EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013PC0042
Proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL on the protection of the euro and other currencies against counterfeiting by criminal law, and replacing Council Framework Decision 2000/383/JHA
Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI euron ja muiden valuuttojen suojelusta väärentämiseltä rikosoikeuden keinoin ja neuvoston puitepäätöksen 2000/383/YOS korvaamisesta
Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI euron ja muiden valuuttojen suojelusta väärentämiseltä rikosoikeuden keinoin ja neuvoston puitepäätöksen 2000/383/YOS korvaamisesta
/* COM/2013/042 final - 2013/0023 (COD) */
Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKTIIVI euron ja muiden valuuttojen suojelusta väärentämiseltä rikosoikeuden keinoin ja neuvoston puitepäätöksen 2000/383/YOS korvaamisesta /* COM/2013/042 final - 2013/0023 (COD) */
PERUSTELUT 1. EHDOTUKSEN TAUSTA 1.1. Yleinen tausta Euron ja muiden valuuttojen väärentäminen on
edelleen ongelma kaikkialla Euroopan unionissa. On erittäin tärkeää huolehtia
siitä, että kansalaiset, yritykset ja rahoituslaitokset voivat luottaa setelien
ja metallirahojen aitouteen. Rahanväärennöksistä on haittaa kansalaisille ja
yrityksille, sillä niiden vuoksi menetetyistä varoista ei makseta korvausta,
vaikka väärennökset olisi otettu vastaan hyvässä uskossa. Väärennökset myös
heikentävät setelien ja metallirahojen hyväksyttävyyttä maksuvälineenä. Euron väärentäminen on erityisen suuri
huolenaihe, koska euro on niin merkittävä valuutta. Euro on euroalueeseen
kuuluvien 17 jäsenvaltion yhteinen raha, jota käyttää euroalueella 330
miljoonaa kansalaista. Lisäksi euroa käytetään laajalti kansainvälisissä
liiketapahtumissa, ja se on myös monien EU:n ulkopuolisten maiden
varantovaluutta. Tammikuussa 2013 euroseteleitä oli liikkeessä koko maailmassa
913 miljardin euron arvosta, eli jokseenkin saman verran kuin Yhdysvaltain
dollareita. Noin neljäsosa tästä rahamäärästä on liikkeessä euroalueen
ulkopuolella, erityisesti euroalueen naapurimaissa[1]. Euro
onkin nykyään maailman toiseksi tärkein kansainvälinen valuutta. Euro on edelleen rahanväärentämistä
harjoittavien järjestäytyneiden rikollisryhmien kohde. Euron väärentämisestä on
aiheutunut ainakin 500 miljoonan euron vahingot sen jälkeen kun euro otettiin
käyttöön vuonna 2002. Euroopan keskuspankin (EKP) tietojen mukaan eurosetelien
väärennösten määrä on ollut huipussaan vuosina 2009–2010, minkä lisäksi on
havaittu kaksi muuta huippua vuoden 2011 jälkipuoliskolla[2] ja vuonna
2012[3]. EKP
totesi myös, että takavarikoitujen väärennösten lukumäärä lisääntyi vuoden 2012
jälkipuoliskolla 11,6 prosenttia edeltäviin kuukausiin verrattuna. Euroopan
teknis-tieteellisen keskuksen (ETTK) vuotta 2011 koskevassa vuosikertomuksessa[4] todetaan,
että uudentyyppisiä eurometallirahojen väärennöksiä löydetään jatkuvasti ja
että taitavasti valmistettujen väärennettyjen metallirahojen määrä on
lisääntynyt jyrkästi. Europolin mukaan rikollisuus on pitkän aikavälin
suuntauksen perusteella lisääntymässä. Se katsoo, että rikollisuuden uhka on
edelleen vakava[5].
Europolin arviota tukee se, että viime aikoina on takavarikoitu suuria määriä
väärennettyjä euroseteleitä ja ‑metallirahoja ja että vuosittain
löydetään yhä uusia laittomia setelipainoja ja rahapajoja[6]. Tilanteen kehitys osoittaa, että nykyisten
väärennöstentorjuntatoimien pelotevaikutus ei ole riittävän voimakas, minkä
vuoksi väärentämisen torjuntaa on tehostettava. Huomattavia eroja on varsinkin
siinä, minkätasoisia seuraamuksia jäsenvaltioissa määrätään tärkeimpien
väärennysrikosten eli väärän rahan valmistamisen ja levittämisen perusteella.[7]Väärennöksen
valmistamisesta määrättävän enimmäisrangaistuksen vähimmäistaso
yhdenmukaistettiin vuonna 2000 kahdeksaksi vuodeksi vankeutta. Rahan
väärentämisestä määrättävien seuraamusten vähimmäistason osalta tilanne on
kuitenkin toinen. Eräissä jäsenvaltioissa ei ole määritelty lainkaan vähimmäisseuraamusta
tai lainsäädännössä mainitaan ainoastaan sakkorangaistus. Toisissa
jäsenvaltioissa taas vähimmäisseuraamus voi olla jopa 10 vuotta vankeutta. Nämä
eroavuudet vaikeuttavat rajatylittävää lainvalvontaa ja oikeudellista
yhteistyötä[8].
Väärentämistä käsittelevän eurooppalaisen asiantuntijaryhmän (European
Counterfeiting Experts Group, ECEG)[9]
keräämät tiedot osoittavat lisäksi, että yhdeksän viime vuoden aikana on
löydetty suuri määrä laittomia setelipainoja juuri niistä jäsenvaltioista,
joissa rahan väärentämisestä ei ole määritelty lainkaan vähimmäisseuraamusta
tai joissa se muodostuu pelkästä sakosta. Tämä kertoo siitä, että väärentäjät
ovat hyödyntäneet oikeuspaikkakeinottelua (forum shopping). Se, että
väärän rahan levittämisestä määrättäville seuraamuksille ei nykyisellään ole
määritelty vähimmäis- eikä enimmäistasoa, muodostaa vakavan uhkan myös siksi,
että se helpottaa kolmansissa maissa valmistettujen väärien setelien
levittämistä Euroopan unionin alueella. Kolmansista maista (mm. Kolumbiasta ja Perusta)
on nimittäin löytynyt huomattava määrä laittomia setelipainoja, ja niistä on
takavarikoitu suuri määrä väärennettyjä euroja ja muita valuuttoja valmiina
vietäväksi tai levitettäväksi Euroopan unionissa. Tästä voidaan päätellä, että
jäsenvaltioiden seuraamusjärjestelmien suuret erot vaikeuttavat euron ja muiden
valuuttojen suojelua väärentämiseltä rikosoikeuden keinoin. Nykyisten seuraamusten taso on yksi syy
siihen, että yhteisen rahan suojelun taso vaihtelee eri puolilla unionia
eivätkä toimet ole riittävän varoittavia. Rikosoikeudellisten seuraamusten
enimmäistason vahvistaminen antaa syyttäjille ja tuomareille välineen
rikollisille määrättävän seuraamuksen määrittämistä varten, mutta se ei ole
yksinään riittävä, ellei myös vähimmäistasoa ole vahvistettu. Koska
enimmäisrangaistuksen vähimmäistasoa ei käytännössä juuri sovelleta,
vähimmäisrangaistusta voidaan pitää varoittavampana ja käytännössä erittäin
hyödyllisenä välineenä euron suojaamisessa. Tieto mahdollisesta seuraamuksesta
voi saada euron väärentämistä suunnittelevat luopumaan aikeestaan; on selvä ero
siinä, määrätäänkö teosta vähintään tietyn ajan kestävä vankeusrangaistus vai
selviääkö siitä esimerkiksi pelkillä sakoilla. Näin vähimmäisseuraamukset
edistävät johdonmukaisen EU:n laajuisen järjestelmän muodostamista euron
suojaamiseksi väärentämiseltä. Euro on Euroopan unioniin perustetun talous-
ja rahaliiton yhteinen raha ja sen vuoksi todellinen Euroopan ”yhteinen hyvä”,
jota on suojattava johdonmukaisesti kaikkialla unionissa erityisesti
vahvistamalla väärennettyjen eurojen valmistamisen ja levittämisen käsittävistä
vakavista rikoksista määrättäville seuraamuksille yhteinen vähimmäistaso. Euroopan unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi
säädettävä euron kattavasta suojelusta ja siihen kohdistuvien rikosten
torjunnasta yhteiseltä pohjalta. Väärän rahan valmistamisen vastustamiseksi
tehdyn kansainvälisen yleissopimuksen, jäljempänä ’Geneven yleissopimus’[10], ja sen
5 artiklassa vahvistetun, kotimaisen ja ulkomaisen rahan tasavertaisuutta
tarkoittavan syrjintäkiellon periaatteen mukaisesti euron suojaamisen
parantamisesta on hyötyä kaikille valuutoille. 1.2. Oikeudellinen tausta 1.2.1. Rikosoikeus Geneven yleissopimuksessa vahvistetaan säännöt
sen varmistamiseksi, että väärennysrikoksista voidaan määrätä ankaria
rikosoikeudellisia ja muita seuraamuksia. Siinä määrätään myös
lainkäyttövallasta ja yhteistyöstä. Kansallisia sääntöjä on 20. huhtikuuta 1929
tehdyn Geneven yleissopimuksen ratifioinnin jälkeen jossain määrin lähennetty
rahan väärentämisen estämiseksi. Rahanväärennyksen estämiseksi annettavan
suojan vahvistamisesta rikosoikeudellisten ja muiden seuraamusten avulla euron
käyttöönoton yhteydessä tehty neuvoston puitepäätös 2000/383/YOS[11]
täydentää vuonna 1929 tehdyn Geneven yleissopimuksen määräyksiä Euroopan
unionin alueella. Siinä yksilöidään, millaisia tekoja on pidettävä
rangaistavina varsinaisen väärennöksen valmistamisen ohella, esimerkiksi väärän
rahan levittäminen. Tällaisista rikoksista on puitepäätöksen nojalla määrättävä
tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat seuraamukset. Lisäksi puitepäätöksessä
säädetään lainkäyttövallasta ja oikeushenkilöiden vastuusta. Puitepäätöstä on
muutettu 6 päivänä joulukuuta 2001 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä
2001/888/YOS[12],
jossa määrätään tuomioiden vastavuoroisesta tunnustamisesta
uusintarikollisuuden tunnistamista varten. Jäsenvaltioiden oli määrä saattaa neuvoston
puitepäätös 2000/383/YOS osaksi kansallista lainsäädäntöään 29. päivään
toukokuuta 2001 ja neuvoston puitepäätös 2001/888/YOS 31. päivään joulukuuta
2002 mennessä. Komissio on arvioinut puitepäätösten täytäntöönpanoa kolmessa
kertomuksessa[13].
Vaikka EU:n säännöstö tällä alalla on kehittynyt, siinä on nähtävissä eräitä
puutteita. Kaikki jäsenvaltiot ovat panneet puitepäätöksen täytäntöön
asianmukaisella tavalla vähäisiä poikkeuksia lukuun ottamatta. Niiden
hyväksymät säännöt poikkeavat kuitenkin toisistaan, minkä seurauksena euron
suojelun taso ja jäsenvaltioiden kansallisten oikeusjärjestelmien käytännöt
vaihtelevat. 1.2.2. Muut tällä alalla annetut
unionin säännökset Puitepäätös on osa
kattavaa oikeudellista kehystä, johon kuuluu myös hallinnollisia ja
koulutustoimenpiteitä: ·
Neuvoston asetus (EY) N:o 974/98, annettu 3 päivänä
toukokuuta 1998, euron käyttöönotosta[14].
Asetuksessa säädetään, että euroalueen jäsenvaltioiden on säädettävä
riittävistä seuraamuksista väärien eurosetelien ja ‑metallirahojen
valmistamisen ja niiden väärentämisen torjumiseksi; ·
Neuvoston asetus (EY) N:o 1338/2001, annettu 28
päivänä kesäkuuta 2001, euron väärentämisen torjunnan edellyttämistä
toimenpiteistä[15];
asetusta on päivitetty 18 päivänä joulukuuta 2008 annetulla neuvoston
asetuksella (EY) N:o 44/2009[16].
Siinä säädetään, miten euroseteleitä ja ‑metallirahoja voidaan suojata
väärentämiseltä liikkeeseenlaskun yhteydessä. Lisäksi siinä käsitellään muun
muassa väärennettyjä seteleitä ja metallirahoja koskevien teknisten ja
tilastotietojen keräämistä ja näihin tietoihin tutustumista, väärennettyjen
setelien ja metallirahojen tutkimista kansallisissa tutkimuskeskuksissa,
luottolaitosten velvollisuuksia ja tietojen keskittämistä kansallisella
tasolla. Kesäkuun 28. päivänä 2001 annetulla neuvoston asetuksella (EY)
N:o 1339/2001[17]
ulotettiin asetuksen (EY) N:o 1338/2001 vaikutukset koskemaan myös niitä
jäsenvaltioita, jotka eivät ole ottaneet euroa yhtenäisvaluutakseen; ·
Euroopan keskuspankin päätös, tehty
16 päivänä syyskuuta 2010, eurosetelien aitouden ja kunnon
tarkastamisesta sekä kiertoon palauttamisesta (EKP/2010/14)[18]; ·
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU)
N:o 1210/2010, annettu 15 päivänä joulukuuta 2010, eurometallirahojen
aitouden tarkistamisesta ja kiertoon kelpaamattomien eurometallirahojen
käsittelystä[19]; ·
Neuvoston asetus (EY) N:o 2182/2004, annettu 6
päivänä joulukuuta 2004, eurometallirahojen kaltaisista mitaleista ja
rahakkeista[20],
sellaisena kuin se on muutettuna 18 päivänä joulukuuta 2008 annetulla neuvoston
asetuksella (EY) N:o 46/2009[21]; ·
Neuvoston päätös 2005/511/YOS, tehty 12 päivänä
heinäkuuta 2005, euron suojelemisesta väärentämiseltä nimeämällä Europol euron
väärentämisen torjunnan keskustoimistoksi[22]; ·
Neuvoston päätös 2002/187/YOS, tehty 28 päivänä
helmikuuta 2002, Eurojust-yksikön perustamisesta vakavan rikollisuuden
torjunnan tehostamiseksi[23],
edistämällä ja parantamalla koordinointia ja yhteistyötä jäsenvaltioiden
toimivaltaisten viranomaisten välillä myös euron väärentämisen torjunnan
alalla; ·
EU rahoittaa 17 päivänä joulukuuta 2001 tehdyllä
neuvoston päätöksellä 2001/923/EY[24]
perustetun Perikles-ohjelman kautta kohdennettuja toimia, jotka on tarkoitettu
lainvalvontaviranomaisten keskinäistä tietojenvaihtoa, avunantoa ja koulutusta
varten. Tavoitteena on tehostaa euron suojaamista rahanväärennykseltä
ammatillisia suhteita tiivistämällä. 2. INTRESSITAHOJEN KUULEMISEN
JA VAIKUTUSTEN ARVIOINNIN TULOKSET 2.1. Intressitahojen kuuleminen Komissio on kuullut
sidosryhmiä useaan otteeseen.
Sidosryhmien kuuleminen aloitettiin euron väärentämistä käsittelevän
asiantuntijaryhmän (ECEG)[25]
58. kokouksessa 10. marraskuuta 2011, ja sitä jatkettiin ECEGin seuraavissa kokouksissa.
Erityisalojen asiantuntijoita[26]
kuultiin myös 23.–25. marraskuuta 2011 pidetyssä Haagin konferenssissa.
Jäsenvaltioille lähetettiin kysely puitepäätöksen täytäntöönpanosta 20.
joulukuuta 2011. Kyselyn tuloksista ja mahdollisesti toteutettavista toimista
keskusteltiin ECEGin 59. kokouksessa 14. maaliskuuta ja 60. kokouksessa 13.
kesäkuuta 2012. EKP ja Europol osallistuivat prosessiin ja antoivat siihen
panoksensa mm. esittämällä lausuntoja suoraan komissiolle. Kuulemisen perusteella voidaan päätellä, että
sidosryhmien mielestä on tarpeen antaa alan toimijoille lisäkeinoja euron ja
muiden valuuttojen suojaamiseksi rikosoikeudellisin keinoin.
Rikosprosessioikeuden parantamista käsitellään kahdessa konkreettisessa
ehdotuksessa: ehdotuksessa tutkintatekniikoiden kuten valvotun läpilaskun ja
peitetoiminnan yhdenmukaistamisesta; ja ehdotuksessa, jolla oikeusviranomaiset
velvoitettaisiin toimittamaan näytteitä takavarikoiduista väärennetyistä
rahoista teknistä analyysia varten, jotta voidaan helpottaa muiden liikkeessä
olevien väärennösten paljastamista. EKP kannatti voimakkaasti rikosoikeudellisen
kehyksen lujittamista erityisesti tiukentamalla ja yhdenmukaistamalla
seuraamuksia ja muun muassa määrittämällä vähimmäisseuraamusten taso. 2.2. Vaikutusten arviointi Komissio tarkasteli eri toimintavaihtoehtoja vaikutustenarvioinnissa,
jossa otetaan huomioon sidosryhmien kuulemisen tulokset. Tarkastelun
perusteella vaikutustenarvioinnissa päädytään siihen tulokseen, että paras
vaihtoehto muodostuisi seuraavasti: –
sisällytetään valtaosa neuvoston puitepäätöksen
2000/383/YOS säännöksistä uuteen ehdotukseen tekemällä niihin vähäisiä
muutoksia Lissabonin sopimus huomioon ottaen; –
muutetaan seuraamuksia koskevia säännöksiä
ottamalla käyttöön vähimmäisseuraamus, joka on kuusi kuukautta vankeutta
väärennetyn rahan valmistamisesta ja levittämisestä, sekä enimmäisseuraamus,
joka on vähintään kahdeksan vuotta vankeutta väärennetyn rahan levittämisestä; –
hyväksytään uusi säännös, jolla jäsenvaltiot
velvoitetaan säätämään mahdollisuudesta käyttää tiettyjä tutkintakeinoja; –
hyväksytään uusi säännös, jolla jäsenvaltiot
velvoitetaan varmistamaan, että kansalliset setelien ja metallirahojen
tutkimuskeskukset voivat tutkia euron väärennöksiä myös vireillä olevien
tuomioistuinmenettelyjen aikana, jotta voidaan helpottaa muiden väärennösten
paljastamista. 3. EHDOTUKSEN OIKEUDELLINEN
SISÄLTÖ 3.1. Oikeusperusta EU:n toimivallasta säätää ”rikosten ja
seuraamusten määrittelyä koskevista vähimmäissäännöistä erityisen vakavan
rikollisuuden alalla, joka on rajatylittävää joko rikosten luonteen tai
vaikutusten johdosta tai sen vuoksi, että niiden torjuminen yhteisin perustein
on erityisesti tarpeen” määrätään Euroopan unionin toiminnasta tehdyn
sopimuksen, jäljempänä ’SEUT-sopimus’, 83 artiklan 1 kohdassa. Maksuvälineiden väärentäminen mainitaan
SEUT-sopimuksen 83 artiklan 1 kohdassa esimerkkinä tällaisesta erityisen
vakavasta rikollisuudesta. 3.2. Toissijaisuus,
oikeasuhteisuus ja perusoikeuksien noudattaminen Unionin tasolla toteutettaviin toimiin
katsotaan olevan tarvetta seuraavista syistä: Euron väärentäminen on todellinen ongelma
unionille ja sen kansalaisille, yrityksille ja rahalaitoksille. Koska euro on
koko euroalueen yhteinen raha, sen väärentämiseen liittyvät rikokset
aiheuttavat yhtä paljon haittaa kaikkialla euroalueella riippumatta siitä,
missä rikos on tehty. Tämä yleiseurooppalainen ulottuvuus edellyttää, että
väärentämistä torjutaan kaikkialla samanlaisin keinoin ja että rikollisille
määrätään samanlaiset rangaistukset riippumatta siitä, missä Euroopan unionin
alueella rikos on tehty. Euron erityisasema Euroopan unionissa
perustetun talous- ja rahaliiton yhteisenä rahana tekee siitä todellisen
Euroopan ”yhteisen hyvän” ja edellyttää, että sen suojaaminen varmistetaan EU:n
tasolla. Tässä mielessä se on vielä selvemmin unionikeskeinen kuin jokin ala,
jolla jäsenvaltioiden sääntöjä yhdenmukaistetaan. Vain EU pystyy antamaan sitovaa lainsäädäntöä,
joka on voimassa kaikissa jäsenvaltioissa, ja luomaan siten oikeudellisen
kehyksen, joka auttaa ratkaisemaan nykytilanteeseen liittyvät ongelmat. Geneven yleissopimuksen 5 artiklan mukaan
rikosten rangaistusasteikossa ei pidä tehdä eroa sen perusteella, onko kysymys
kotimaisesta vai ulkomaisesta rahasta. Sen vuoksi euron suojaamisen tehostaminen
tulisi ulottaa koskemaan kaikkia valuuttoja. Ehdotetut seuraamukset ovat oikeasuhteisia
rikosten vakavuuteen ja siihen huomattavaan haittaan nähden, joita euron ja
muiden valuuttojen väärentäminen aiheuttaa kansalaisille ja yrityksille. Ne
ovat johdonmukaisia suhteessa useimpien jäsenvaltioiden lainsäädännössä tällä
hetkellä määrättäviin seuraamuksiin. Koska monissa jäsenvaltioissa on jo
säädetty vähimmäisseuraamusten käsitteestä, on aiheellista ja johdonmukaista
käyttää vähimmäisseuraamuksen käsitettä myös unionin tasolla. Jotta voidaan
varmistaa, ettei seuraamusten ankaruus ole epäsuhdassa rikosten vakavuuteen
nähden, ehdotetaan otettavaksi käyttöön erityiset takeet sellaisia tapauksia
varten, joissa väärennösten määrä on vähäinen. Käytännössä tämä tarkoittaa
kynnystä, jonka alle jäävissä tapauksissa voidaan määrätä lyhyempi
vankeusrangaistus, ja toinen kynnys, jonka alle jäävissä tapauksissa voidaan
määrätä vain sakko, ellei tekoon liity erityisen raskauttavia seikkoja. Tällä
voitaisiin tarkoittaa esimerkiksi tapauksia, joissa väärennetyt rahat löytyvät
olosuhteissa, jotka selkeästi osoittavat, että väärennöksiä oli valmistettu tai
oli tarkoitus valmistaa suurempiakin määriä. Näiden kynnysten on oltava
riittävän korkeita, jotta voidaan ottaa huomioon vähäiset tapaukset, ja samalla
riittävän alhaisia, jotta voidaan varmistaa seuraamuksen pelotevaikutus ja
ottaa huomioon setelien ja metallirahojen aitouden ja kansalaisten niitä
kohtaan tunteman luottamuksen tärkeys. Tässä direktiivissä edellytetään, että
jäsenvaltioiden on vahvistettava kansallisessa lainsäädännössään 5 artiklassa
tarkoitettujen seuraamusten asteikko, joka ei saa olla vaadittua vähimmäistasoa
lievempi. Edelleen sovelletaan kuitenkin kansallisen rikosoikeuden yleisiin
sääntöihin ja periaatteisiin sisältyviä takeita, jotka koskevat tuomioiden
soveltamista ja täytäntöönpanoa tapaukseen liittyvien konkreettisten
olosuhteiden mukaisesti. Tämä koskee myös nuorille rikoksentekijöille
annettaviin tuomioihin sovellettavia yleisiä sääntöjä silloin kun kyseessä on
rikoksen yritys tai vain osallistumisen avustaminen tai silloin kun
rikoksentekijä myötävaikuttaa vakavien rikosten paljastamiseen tai
ehkäisemiseen. Tuomioiden täytäntöönpanon yhteydessä sovelletaan edelleen
yleisiä periaatteita, kuten ehdollista vankeusrangaistusta,
vankeusrangaistuksen vaihtoehtoja (etävalvontaa) tai ennenaikaista
vapauttamista. Tuomioistuimet käyttävät yksittäisissä tapauksissa
harkintavaltaansa ottaen huomioon kaikki sovellettavassa lainsäädännössä
tarkoitetut raskauttavat ja lieventävät seikat. Ehdotettuja rikosoikeudellisia toimenpiteitä
on arvioitu huolellisesti ja ne on suunniteltu ottaen huomioon niiden
mahdolliset vaikutukset perusoikeuksien suojaan. Ehdotus vaikuttaa seuraaviin Euroopan unionin
perusoikeuskirjassa vahvistettuihin oikeuksiin ja periaatteisiin: oikeus
vapauteen ja oikeus perhe-elämään (tuomittujen rikoksentekijöiden mahdollisen
vankeusrangaistuksen kautta), ammatillinen vapaus ja elinkeinovapaus
(tuomittujen rikoksentekijöiden mahdollisten oikeudenmenetysten kautta),
omistusoikeus (rikoksiin syyllistyneiden yritysten mahdollisen toiminnan
lopettamisen kautta), laillisuusperiaate ja rikoksista määrättävien
seuraamusten oikeasuhteisuus (rikosten ja seuraamusasteikkojen määrittelyn
vuoksi) ja oikeus olla joutumatta syytteeseen kahdesti samasta syystä
(seurauksena vuorovaikutuksesta hallinnollisten seuraamusjärjestelmien kanssa).
Nämä vaikutukset ovat perusteltuja, koska niiden tarkoituksena on saavuttaa
unionin tunnustamat yleisen edun mukaiset tavoitteet (ks. perusoikeuskirjan 1
artiklan 52 kohta) ja erityisesti mahdollistaa tehokkaiden ja
ennaltaehkäisevien toimenpiteiden toteuttaminen euron ja muiden valuuttojen
suojaamiseksi. Tässä ehdotuksessa on varmistettu huolellisesti, että
toimenpiteet eivät ylitä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen
saavuttamiseksi, ja ne ovat näin ollen oikeasuhteisia. Säädös sisältää etenkin
nimenomaiset takeet, joissa vahvistetaan oikeus tehokkaisiin
oikeussuojakeinoihin ja oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, mukaan lukien puolustautumisoikeudet,
niin että voidaan varmistaa oikeussuojan yhdenmukainen taso kansallisissa
tuomioistuimissa. Ehdotetut seuraamukset ovat oikeasuhteisia kyseisiin
rikoksiin nähden. 3.3. Sääntelytavan valinta Direktiivi on asianmukainen väline, kun tarkoituksena
on vahvistaa rikosoikeudellisia säännöksiä SEUT-sopimuksen 83 artiklan 1 kohdan
nojalla. 3.4. Erityiset säännökset 1 artikla: Kohde –
Tässä säännöksessä kuvataan ehdotuksen soveltamisala ja tarkoitus. 2 artikla: Määritelmät – Tässä säännöksessä vahvistetaan säädöksessä käytetyt määritelmät. 3 artikla: Rikokset – Tässä säännöksessä määritellään päärikokset, jotka jäsenvaltioiden on
säädettävä rangaistaviksi, ja täsmennetään, että tietyt rikoksen toteuttamiseen
liittyvät olosuhteet kuuluvat säädöksen soveltamisalaan. 4 artikla: Yllytys, avunanto ja yritys – Tätä säännöstä sovelletaan kaikkiin edellä mainittuihin rikoksiin.
Siinä edellytetään, että jäsenvaltiot kriminalisoivat myös tällaisten rikosten
valmistelun ja niihin osallistumisen. Rikosoikeudellinen vastuu kattaa
useimpien rikosten osalta myös yrityksen. 5 artikla: Seuraamukset – Tätä säännöstä sovelletaan kaikkiin 3 ja 4 artiklassa
tarkoitettuihin rikoksiin. Siinä velvoitetaan jäsenvaltiot soveltamaan
tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia seuraamuksia Euroopan unionin
tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti. Väärän rahan valmistamisesta ja
levittämisestä muodostuviin rikoksiin liittyvissä vakavammissa tapauksissa
luonnollisille henkilöille on määrättävä seuraamukseksi vankeusrangaistus,
jonka kesto on vähintään kuusi kuukautta ja enintään kahdeksan vuotta.
Kahdeksan vuoden enimmäisrangaistuksesta säädetään väärän rahan valmistamisen
osalta jo puitepäätöksessä 2000/383/YOS. 6 ja 7 artikla: Oikeushenkilöiden vastuu ja
oikeushenkilöille määrättävien seuraamusten tyypit –
Näitä säännöksiä sovelletaan kaikkiin 3 ja 4 artiklassa tarkoitettuihin
rikoksiin. Niissä velvoitetaan jäsenvaltiot varmistamaan oikeushenkilöiden
vastuu ja sulkemaan pois se mahdollisuus, että oikeushenkilöiden vastuu olisi
vaihtoehtoinen luonnollisten henkilöiden vastuun kanssa. Lisäksi säädetään,
että jäsenvaltioiden on määrättävä oikeushenkilöille tehokkaita, oikeasuhteisia
ja varoittavia seuraamuksia, ja mainitaan esimerkkejä erilaisista
rangaistuksista. 8 artikla: Lainkäyttövalta – Tämä säännös perustuu alue- ja henkilöllisyysperiaatteeseen. Sitä
sovelletaan kaikkiin 3 ja 4 artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin. Siinä
säädetään, että oikeusviranomaisilla on oltava lainkäyttövalta, jonka nojalla
ne voivat aloittaa tutkimukset, käynnistää syytetoimet ja antaa päätökset rahan
väärentämistä koskevissa asioissa. Ne jäsenvaltiot, joiden rahayksikkö on euro,
velvoitetaan käyttämään tietyissä tilanteissa yleistoimivaltaansa euron
väärentämiseen liittyviin rikoksiin. Rinnakkaisten menettelyjen yhteydessä
pyritään edistämään tiiviimpää yhteistyötä toimivaltaisten viranomaisten
välillä rikosoikeudellisia menettelyjä koskevien toimivaltaristiriitojen
ehkäisemisestä ja ratkaisemisesta 30 päivänä marraskuuta 2009 tehdyn neuvoston
puitepäätöksen 2009/948/YOS[27]
mukaisesti. Lisäksi on 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston
puitepäätöksen 2002/187/YOS mukaisesti ilmoitettava Eurojustin kansalliselle
jäsenelle kaikista tilanteista, joihin liittyy toimivaltaristiriita tai
sellaisen todennäköisyys. Lisäksi tämän direktiivin 8 artiklassa edellytetään,
että jäsenvaltiot keskittävät rikosoikeudenkäyntimenettelyt yhteen
jäsenvaltioon, paitsi jos se ei ole asian kannalta eduksi. 9 artikla: Tutkintakeinot – Säännöksen tarkoituksena on varmistaa, että niitä tutkintakeinoja,
joita kansallisen lainsäädännön nojalla voidaan käyttää järjestäytyneeseen
rikollisuuteen ja muihin vakaviin rikoksiin liittyvissä tapauksissa, voidaan
käyttää myös rahanväärennyksen tutkinnassa. 10 artikla: Velvollisuus toimittaa
väärennetyt eurosetelit ja ‑metallirahat
analysoitavaksi väärennösten paljastamista varten – Säännöksessä vaaditaan
jäsenvaltioita varmistamaan, että kansalliset setelien ja metallirahojen
tutkimuskeskukset voivat analysoida euron väärennöksiä myös vireillä olevien
oikeudenkäyntimenettelyjen aikana, jotta voidaan helpottaa muiden väärennösten
paljastamista. 11 artikla: Suhde Geneven yleissopimukseen – Säännöksessä vaaditaan, että jäsenvaltioiden on oltava 20. huhtikuuta
1929 tehdyn Geneven kansainvälisen yleissopimuksen osapuolia. 12 artikla: Neuvoston puitepäätöksen
2000/383/YOS korvaaminen – Tämä säännös korvaa rahan
väärentämistä koskevat voimassa olevat säännökset tähän direktiiviin
osallistuvien jäsenvaltioiden osalta. 13 artikla: Saattaminen osaksi kansallista
lainsäädäntöä – Säännöksessä velvoitetaan jäsenvaltiot
saattamaan direktiivi osaksi kansallista lainsäädäntöään 18 kuukauden kuluessa
sen voimaantulosta. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle näiden
säännösten teksti sekä tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvien myöhemmin
annettavien säännösten teksti. Jäsenvaltioiden ei tarvitse toimittaa säännösten
perusteluja, koska direktiivi sisältää vain muutamia oikeudellisia velvoitteita
ja koskee rajoitettua kansallisen lainsäädännön alaa. 14, 15 ja 16 artikla – Näissä säännöksissä säädetään komission suorittamasta raportoinnista
ja uudelleentarkastelusta sekä direktiivin voimaantulosta ja sen osoituksesta. 4. TALOUSARVIOVAIKUTUKSET Ehdotus ei aiheuta talousarviovaikutuksia
Euroopan unionin talousarvioon. 2013/0023 (COD) Ehdotus EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON
DIREKTIIVI euron ja muiden valuuttojen suojelusta
väärentämiseltä rikosoikeuden keinoin ja neuvoston puitepäätöksen 2000/383/YOS
korvaamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN
UNIONIN NEUVOSTO, jotka ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta
tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 83 artiklan 1 kohdan, ottavat huomioon Euroopan komission
ehdotuksen, ovat kuulleet Euroopan keskuspankkia, sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä
hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille, ottavat huomioon Euroopan talous- ja
sosiaalikomitean lausunnon[28], noudattavat tavallista
lainsäätämisjärjestystä, sekä katsovat seuraavaa: (1) Euroalueen jäsenvaltioiden
yhteisenä rahana eurosta on tullut merkittävä tekijä unionin taloudessa ja sen
kansalaisten jokapäiväisessä elämässä. On koko unionin etujen mukaista
vastustaa kaikkia sellaisia toimia, jotka uhkaavat väärentämisellä vaarantaa
euron aitouden, ja saattaa tekijät vastuuseen teoistaan. (2) Väärennetty raha aiheuttaa
yhteiskunnalle huomattavaa vahinkoa. Rahanväärennöksistä on haittaa
kansalaisille ja yrityksille, sillä niiden vuoksi menetetyistä varoista ei
makseta korvausta, vaikka väärennökset olisi otettu vastaan hyvässä uskossa. On
erittäin tärkeää huolehtia siitä, että kansalaiset, yritykset ja
rahoituslaitokset voivat luottaa setelien ja metallirahojen aitouteen. (3) On olennaisen tärkeää
varmistaa, että euroa ja kaikkia muitakin laillisesti liikkeeseen laskettuja valuuttoja
suojataan kaikissa jäsenvaltioissa tehokkain ja vaikuttavin rikosoikeuden
keinoin. (4) Euron käyttöönotosta 3
päivänä toukokuuta 1998 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 974/98[29]
velvoitetaan ne jäsenvaltiot, joiden rahayksikkö on euro, varmistamaan, että ne
voivat määrätä eurosetelien ja ‑metallirahojen väärentämisestä
asianmukaiset seuraamukset. (5) Kesäkuun 28 päivänä 2001
annetuissa neuvoston asetuksissa (EY) N:o 1338/2001[30] ja (EY)
N:o 1339/2001[31]
vahvistetaan toimenpiteet, jotka ovat tarpeen euron suojaamiseksi
väärentämiseltä, erityisesti toimenpiteet väärennettyjen eurojen poistamiseksi
liikkeestä. (6) Väärän rahan valmistamisen
vastustamiseksi Genevessä 20 päivänä huhtikuuta 1929 tehdyssä kansainvälisessä
yleissopimuksessa ja siihen liitetyssä pöytäkirjassa, jäljempänä ’Geneven
yleissopimus’[32],
vahvistetaan säännöt rahanväärennysrikosten tehokasta ehkäisemistä,
syytteeseenpanoa ja rankaisemista varten. Yleissopimuksen tarkoituksena on
erityisesti varmistaa, että rahanväärennysrikoksista voidaan määrätä ankaria
rikosoikeudellisia ja muita seuraamuksia. Kaikkien Geneven yleissopimuksen
osapuolten on sovellettava muihin valuuttoihin kuin omaan kotimaiseen rahaansa
syrjintäkiellon periaatetta. (7) Tämän direktiivin
tarkoituksena on täydentää Geneven yleissopimuksen määräyksiä ja helpottaa sen
soveltamista jäsenvaltioissa. (8) Tämä direktiivi perustuu
rahanväärennyksen estämiseksi annettavan suojan vahvistamisesta
rikosoikeudellisten ja muiden seuraamusten avulla euron käyttöönoton yhteydessä
tehtyyn neuvoston puitepäätökseen 2000/383/YOS[33] ja saattaa sen ajan tasalle. Tämä
direktiivi täydentää puitepäätöstä, sillä siinä vahvistetaan lisäsäännöksiä,
jotka koskevat seuraamusten tasoa, tutkintakeinoja ja väärennösten
analysointia, tunnistamista ja paljastamista oikeudenkäyntimenettelyjen aikana.
Puitepäätös olisi korvattava tällä direktiivillä niiden jäsenvaltioiden osalta,
jotka osallistuvat tämän direktiivin hyväksymiseen. (9) Direktiivillä olisi
suojattava kaikkia laillisesti käytössä olevia seteleitä ja metallirahoja
riippumatta siitä, onko ne tehty paperista, metallista tai jostakin muusta
materiaalista. (10) Euron ja muiden valuuttojen
suojaaminen edellyttää rahanväärennykseen liittyvien rikosten yhteistä
määritelmää sekä luonnollisille ja oikeushenkilöille määrättäviä yhteisiä
seuraamustyyppejä. Jotta voitaisiin varmistaa yhdenmukaisuus Geneven
yleissopimuksen kanssa, tässä direktiivissä olisi säädettävä rangaistaviksi
samat teot kuin yleissopimuksessa. Sen vuoksi väärennettyjen setelien ja
metallirahojen valmistaminen ja niiden levittäminen olisi määriteltävä
rangaistaviksi teoiksi. Näiden rikosten merkittävistä valmistelutoimista,
esimerkiksi väärentämisessä tarvittavien välineiden ja komponenttien
valmistamisesta, olisi rangaistava erikseen. Rikosten määritelmien yhteisenä
tavoitteena olisi oltava sellaisen pelotteen muodostaminen, joka saa rikosta
suunnittelevat luopumaan kaikenlaisesta setelien ja metallirahojen sekä
väärentämisessä käytettävien välineiden käsittelystä. (11) Väärentämisenä on pidettävä
myös valtuutettujen setelipainojen tai rahapajojen laillisten välineiden ja
materiaalien väärinkäyttöä laittomien setelien ja metallirahojen
valmistamiseksi. Tämä tarkoittaa muun muassa tilanteita, joissa kansallinen
keskuspankki tai rahapaja tai muu valtuutettu laitos valmistaa seteleitä tai
metallirahoja yli Euroopan keskuspankin valtuuttaman kiintiön. Se kattaa myös
tilanteet, joissa valtuutetun setelipainon tai rahapajan työntekijä käyttää
välineitä väärin omiin tarkoituksiinsa. Tällainen toiminta olisi rangaistava
väärennysrikoksena myös siinä tapauksessa, että valtuutettua tuotantomäärää ei
ole ylitetty, koska valmistettuja väärennöksiä ei liikkeeseen laskettuina
pystyttäisi erottamaan laillisista seteleistä ja metallirahoista. (12) Tässä direktiivissä
tarkoitetun suojelun tulisi kattaa myös sellaiset setelit ja metallirahat,
joita Euroopan keskuspankki tai kansalliset keskuspankit ja rahapajat eivät ole
vielä virallisesti laskeneet liikkeeseen. Esimerkiksi eurometallirahoja, joissa
on uusi kansallinen puoli, tai eurosetelien uusia sarjoja olisi suojeltava
siihen asti, että ne virallisesti lasketaan liikkeeseen. (13) Tarpeen mukaan olisi
säädettävä rangaistavaksi myös yllytys, avunanto ja yritys toteuttaa
pääasiallisia väärennysrikoksia, mukaan lukien laillisten välineiden tai
materiaalien väärinkäyttö ja sellaisten setelien ja metallirahojen
väärentäminen, jotka on tarkoitettu liikkeeseen laskettaviksi mutta joita ei
vielä ole virallisesti laskettu liikkeeseen. Tällä direktiivillä ei velvoiteta
jäsenvaltioita säätämään rangaistavaksi väärentämisvälineeseen tai ‑komponenttiin
liittyvän rikoksen yritystä. (14) Väärennysrikoksista
määrättävien seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja
varoittavia kaikkialla unionissa. (15) Rahanväärennysrikoksista on
perinteisesti määrätty jäsenvaltioissa ankarat seuraamukset. Tämä johtuu
rikoksen vakavuudesta ja sen kansalaisille ja yrityksille aiheuttamista
seurauksista sekä tarpeesta varmistaa unionin kansalaisten luottamus euron ja
muiden valuuttojen aitouteen. Tämä pätee erityisesti euroon, joka on euroalueen
330 miljoonan asukkaan yhteinen raha ja maailman toiseksi tärkein
kansainvälinen valuutta. (16) Siksi jäsenvaltioiden olisi
säädettävä tietyistä seuraamusten vähimmäistyypeistä ja ‑tasoista.
Vähimmäisseuraamusten käsite on jo nyt käytössä useimmissa jäsenvaltioissa. On
johdonmukaista ja aiheellista säätää tästä lähestymistavasta myös unionin
tasolla. (17) Seuraamusten tasojen olisi
oltava tehokkaita ja varoittavia, mutta ne eivät saisi mennä pidemmälle kuin on
rikoksiin nähden oikeasuhteista. Sen vuoksi luonnollisille henkilöille olisi
vakavissa tapauksissa eli väärän rahan valmistamista ja levittämistä koskevista
päärikoksista, joissa on kyse suuresta määrästä väärennettyjä seteleitä ja
metallirahoja tai joihin liittyvät olosuhteet ovat erityisen vakavat,
määrättävä vähimmäisseuraamuksena ainakin kuusi kuukautta ja
enimmäisrangaistuksena ainakin kahdeksan vuotta vankeutta. (18) Kuuden kuukauden
vähimmäisrangaistus edistää osaltaan sen varmistamista, että lainvalvonta- ja
oikeusviranomaiset suhtautuvat euron ja muiden valuuttojen väärentämiseen
liittyviin rikoksiin yhtä vakavasti, ja helpottaa valtioiden rajat ylittävää
yhteistyötä. Se lieventää osaltaan oikeuspaikkakeinottelun (forum shopping)
riskiä. Lisäksi tuomitut rikoksentekijät voidaan sen ansiosta luovuttaa
eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella niin, että vapausrangaistus tai
vapaudenmenetyksen käsittävä turvaamistoimenpide voidaan panna täytäntöön. (19) Jäsenvaltioiden olisi voitava
määrätä lyhyt vankeusrangaistus tai pidättyä vankeusrangaistuksen määräämisestä
siinä tapauksessa, että väärennettyjen setelien tai metallirahojen nimellisarvo
ei ole merkittävä tai että rikokseen ei liity erityisen raskauttavia seikkoja.
Tämän arvon olisi oltava alle 5 000 euroa, eli kymmenen kertaa suurimman
eurosetelin nimellisarvo, sellaisten tapausten osalta, joissa on määrättävä muu
kuin vankeusrangaistus, ja alle 10 000 euroa sellaisten tapausten osalta,
joissa on määrättävä alle kuuden kuukauden vankeusrangaistus. (20) Tällä direktiivillä ei
rajoiteta kansallisen rikosoikeuden yleisiä sääntöjä ja periaatteita, jotka
koskevat tuomioiden soveltamista ja täytäntöönpanoa kunkin yksittäistapauksen
konkreettisten olosuhteiden perusteella. (21) Koska luottamus setelien ja
metallirahojen aitouteen voi vaarantua tai joutua uhatuksi myös
oikeushenkilöiden toiminnan vuoksi, oikeushenkilöiden olisi kannettava vastuu
niiden puolesta tehdyistä rikoksista. (22) Jotta voidaan varmistaa
rahanväärennyksiin liittyvien tutkinta- ja syytetoimien tuloksellisuus, näiden
rikosten tutkinnasta ja syytteeseenpanosta vastaavilla henkilöillä olisi oltava
oikeus käyttää järjestäytyneen rikollisuuden ja muiden vakavien rikosten
torjunnassa käytettäviä tutkintakeinoja. Näitä keinoja voivat olla
telekuuntelu, tarkkailu, kuten sähköinen valvonta, pankkitilien seuranta ja muu
talousrikostutkinta, ottaen huomioon muun muassa suhteellisuusperiaate sekä
tutkittavien rikosten luonne ja vakavuus. (23) Jäsenvaltioiden olisi vahvistettava
lainkäyttövaltansa Geneven yleissopimuksen ja unionin rikoslainsäädäntöön
sisältyvien muiden lainkäyttövaltaa koskevien säännösten mukaisesti siten, että
se kattaa sekä niiden alueella tehdyt että niiden kansalaisten tekemät
rikokset. Euron ensisijainen merkitys Euroopan unionin taloudessa ja
yhteiskunnassa sekä euroon maailmanlaajuisesti tärkeänä valuuttana kohdistuva
erityinen uhka edellyttävät sen suojaamista erityisin toimenpitein. Sen vuoksi
jokaisen sellaisen jäsenvaltion, jonka rahayksikkö on euro, olisi käytettävä
yleistoimivaltaansa sellaisten Euroopan unionin ulkopuolella toteutettujen,
euroon kohdistuvien rikosten yhteydessä, joiden tekijä on kyseisen jäsenvaltion
alueella tai joihin liittyvät väärennetyt eurot löydetään kyseisestä jäsenvaltiosta.
Käyttäessään yleistoimivaltaansa jäsenvaltioiden olisi noudatettava
suhteellisuusperiaatetta erityisesti ottaen huomioon kolmannessa maassa samasta
teosta määrättävät tuomiot. (24) Väärennysrikos liittyy usein
samanaikaisesti useampaan jäsenvaltioon, esimerkiksi niin, että valmistus
tapahtuu yhdessä jäsenvaltiossa ja levittäminen yhdessä tai useammassa toisessa
jäsenvaltiossa. Jäsenvaltioiden olisi tällaisissa valtioiden rajat ylittävissä
tapauksissa keskitettävä rikosoikeudenkäyntimenettelyt, myös syytetoimet,
yhteen jäsenvaltioon rikosoikeudellisia menettelyjä koskevien
toimivaltaristiriitojen ehkäisemisestä ja ratkaisemisesta 30 päivänä
marraskuuta 2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/948/YOS[34]
perustettujen mekanismien mukaisesti, paitsi jos se ei ole asian kannalta
eduksi. Tämä koskee erityisesti tilanteita, joissa tällainen keskittäminen voi
helpottaa tutkintaa, esimerkiksi todisteiden takavarikointia, tai joissa
tuomioistuin voi sen ansiosta ottaa huomioon koko rikossarjan samassa tuomiossa.
Lisäksi on Eurojust-yksikön perustamisesta vakavan rikollisuuden torjunnan
tehostamiseksi 28 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen
2002/187/YOS[35]
mukaisesti ilmoitettava Eurojustin kansalliselle jäsenelle kaikista
tilanteista, joihin liittyy toimivaltaristiriita tai sellaisen todennäköisyys. (25) Väärennettyjen eurosetelien ja
‑metallirahojen tunnistaminen on keskitetty kansallisiin setelien
tutkimuskeskuksiin ja kansallisiin metallirahojen tutkimuskeskuksiin, jotka on
suunniteltu ja perustettu asetuksen (EY) N:o 1338/2001 mukaisesti.
Väärennettyjä euroseteleitä ja ‑metallirahoja olisi voitava tutkia,
tunnistaa ja paljastaa myös oikeudenkäyntimenettelyjen ollessa vielä kesken,
jotta voidaan välttää ja lopettaa tällaisten väärennösten liikkeeseen
laskeminen, oikeudenmukaisen ja tehokkaan oikeudenkäynnin periaate
asianmukaisella tavalla huomioon ottaen. Oikeusviranomaisten olisi yleensäkin
annettava lupa toimittaa väärennökset kansallisiin setelien ja metallirahojen
tutkimuskeskuksiin. Tietyissä olosuhteissa, esimerkiksi jos
rikosoikeudenkäynnissä käytettävä todistusaineisto käsittää vain muutamia
väärennettyjä seteleitä tai metallirahoja tai jos väärennösten siirtäminen
voisi aiheuttaa riskin todistusaineiston, kuten sormenjälkien, tuhoutumisesta,
oikeusviranomaisten olisi sen sijaan voitava antaa mahdollisuus tutustua
kyseisiin seteleihin ja metallirahoihin. (26) Tässä direktiivissä
kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon erityisesti Euroopan unionin
perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet, ja etenkin oikeus vapauteen ja
turvallisuuteen, oikeus nauttia yksityis- ja perhe-elämän kunnioitusta,
ammatillinen vapaus ja oikeus tehdä työtä, elinkeinovapaus, omistusoikeus,
oikeus tehokkaisiin oikeussuojakeinoihin ja puolueettomaan tuomioistuimeen,
syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen, laillisuusperiaate ja rikoksista
määrättävien rikosoikeudellisten seuraamusten oikeasuhteisuuden periaate sekä
kielto syyttää ja rangaista rikosoikeudellisessa menettelyssä kahdesti samasta
rikoksesta. Tämän direktiivin tarkoituksena on erityisesti varmistaa, että
kyseisiä oikeuksia kunnioitetaan täysimääräisesti ja periaatteiden soveltamista
edistetään myös sen täytäntöönpanossa. (27) Koska jäsenvaltiot eivät voi
yksin riittävällä tavalla saavuttaa tämän direktiivin tavoitteita, vaan ne
voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa
paremmin unionin tasolla, unioni voi toteuttaa tässä direktiivissä säädetyt
toimenpiteet Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun
toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun
suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissä ei ylitetä sitä, mikä
on näiden tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeen. (28) [Euroopan unionista tehtyyn
sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä,
Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja
oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 21) olevan 3 artiklan
mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti ovat ilmoittaneet haluavansa
osallistua tämän direktiivin hyväksymiseen ja soveltamiseen. JA/TAI (29) Euroopan unionista tehtyyn
sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä,
Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja
oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 21) olevan 1 ja
2 artiklan mukaisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti eivät osallistu
tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei sido näitä jäsenvaltioita eikä
sitä sovelleta näihin jäsenvaltioihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta
mainitun pöytäkirjan 4 artiklan soveltamista.] (30) Euroopan unionista tehtyyn
sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä,
Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa (N:o 22) olevan 1 ja 2 artiklan
mukaisesti Tanska ei osallistu tämän direktiivin hyväksymiseen, direktiivi ei
sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan, OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN DIREKTIIVIN: 1 artikla Kohde Tällä direktiivillä vahvistetaan
vähimmäissäännöt euron ja muiden valuuttojen väärentämiseen liittyvien rikosten
ja seuraamusten määrittelyä varten. Sillä myös otetaan käyttöön yhteiset
säännökset, joilla vahvistetaan näiden rikosten torjuntaa ja parannetaan niiden
tutkintaa. 2 artikla Määritelmät Tässä direktiivissä tarkoitetaan a) ’rahalla’ seteleitä ja
metallirahoja, joka on laskettu liikkeeseen laillisesti, mukaan lukien
eurosetelit ja ‑metallirahat, jotka on laskettu liikkeeseen laillisesti
asetuksen (EY) N:o 974/98 mukaisesti; b) ’oikeushenkilöllä’ yhteisöä, jolla
on oikeushenkilön asema sovellettavan lain nojalla, lukuun ottamatta valtioita
tai julkisia elimiä niiden käyttäessä julkista valtaa sekä julkisoikeudellisia
kansainvälisiä järjestöjä; c) ’Geneven yleissopimuksella’ väärän
rahan valmistamisen vastustamiseksi Genevessä 20 päivänä huhtikuuta 1929 tehtyä
kansainvälistä yleissopimusta ja sen pöytäkirjaa. 3 artikla Rikokset 1. Jäsenvaltioiden on
toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että seuraavat teot
on säädetty rangaistaviksi rikoksiksi silloin kun ne tehdään tahallisesti: a) rahan petollinen valmistaminen tai
muuntaminen siitä riippumatta, mitä keinoja teossa on käytetty; b) väärän rahan petollinen liikkeeseen
laskeminen; c) väärennetyn rahan maahan tuonti, maasta
vienti, kuljettaminen, vastaanottaminen tai hankkiminen tarkoituksena laskea se
liikkeeseen ja tietoisena siitä, että se on väärennetty; d) se, että petollisesti valmistetaan,
vastaanotetaan, hankitaan tai pidetään hallussa i) välineitä, esineitä, tietokoneohjelmia
ja muita tarvikkeita, jotka soveltuvat erityisesti rahan väärentämiseen tai
muuntamiseen; tai ii) hologrammeja tai muita
rahanväärennyksen estämiseksi tarkoitettuja rahan komponentteja. 2. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu
toiminta käsittää myös toiminnan, joka liittyy seteleihin tai metallirahoihin,
jotka valmistetaan tai on valmistettu laillisia välineitä tai laillisia
materiaaleja käyttäen, mutta toimivaltaisten viranomaisten setelien tai
metallirahojen liikkeeseenlaskuoikeutta tai liikkeeseenlaskua koskevia ehtoja
rikkoen. 3. Edellä 1 kohdassa tarkoitettu
toiminta käsittää myös toiminnan, joka liittyy seteleihin tai metallirahoihin,
joita ei ole vielä laskettu liikkeeseen mutta jotka on tarkoitettu liikkeeseen
laskettaviksi ja jotka ovat laillisena maksuvälineenä käytettävää rahaa. 4 artikla Yllytys, avunanto ja yritys 1. Jäsenvaltioiden on
toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yllytys 3
artiklassa tarkoitettuihin rikoksiin tai avunanto niissä on säädetty
rangaistavaksi rikokseksi. 2. Jäsenvaltioiden on
toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 artiklan 1
kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitetun rikoksen yritys on säädetty
rangaistavaksi rikokseksi. 5 artikla Seuraamukset 1. Kunkin jäsenvaltion on toteutettava
tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 ja 4 artiklassa
tarkoitetusta toiminnasta voidaan langettaa tehokkaita, oikeasuhteisia ja
varoittavia rikosoikeudellisia seuraamuksia, sakot ja vankeusrangaistus mukaan
lukien. 2. Edellä 3 artiklan 1 kohdan a,
b ja c alakohdassa tarkoitetuista rikoksista, joihin liittyvien setelien ja
metallirahojen yhteenlaskettu nimellisarvo on alle 5 000 euroa ja joihin
ei liity erityisen vakavia seikkoja, jäsenvaltiot voivat säätää seuraamukseksi
muun kuin vankeusrangaistuksen. 3. Edellä 3 artiklan 1 kohdan a,
b ja c alakohdassa tarkoitetuista rikoksista, joihin liittyvien setelien ja
metallirahojen yhteenlaskettu nimellisarvo on vähintään 5 000 euroa, on
määrättävä seuraamukseksi vankeusrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään
kahdeksan vuotta. 4. Edellä 3 artiklan 1 kohdan a,
b ja c alakohdassa tarkoitetuista rikoksista, joihin liittyvien setelien ja
metallirahojen yhteenlaskettu nimellisarvo on vähintään 10 000 euroa tai
joihin liittyy erityisen vakavia seikkoja, on määrättävä seuraamukseksi a) vähimmäisrangaistuksena vähintään kuusi
kuukautta vankeutta; b) enimmäisrangaistuksena vähintään
kahdeksan vuotta vankeutta. 6 artikla Oikeushenkilöiden vastuu 1. Jäsenvaltioiden on
toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että oikeushenkilö
voidaan saattaa vastuuseen 3 ja 4 artiklassa tarkoitetusta rikoksesta, jonka on
oikeushenkilön hyväksi tehnyt joko yksin tai oikeushenkilön elimen jäsenenä
toimien henkilö, jolla on oikeushenkilössä johtava asema seuraavin perustein: a) valta edustaa oikeushenkilöä; tai b) valtuus tehdä päätöksiä oikeushenkilön
puolesta; tai c) valtuus harjoittaa valvontaa
oikeushenkilössä. 2. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että oikeushenkilö voidaan saattaa vastuuseen, jos 1 kohdassa
tarkoitetun henkilön harjoittaman ohjauksen tai valvonnan puutteellisuus on
mahdollistanut sen, että oikeushenkilön puolesta toimiva henkilö on tehnyt
oikeushenkilön hyväksi 3 tai 4 artiklassa tarkoitetun rikoksen. 3. Se, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään
oikeushenkilön vastuusta, ei estä rikosoikeudenkäyntiä sellaista luonnollista
henkilöä vastaan, joka on tekijänä, yllyttäjänä tai avunantajana 3 tai 4
artiklassa tarkoitetussa rikoksessa. 7 artikla Oikeushenkilöille määrättävien
seuraamusten tyypit Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat
toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 6 artiklan nojalla vastuussa olevalle
oikeushenkilölle voidaan määrätä tehokkaat, oikeasuhteiset ja varoittavat
seuraamukset, jotka sisältävät rikosoikeudellisia tai muita sakkoja ja
mahdollisesti muita seuraamuksia, kuten a) oikeuden menettäminen julkisista
varoista myönnettäviin etuuksiin tai tukiin; b) väliaikainen tai pysyvä kielto
harjoittaa liiketoimintaa; c) tuomioistuimen valvontaan
asettaminen; d) oikeudellinen määräys purkaa
oikeushenkilö; e) rikoksen tekemiseen käytettyjen
tilojen sulkeminen väliaikaisesti tai pysyvästi. 8 artikla Lainkäyttövalta 1. Kunkin jäsenvaltion on
toteutettava tarvittavat toimenpiteet saattaakseen 3 ja 4 artiklassa
tarkoitetut rikokset lainkäyttövaltansa piiriin, silloin kun a) rikos on tehty kokonaan tai osittain sen
alueella; tai b) rikoksentekijä on kyseisen jäsenvaltion
kansalainen. 2. Kunkin jäsenvaltion, jonka
rahayksikkö on euro, on toteutettava tarvittavat toimenpiteet saattaakseen 3 ja
4 artiklassa tarkoitetut rikokset lainkäyttövaltansa piiriin, silloin kun ne on
tehty Euroopan unionin ulkopuolella, ainakin jos ne liittyvät euroon, ja
silloin kun a) rikoksentekijä on kyseisen jäsenvaltion
alueella; tai b) rikokseen liittyviä väärennettyjä
euroseteleitä tai ‑metallirahoja on löydetty kyseisestä jäsenvaltiosta. Kunkin jäsenvaltion on kyseisten rikosten
syytteeseenpanoa varten toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen
varmistamiseksi, että niiden lainkäyttövallan ehtona ei ole, että teot on
säädetty rangaistaviksi rikoksen tekopaikassa. 3. Jäsenvaltioiden on
keskitettävä rikosoikeudenkäyntimenettelyt yhteen jäsenvaltioon, paitsi jos se
ei ole asian kannalta eduksi. 9 artikla Tutkintakeinot Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat
toimenpiteet sen varmistamiseksi, että 3 ja 4 artiklassa tarkoitettuja rikoksia
tutkivilla tai niihin liittyvistä syytetoimista vastaavilla henkilöillä,
yksiköillä ja muilla tahoilla on käytettävissä tehokkaat, esimerkiksi
järjestäytyneen rikollisuuden tai muiden vakavien rikosten tutkinnassa
käytettävät keinot. 10 artikla Velvollisuus toimittaa väärennetyt
eurosetelit ja ‑metallirahat analysoitavaksi väärennösten paljastamista
varten 1. Jäsenvaltioiden on
varmistettava, että oikeusviranomaiset sallivat väärennetyiksi epäiltyjen
eurosetelien ja ‑metallirahojen tutkimisen muiden väärennösten
analysointia, tunnistamista ja paljastamista varten. Oikeusviranomaisten on
tätä varten toimitettava viipymättä tarvittavat näytteet väärennöksiksi
epäillyistä erityyppisistä euroseteleistä kansallisiin setelien
tutkimuskeskuksiin ja väärennöksiksi epäillyistä erityyppisistä
eurometallirahoista kansallisiin metallirahojen tutkimuskeskuksiin. 2. Jos tarvittavia näytteitä
väärennöksiksi epäillyistä seteleistä ja metallirahoista ei voida toimittaa
siksi, että ne on tarpeen säilyttää todistusaineistona rikosoikeudenkäyntiä
varten niin, että voidaan taata tehokas ja oikeudenmukainen oikeudenkäynti ja
epäillyn rikoksentekijän oikeus puolustukseen, kansalliselle setelien tutkimuskeskukselle
ja kansalliselle metallirahojen tutkimuskeskukselle on viipymättä annettava
oikeus tutustua niihin. 11 artikla Suhde Geneven yleissopimukseen Jäsenvaltioiden on liityttävä Geneven
yleissopimukseen tai pysyttävä sen osapuolina. 12 artikla Neuvoston puitepäätöksen 2000/383/YOS
korvaaminen Korvataan
neuvoston puitepäätös 2000/383/YOS tämän direktiivin hyväksymiseen
osallistuvien jäsenvaltioiden osalta rajoittamatta kuitenkaan näiden
jäsenvaltioiden velvollisuutta noudattaa määräaikoja, joihin mennessä
puitepäätös on saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöä. Tämän direktiivin hyväksymiseen osallistuvien
jäsenvaltioiden osalta viittauksia korvattuun neuvoston puitepäätökseen
2000/383/YOS pidetään viittauksina tähän direktiiviin. 13 artikla Saattaminen osaksi kansallista
lainsäädäntöä 1. Jäsenvaltioiden on saatettava
tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset
määräykset voimaan viimeistään [18 kuukauden kuluttua direktiivin
voimaantulosta]. Niiden on toimitettava nämä säännökset kirjallisina
komissiolle viipymättä. Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on
viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus, kun
ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten
viittaukset tehdään. 2. Jäsenvaltioiden on
toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa
keskeiset kansalliset säännökset kirjallisina komissiolle. 14 artikla Komission suorittama raportointi ja
uudelleentarkastelu Komissio antaa Euroopan
parlamentille ja neuvostolle kertomuksen tämän direktiivin soveltamisesta
viimeistään [5 vuoden kuluttua sen voimaantulosta]. Kertomuksessa arvioidaan,
missä määrin jäsenvaltiot ovat toteuttaneet direktiivin noudattamiseksi
tarvittavat toimenpiteet. Kertomukseen liitetään tarvittaessa säädösehdotus. 15 artikla Voimaantulo Tämä direktiivi tulee voimaan
[kahdentenakymmenentenä] päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan
unionin virallisessa lehdessä. 16 artikla Osoitus Tämä direktiivi
on osoitettu jäsenvaltioille perussopimusten mukaisesti. Tehty Strasbourgissa Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston
puolesta Puhemies Puheenjohtaja [1] Ks. Euroopan
keskuspankki (EKP), http://www.ecb.int/press/key/date/2013/html/sp130110.en.html.
[2] EKP:n
vuosikertomus 2011. [3] EKP:n
lehdistötiedote 10.1.2013,
http://www.ecb.int/press/pr/date/2013/html/pr130110_2.en.html. [4] The
Protection of Euro Coins in 2011. Situation as regards euro coins
counterfeiting and the activities of the European Technical and Scientific
Centre (ETSC) based on Article 4 of Commission Decision C (2004) 4290 of 29
October 2004. [5] Europolin
laatima järjestäytynyttä rikollisuutta koskeva uhkakuva-arvio (OCTA 2011). [6] Ks. esim.
Europolin lehdistötiedotteet 13.12.2011, 15.6. ja 16.6.2012, 13.8.2012 ja
9.12.2012, https://www.europol.europa.eu/latest_press_releases. [7] Vaikutustenarvioinnin
liitteessä 6 on Saksan Bundesbankin laatima taulukko, johon on koottu
jäsenvaltioissa huhtikuussa 2011 sovelletut seuraamukset. [8] Ks.
vaikutustenarvioinnin 3.2.1.3 jakso ja liite 3. [9] Selvitys
kattoi seuraavat 15 jäsenvaltiota: Alankomaat, Bulgaria, Espanja, Italia, Kreikka,
Latvia, Portugali, Puola, Ranska, Romania, Ruotsi, Saksa, Suomi, Tanska ja
Unkari. [10] Kansainliiton
sopimussarja N:o 2623, s. 372, 1931. EU:n jäsenvaltioista 26 on ratifioinut
yleissopimuksen. Malta ei ole (vielä) ratifioinut sitä. [11] EYVL L
140, 14.6.2000, s. 1. [12] EYVL L
329, 14.12.2001, s. 3. [13] Ensimmäinen
kertomus hyväksyttiin joulukuussa 2001, KOM(2001) 771 lopullinen, toinen
syyskuussa 2003, KOM(2003) 532 lopullinen, ja kolmas syyskuussa 2007, KOM(2007)
524 lopullinen. [14] EYVL L
139, 11.5.1998, s. 1. [15] EYVL L
181, 4.7.2001, s. 6. [16] EUVL L 17,
22.1.2009, s. 1. [17] EYVL L
181, 4.7.2001, s. 11. [18] EUVL L
267, 9.10.2010, s. 1. [19] EUVL L
339, 22.12.2010, s. 1. [20] EUVL L
373, 21.12.2004, s. 1. [21] EUVL L 17,
22.1.2009, s. 5. [22] EUVL L
185, 17.7.2005, s. 35. [23] EYVL L 63,
6.3.2002, s. 1. [24] EYVL L
339, 21.12.2001, s. 50. Ohjelman päivittämiseksi on
laadittu ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi tietojenvaihtoa,
avunantoa ja koulutusta koskevan toimintaohjelman perustamisesta euron
suojaamiseksi rahanväärennykseltä (Perikles 2020 -ohjelma), KOM(2011) 0913
lopullinen. [25] Ryhmän perustamisesta säädetään asetuksella (EY) N:o 1338/2001. Se
muodostuu jäsenvaltioiden, EKP:n, Europolin ja OLAFin/ETTK:n asiantuntijoista. [26] Lainvalvonta-
ja oikeusviranomaisten sekä keskuspankkien ja rahapajojen edustajia. [27] EUVL L
328, 15.12.2009, s. 42. [28] EUVL C , ,
s. . [29] EYVL L
139, 11.5.1998, s. 1. [30] EYVL L
181, 4.7.2001, s. 6. [31] EYVL L
181, 4.7.2001, s. 11. [32] Kansainliiton
sopimussarja N:o 2623, s. 372, 1931. [33] EYVL L 140,
14.6.2000, s. 1. [34] EUVL L
328, 15.12.2009, s. 42–47. [35] EYVL L 63, 6.3.2002, s. 1.