – EKT 2010, Luxemburg 2013.
►M6 ( 5 ) System of National Accounts, 2008. Joint publication by the United Nations, European Commission, International Monetary Fund, OECD and World Bank. ◄
( 6 ) On syytä korostaa, että vaikka EKT antaa etusijan paikallisille TAY:ille, homogeeninen tuotantoyksikkö soveltuu tuotantoprosessin analysointiin parhaiten. Yksikköä käytetään panos-tuotos-analyysissä, sillä se vastaa täsmälleen tiettyä toimintotyyppiä. Institutionaaliset yksiköt jaetaan siten niin moneen homogeeniseen tuotantoyksikköön kuin on toimintoja (muita kuin aputoimintoja). Homogeenisten tuotantoyksiköiden ryhmittelyn avulla kansantalous voidaan jakaa ”puhtaisiin” (homogeenisiin) tuotannonhaaroihin. Homogeenista tuotantoyksikköä ei yleensä voida suoraan havainnoida. Tämän vuoksi homogeenisten tuotantohaarojen tilejä ei siis voida laatia homogeenisten tuotantoyksiköiden muodostamien ryhmien perusteella. EKT 2010:ssä kuvataan menetelmä näiden tilien laatimista varten. Menetelmässä toimialojen sivutoimintojen tuotos ja kustannukset kirjataan soveltuviin homogeenisiin tuotannonhaaroihin kuuluviksi (ks. EKT 2010, kohdat 2.153–2.156, 9.52–9.63).
( 7 ) Nämä ovat pieniä yksiköitä, jotka tuottavat omaan kulutukseen, ei myyntiin, ja jotka harjoittavat maataloustoimintoja mutta eivät ole taloudellisesti riippuvaisia kyseisistä toiminnoista.
( 8 ) On kuitenkin huomattava, että tiettyjen sivutoimintojen, kuten kiinteistöalan toiminnan, ajatellaan olevan aina eroteltavissa maataloustoiminnasta.
( 9 ) ►M3 ISIC Rev. 4 ◄ : United Nations International Standard Industrial Classification of all Economic Activities.
( 10 ) Katso myös osa ”Explanatory notes” Eurostatin julkaisussa NACE Rev. 2, Statistical classification of economic activities in the European Community, Theme 2, Series E, Luxemburg 2007.
( 11 ) Tämä poikkeus yleissäännöstä tehdään siksi, että näissä erityistapauksissa suuri osa siemenistä saadaan vastaavien viljakasvien, öljykasvien, valkuaiskasvien tai perunan normaalin sadon tuotoksesta, kun muissa tapauksissa siemenet yleensä tuotetaan siihen erikoistuneilla maatiloilla.
( 12 ) Katso osa ”Introductory guidelines” Eurostatin julkaisussa NACE Rev. 2, Statistical classification of economic activities in the European Community, Theme 2, Series E, Luxemburg 2007.
( 13 ) Sivutuote on muiden tuotteiden tuotantoon teknisesti liittyvä tuote. Se voi olla yksinomainen, kun se liittyy saman ryhmän muihin tuotteisiin, joita tuotetaan yksinomaan kyseisessä ryhmässä, tai tavanomainen, kun se liittyy muihin tuotteisiin, joiden tuotantoa harjoitetaan useammassa kuin yhdessä ryhmässä.
( 14 ) Koneet ja laitteet kuuluvat osuuskunnalle toisin kuin maatalouskonepooleissa, joissa ne ovat yleensä yksittäisten maatilojen omaisuutta.
( 15 ) Varastokirjausten ajankohdasta enemmän kohdissa 2.029—2.031.
►M6 ( 16 ) FAO (1996) System of Economic Accounts for Food and Agriculture, United Nations, Rome. ◄
( 17 ) Näiden eläinten tuotos saadaan laskemalla yhteen kiinteiden pääomatavaroiden tuotanto omaan käyttöön (= varojen hankinnat miinus luovutukset) ja myynnit (= luovutukset).
( 18 ) Kaupan arvottamisessa omistusoikeuden siirtokustannukset (kaupan ja kuljetuksen lisät) sisällytetään hankintojen arvoon. Kotimaan maatilojen välisessä kaupassa myynnit ja ostot ovat keskenään tasapainossa lukuun ottamatta siirtokustannuksia, jotka käsitellään tuotoksen laskennassa ”negatiivisina myynteinä”.
( 19 ) Vastaava käsittely koskee myös muita maataloustuotteita, joilla on varastotuotteen luonne.
( 20 ) Yleensä kyse on työnantajan menoista, jotka edistävät tuotantoa tai joissain tapauksissa mahdollistavat tuotannon.
( 21 ) Rahoitusleasing eroaa tavanomaisesta vuokrauksesta siltä osin, että omistusoikeuteen liittyvät riskit ja edut siirtyvät tosiasiallisesti mutta eivät juridisesti vuokranantajalta vuokraajalle (joka on varojen käyttäjä). EKT 1995:ssä otetaan huomioon rahoitusleasingiin liittyvät taloudelliset suhteet siten, että kirjanpidollisesti vuokranantaja myöntää lainan vuokraajalle, joka voi ostaa lainavaroilla kestävän tavaran ja tulla sen tosiasialliseksi omistajaksi. Rahoitusleasingiä pidetään näin ollen investointirahoituksen erityismuotona.
( 22 ) Tämän menetelmän suora seuraus on, että yksiköiden väliseen kiinteiksi varoiksi luokiteltujen eläinten kauppaan liittyvät kustannukset tulisi kirjata ostajan kiinteän pääoman bruttomuodostukseen.
( 23 ) Tässä tapauksessa istutusten puiden hakkuu- ja myyntitoiminta sisältyvät metsätaloustoimintaan.
( 24 ) On syytä huomata, että raivauspalvelun kustannukset, jotka raivausyritys mahdollisesti laskuttaa, kuuluvat palvelun välituotekäyttöön.
( 25 ) Teurastettaviksi tarkoitettujen eläinten myyntien (teurastamoissa tai maatilalla teurastettaviksi tarkoitetut eläimet sekä kaikki myynnit maatalouden ulkopuolisille yksiköille muihin taloudellisiin käyttötarkoituksiin kuin teurastukseen) käsittely kiinteiden varojen luovutuksena on yksinkertaistus kirjanpitomenettelystä, jota käytetään kirjattaessa kiinteitä varoja, joiden käyttötarkoitus on muuttunut. Kiinteinä varoina käsitellyt eläimet itse asiassa muunnetaan varastoina käsiteltäviksi kirjaamalla virta ”volyymin muiksi muutoksiksi” varojen volyymin muiden muutosten tilille (ks. kohta 2.136). Eläimet myydään varastojen muodossa, jolloin myynti on varaston vähennys eikä varojen luovutus.
( 26 ) Mikäli myynnit ja ostot ajoittuvat samalle tilinpitojaksolle. Jos näin ei ole, luovutus (tilikaudelle, jolloin myynti tapahtui) ja hankinta (tilikaudelle, jolloin osto tapahtui) kirjataan.
( 27 ) Mukana myös teurastukset omaan loppukäyttöön tai luontoissuorituksiin.
( 28 ) Maatilojen välistä siitoseläinten kauppaa ei kirjata tileille, ei edes välittäjän kautta tapahtuvaa (kun osto ja myynti ajoittuvat samalle tilikaudelle). Sitä vastoin omistusoikeuden siirtokustannukset (välittäjien palvelut, kaupan lisät, kuljetuskustannukset jne.) on sisällytettävä kiinteän eläinpääoman bruttomuodostuksen arvoon.
( 29 ) SNA 2008:ssa (kohta 10.94), toisin kuin EKT 2010:ssä (kohta 3.140), eläimille on laskettava kiinteän pääoman kuluminen.
( 30 ) Myös muita samaan tulokseen johtavia menetelmiä voidaan käyttää.
( 31 ) Tämä vähennys vastaa teoreettista tilannetta, jossa tuotantoeläinten tuonti kirjataan kiinteän pääoman bruttomuodostuksena. Käytännössä kaikkia maataloustoimialan tuomia eläimiä käsitellään varastojen muutoksina (ks. kohta 2.205).
( 32 ) Volyymin muilla muutoksilla tarkoitetaan yleensä poikkeuksellisten tapahtumien (kuten luonnonkatastrofien) tuhoamia tavaroiden varastoja. Toistuvat hävikit sisältyvät varastosta poistuviin tavaroihin.
( 33 ) Tässä käytetään tuotoksen jakoa myynteihin (ja muuhun käyttöön) sekä varastojen muutoksiin.
( 34 ) Vastaava tulos saadaan kirjaamalla myynnit puolivuosittain ja laskemalla viitevuoden t tuotos siten, että vuoden t jälkimmäisen vuosipuoliskon myynteihin lisätään vuoden t+1 ensimmäisen vuosipuoliskon myynnit.
( 35 ) Tämä luokka ei saa sisältää maksuja, joista on etua ensisijaisesti työnantajalle. Kyseiset maksut kuuluvat välituotekäyttöön (ks. kohta 2.108. e).
( 36 ) Palkansaajille tarjotut maataloustuotteet muodostavat osan maataloustoimialan tuotoksesta.
( 37 ) Majoituspalveluja käsitellään muuna kuin maataloutta olevana ja siitä erotettavissa olevana toimintona siten, että ne ilmenevät ainoastaan palkansaajakorvauksina ja maataloustoimialan toimintaylijäämän vähennyksenä. Jos ne olisivat muuta kuin maataloutta olevaa ja siitä erottamatonta toimintoa, ne kirjattaisiin tuotoksen osatekijäksi ja palkansaajakorvaukseksi.
( 38 ) Ne vastaavat etenkin palkkoja ja palkkioita, joiden maksamista työnantaja tilapäisesti jatkaa työntekijän sairauden, äitiysloman, työtapaturman, työkyvyttömyyden tai irtisanomisen yhteydessä, mikäli kyseiset rahasummat voidaan tunnistaa.
( 39 ) Liikevaihto on tärkein verotettava erä. Kaikki EU:n jäsenvaltiot kantavat liikevaihtoveroa arvonlisäveron muodossa. Verokannat vaihtelevat jäsenvaltiosta toiseen ja jopa saman valtion sisällä. Yleensä maataloustuotteiden verokanta on normaalikantaa alhaisempi.
( 40 ) Verokanta voi vaihdella tuotetyypin ja jakelukanavan mukaan.
( 41 ) Jäsenvaltioiden alv-järjestelmien erot johtavat toisinaan tilanteisiin, joissa maanviljelijöiden ostoissaan maksamasta arvonlisäverosta ei voi saada korvausta. Näissä tapauksissa alv-suoritukset vastaavat i) vähennyskelvotonta arvonlisäveroa, toisin sanoen maanviljelijöiden ostoissaan maksamaa arvonlisäveroa — riippumatta käytössä olevasta alv-järjestelmästä — jota ei voida vähentää heidän myynneissään laskuttamasta arvonlisäverosta ja josta ei siis voi saada korvausta; ja/tai ii) muuta kuin edellä kohdassa i) mainittua sellaista ostoissa maksettua arvonlisäveroa, josta vakiokantajärjestelmään kuuluvat maanviljelijät eivät saa täysimääräistä korvausta myyntihinnan kautta tai palautuksen muodossa.
( 42 ) Maataloustuottajille maksettuihin maataloustuotteiden tukipalkkioihin sisältyvät kaikki viljelijöille hinnanerokorvauksina maksetut tukipalkkiot (kuten tapauksissa, joissa julkisyhteisöt maksavat maataloustuotteiden tuottajille maataloustuotteiden keskimääräisen markkinahinnan ja takuuhinnan välisen erotuksen).
( 43 ) Tärkeä esimerkki näistä tukipalkkioista ovat vahinkovakuutusyhtiöille maksetut tukipalkkiot, joiden ansiosta nämä yhtiöt voivat veloittaa pienempiä (brutto)vakuutusmaksuja vakuutuksenottajilta (maatalousyrityksiltä, jotka ovat ottaneet vakuutuksen kattaakseen raekuurojen, hallan jne. aiheuttamat mahdolliset vahingot). Koska nämä tukipalkkiot ovat tuotetukipalkkioita, joissa tuotteena on vakuutuspalvelu, niitä ei kirjata vakuutuksenottajan tulonmuodostustilille (eikä myöskään edellä olevassa esimerkissä maatalouden taloustileille). Siltä osin kuin nämä tukipalkkiot alentavat vakuutuspalvelujen kustannuksia (vakuutuksenottajalle), niiden vaikutus heijastuu kuitenkin vakuutuksenottajan tuotantotilillä (vakuutuksenottajan välituotekäytön alentuneena arvona, ks. kohta 2.108. g).
►M6 ( 44 ) Kun avustus palvelee kahta tarkoitusta eli sekä velan kuoletusta että sitä koskevan koron maksuja ja kun ei ole mahdollista erottaa näitä kahta osatekijää toisistaan, koko avustus käsitellään investointiavustuksena. ◄
( 45 ) Saadut korot vastaavat rahoitustilin eriä ”muut saamiset ja velat” (F.8).
( 46 ) On huomattava, että saaduilla maanvuokrilla ei ole merkitystä maatalouden taloustileillä, koska nämä tilit laaditaan käyttäen toimialan käsitettä (ks. kohta 1.44).
►M6 ( 47 ) ►M6 EKT 2010 ◄ ehdottaa koko summan kirjaamista maanvuokrana, jos maan arvon oletetaan olevan rakennuksen arvoa suurempi, ja rakennuksen vuokrana, jos tilanne on päinvastainen. ◄
( 48 ) Tähän sisältyvät myös satunnaisten onnettomuuksien aiheuttamat kiinteiden pääomatavaroiden hävikit, joiden varalta voidaan ottaa vakuutus. Kirjattavan korvausvastuun arvo vastaa vakuutetuista kiinteistä varoista suoritettuja nettomaksuja.
( 49 ) Osa-aikatyön ja kausityön huomioon ottamiseksi maatalouden työllisyyttä ja sen vaihteluja mitataan vuosityöyksikköinä (ks. IV kappale). Palkattomat ja palkalliset vuosityöyksiköt erotetaan toisistaan, ja yhdessä niitä kutsutaan kokonaisvuosityöyksiköiksi.
( 50 ) Tämä tulomittain vastaa aiemmin käytettyä yksityisten elinkeinonharjoittajien perheeseen kuuluvan työvoiman maataloustoiminnasta saaman nettotulon mittainta.
►M6 ( 51 ) Tämä ei sulje pois sitä mahdollisuutta, että laatijat saattavat tietyissä tilanteissa pitää suositeltavana näiden erojen poistamista parantaakseen tietojen yleistä yhtenäisyyttä. ◄
( 52 ) Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1059/2003, annettu 26 päivänä toukokuuta 2003, yhteisestä tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistöstä (NUTS) (EUVL L 154, 21.6.2003, s. 1).
( 53 ) Mikäli toisiaan vastaavat myynnit ja ostot ajoittuvat samalle tilinpitojaksolle.
( 54 ) Eläimen ostoa ei koskaan kirjata välituotekäyttönä (periaatteessa se on keskeneräisen työn hankinta, ks. kohta 2.067), ja kotieläintalouden tuotos voidaan laskea vain epäsuorasti myynnin, kiinteän pääoman bruttomuodostuksen ja varastojen muutoksen perusteella.
( 55 ) Käytetyn menetelmän mukaisesti yksikön sisäinen välituotekäyttö on oikaistava maatalouden taloustilien arvoihin.
( 56 ) Tähän eivät sisälly tuodut maataloustuotteet (paitsi eläimet).