EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Preparing for an influenza pandemic and other health threats
Influenssapandemiaan ja muihin terveysuhkiin valmistautuminen
Influenssapandemiaan ja muihin terveysuhkiin valmistautuminen
This summary has been archived and will not be updated, because the summarised document is no longer in force or does not reflect the current situation.
Influenssapandemiaan ja muihin terveysuhkiin valmistautuminen
Euroopan komissio on hyväksynyt kaksi toimintasuunnitelmaa, joiden tarkoituksena on parantaa yhteisön ja jäsenvaltioiden toimintavalmiuksia rajatylittävissä vakavissa kansanterveydellisissä hätätilanteissa ja mahdollisen influenssapandemian tapauksessa.
ASIAKIRJA
Komission tiedonanto kansanterveydellisiä hätätilanteita koskevien yleisten valmiussuunnitelmien koordinoinnin vahvistamisesta EU:n tasolla, 28. marraskuuta 2005 [KOM(2005) 605 lopullinen - Ei julkaistu EUVL:ssä].
Komission tiedonanto influenssapandemiaa koskevista valmius- ja reagointisuunnitelmista Euroopan yhteisössä, 28. marraskuuta 2005 [KOM(2005) 607 lopullinen - Ei julkaistu EUVL:ssä].
TIIVISTELMÄ
KANSANTERVEYDELLISIIN HÄTÄTILANTEISIIN VALMISTAUTUMINEN EU:N TASOLLA
Tarkoitus ja soveltamisala
Euroopan laajuista koordinointia kansanterveydellisissä hätätilanteissa koskevan komission tiedonannon yleisenä tavoitteena on avustaa jäsenvaltioita kansallisten terveyteen liittyvien hätätilanteiden yleissuunnitelmien laatimisessa ja EU-ulottuvuuden huomioon ottamisessa. Tiedonanto tarjoaa yhdessä teknisen ohjeasiakirjan kanssa perustan kansallisten yleis- ja erityissuunnitelmien laatimiseen, ja siinä kuvataan kansanterveydellisiin hätätilanteisiin valmistautumisessa huomioon otettavat keskeiset tekijät.
Komissio kuvaa toimenpiteitä, jotka on toteutettava tai otettava huomioon kansallisten kansanterveysalan hätätoimintasuunnitelmien laadinnassa kullakin seuraavista keskeisistä aihepiireistä: tiedonhallinta, viestintä, tieteellinen neuvonta, yhteys-, johtamis- ja valvontajärjestelmät, terveyssektorin valmius sekä valmius eri sektorien välillä.
Tiedonhallinta
Tiedonhallintaan kuuluvat hätätilannetta koskevan tiedon keruu, käsittely, käyttö ja jakelu. Tavoitteena on tunnistaa vaarat ja riskit, seurata hätätilanteen kehittymistä sekä määritellä käytettävissä olevat keinot ja resurssit.
Jäsenvaltioiden on tarpeen järjestää riittävä terveyden seuranta ennen tapahtumaa. Sen vuoksi eri aloja koskevien valvontastandardien on oltava kattavia, ja niitä on sovellettava tiukasti. Lisäksi on tärkeää varmistaa yhteistyö eri tietolähteiden kanssa ja niiden välillä (kansanterveyssektori ja sen ulkopuoliset lähteet, kuten tiedotusvälineet, eläinlääkärit ja turvallisuusyksiköt).
Viestintä
Tiedonhallinta edellyttää oikea-aikaista tiedonjakelua. Viestinnän perusrakenteiden on oltava mahdollisimman hyvässä kunnossa, jotta viestintäkanavat säilytetään myös hätätilanteissa, kun jotkin viestintämuodot voivat olla poissa toiminnasta.
Viranomaisten on sovellettava tehokasta viestintäpolitiikkaa yleisöön ja tiedotusvälineisiin nähden. Tämä edellyttää tapahtumien hyvää ennakointia ja viranomaisten aseman vahvistamista johtavana tai jopa ainoana tapahtumia kuvaavan arvovaltaisen tiedon lähteenä.
Koordinointi on ehdottoman tärkeää sen varmistamiseksi, että yleisölle välitetään täsmällisiä ja johdonmukaisia viestejä. Jäsenvaltioiden, komission ja yhteisön toimivaltaisten virastojen on pyrittävä parantamaan kriisitiedotuksen koordinointia.
Tieteellinen neuvonta
Tieteellisen neuvonnan valmistelu ja antaminen on syytä sisällyttää hätätilanteen hallintaan. Tämä toteutetaan
Yhteisön tasolla on otettu käyttöön tieteellisten lausuntojen antamiseen liittyviä menettelyjä ja järjestelmiä eri aloilla:
Tartuntatautien alalla on perustettu unionin laajuinen koordinoitu ja reaaliaikainen ennustemallintamisen järjestelmä. Sen avulla voidaan määrittää parhaiten soveltuvat toimet, joilla voidaan estää taudin ja taudinaiheuttajien leviäminen ja avustaa viranomaisia tiedottamalla kansanterveysalan toimintalinjoista ja tekemällä ennakkosuunnitelmia.
Yhteys-, johtamis- ja valvontajärjestelmät
Johtamisen ja valvonnan piiriin kuuluvat kaikki suunnittelu- ja torjuntatoimet. Johtamis- ja valvontajärjestelmien tehtävänä on ennen kaikkea näiden ongelmien ratkaiseminen ja taudin tai kontaminaation leviämisen saaminen hallintaan väestössä ja ympäristössä.
Asianmukaisen johtamisen ja valvonnan vaatimuksiin kuuluvat
Johtamis- ja valvontajärjestelmät auttavat vastuuhenkilöitä toimimaan tehokkaasti tilanteen monitahoisuudesta huolimatta (epävarmuus, saatavilla olevien tietojen ristiriitaisuus tai epätäydellisyys jne.). Simulointia voidaan käyttää välineenä tilanteen monimutkaisuuden selvittämisessä ja tulosten ennakoimisessa.
Jäsenvaltioissa sijaitsevilla johto- ja valvontakeskuksilla on oltava hyvät yhteysjärjestelyt muiden jäsenvaltioiden, komission ja yhteisön virastojen sekä kansainvälisten organisaatioiden, erityisesti Maailman terveysjärjestön (WHO) kanssa. Yhteisöllä on monia yhteysjärjestelmiä, joista useimmat palvelevat varhaisvaroitus- ja hälytystarpeita. Terveysuhat, joista tiedotetaan biologisiin, kemiallisiin ja radioaktiivisiin aineisiin liittyvien hyökkäysten ja uhkien varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmässä tai yhteisön nopeassa tiedonvaihtojärjestelmässä, voivat johtaa siihen, että todetaan kansanterveydellinen hätätilanne ja aktivoidaan soveltuvat yhteys- ja koordinointijärjestelmät EU:n tasolla ja komissiossa. Komissio on myös perustanut nopean yleishälytysjärjestelmän (ARGUS), joka yhdistää kaikki yhteisön nopeat hälytysjärjestelmät ja keskitetyn hätäkeskuksen asianmukaisine koordinointirakenteineen.
Terveyssektorin valmius
Terveyssektorin valmiuteen liittyy useita näkökohtia:
Valmius muilla sektoreilla ja niiden välillä
Menettelyt, joita tarvitaan kansanterveydellisten hätätilanteiden käsittelemiseksi terveyssektorin ulkopuolella, toimivat kahdella tavoin:
Tietyt toimet edellyttävät muiden kuin terveydenhuollon viranomaisten toimia, ja sen vuoksi tarvitaan koordinointia yksiköiden ja viranomaisten välillä.
Kolmansien maiden valmius on keskeisellä sijalla, jos Euroopan unionia aiotaan suojata terveysriskeiltä, jotka voivat levitä näistä maista EU:hun. Tarvitaan koordinoitua lähestymistapaa sekä EU:n sisällä että sen ulkopuolella, jotta voidaan suojata EU:n kansalaisten terveyttä jo tunnetuilta ja vielä ennakoimattomilta terveysuhilta.
INFLUENSSAPANDEMIAAN VALMISTAUTUMINEN JA REAGOINTI EU:SSA
Euroopan komissio hyväksyi maaliskuussa 2004 influenssapandemiaan valmistautumista koskevan ensimmäisen yhteisön suunnitelman (KOM(2004) 201 lopullinen). Siinä vahvistetaan komission ja jäsenvaltioiden tehtävät pandemiaan valmistautumisessa sekä tiettyihin ennalta määriteltyihin vaiheisiin ja tasoihin liittyvät keskeiset toimet hallinnoinnin ja koordinoinnin, seurannan, ennaltaehkäisyn, taudin vaikutusten lievittämisen ja tautiin reagoinnin, viestinnän, väestönsuojelun ja tutkimustoiminnan aloilla. Toimintasuunnitelma perustuu pääosin Maailman terveysjärjestön (WHO) suosituksiin.
Influenssapandemiaan valmistautumista koskevan 28. marraskuuta 2005 annetun tiedonannon tarkoituksena on tarkistaa kyseistä toimintasuunnitelmaa, jotta se vastaisi alan viimeaikaisia tapahtumia, jotka ovat
Influenssapandemian kuusi vaihetta
Toimintasuunnitelmassa esitetään ehdotus siitä, miten unioni reagoi WHO:n määrittelemissä influenssapandemian kuudessa eri vaiheessa:
Vastuiden määrittely yhteisön ja jäsenvaltioiden tasolla
Jokaisen pandemiavaiheen osalta toimintasuunnitelmassa kuvataan yksityiskohtaisesti jäsenvaltioiden, komission sekä tautien ehkäisystä ja valvonnasta vastaavan keskuksen vastuualueet. Toteutettavat toimet esitetään ottaen huomioon seuraavat osa-alueet:
TAUSTAA
Yhdysvalloissa syyskuussa 2001 tapahtuneet terroristi-iskut antoivat aiheetta vahvistaa kansanterveysalan toimintalinjoja, valmiussuunnitelmia ja resursseja tällaisten hyökkäysten torjumiseksi ja niiden vaikutusten lieventämiseksi. Vuoden 2003 sars-epidemia oli toinen merkittävä tapahtuma kansanterveysalalla, ja sen johdosta tartuntataudeilta suojautumisen keinot asetettiin voimakkaasti kyseenalaisiksi. Sars-epidemia antoi mahdollisuuden testata unionin tason koordinoinnin hyödyllisyyttä varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmässä. Järjestelmän ansiosta jäsenvaltioille tiedotettiin tilanteesta, ja ne pystyivät valmistautumaan taudin mahdollisen leviämisen torjuntaan.
Myös 1900-luvulla esiintyi kolme influenssapandemiaa. Viime aikoina uuden maailmanlaajuisen influenssapandemian riskiä on täytynyt arvioida uudelleen Aasiassa ilmenneen lintuinfluenssan ja sen eri puolille maailmaa leviämisen johdosta. Vaikka on mahdotonta ennustaa, milloin seuraava pandemia voisi puhjeta, tällainen pandemia aiheuttaisi terveys- ja sosiaalialan resurssien laajamittaisen mobilisoinnin lisäksi yhteiskunnallisia ja taloudellisia ongelmia. Suunnittelemalla järjestelmällisesti yhteisön ja jäsenvaltioiden valmistautumista ja toimenpiteitä voidaan osaltaan rajata vaikutusten laajuutta.
Sen vuoksi komissio on hyväksynyt kaksi toimintasuunnitelmaa, joiden tarkoituksena on parantaa yhteisön ja jäsenvaltioiden valmiutta käsitellä Euroopan laajuisia kansanterveyteen kohdistuvia uhkia. Toisen toimintasuunnitelman tavoitteena on lujittaa Euroopan laajuista koordinointia kansanterveydellisissä hätätilanteissa sellaisen yleisen strategian avulla, jota sovelletaan erityyppisiin terveysuhkiin: odotettavissa oleviin (kuten influenssapandemia) ja odottamattomiin (kuten sarsin kaltainen epidemia). Toisessa toimintasuunnitelmassa keskitytään valmistautumiseen ja valmiussuunnitelmiin influenssapandemian tapauksessa.
MUUT ASIAAN LIITTYVÄT ASIAKIRJAT
Neuvoston päätelmät lintuinfluenssasta ja pandeemisesta influenssasta, 18. joulukuuta 2005 [Ei julkaistu EUVL:ssä].
Euroopan Parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 851/2004, annettu 21. huhtikuuta 2004, tautien ehkäisyn ja valvonnan eurooppalaisen keskuksen perustamisesta [EUVL L 142, 30.4.2004].
Komission valmisteluasiakirja influenssapandemiaan valmistautumisen ja reagoinnin yhteisön tason suunnittelusta, 26. maaliskuuta 2004 [KOM(2004)201 lopullinen - Ei julkaistu EUVL:ssä].
Komission päätös 2000/57/EY, tehty 22. joulukuuta 1999, Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksessä N:o 2119/98/EY säädetystä varhaisvaroitus- ja reagointijärjestelmästä [EYVL L 21, 26.1.2000].
Viimeisin päivitys 10.03.2006