EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0444
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL AND THE EUROPEAN PARLIAMENT Annual Report 2012 on the European Union's Development and external assistance policies and their implementation in 2011
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Vuoden 2012 kertomus Euroopan unionin kehitys- ja ulkomaanavun politiikoista ja niiden toteuttamisesta vuonna 2011
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Vuoden 2012 kertomus Euroopan unionin kehitys- ja ulkomaanavun politiikoista ja niiden toteuttamisesta vuonna 2011
/* COM/2012/0444 final */
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA EUROOPAN PARLAMENTILLE Vuoden 2012 kertomus Euroopan unionin kehitys- ja ulkomaanavun politiikoista ja niiden toteuttamisesta vuonna 2011 /* COM/2012/0444 final */
KOMISSION KERTOMUS NEUVOSTOLLE JA
EUROOPAN PARLAMENTILLE Vuoden 2012 kertomus Euroopan unionin
kehitys- ja ulkomaanavun politiikoista ja niiden toteuttamisesta vuonna 2011 UUSIIN HAASTEISIIN VASTAAMINEN Vuonna 2011 vastattiin uusiin haasteisiin ja etsittiin
uusia ratkaisuja vanhoihin haasteisiin. Arabikevät EU:n eteläisten
naapurimaiden kansannousuineen johti vaatimuksiin parantaa demokratiaa ja
yhteiskunnallista oikeudenmukaisuutta. Kun arabimaiden tilanne kehittyi, EU:n
alkuvaiheen humanitaarista tukea ja väestönsuojelutoimia täydennettiin
erityisillä strategioilla ja tuella, jotka oli mitoitettu kyseisten maiden
tarpeisiin ja joilla edistettiin kestäviä uudistuksia ja osallistavaa
taloudellista kehitystä. Saharan eteläpuolisessa Afrikassa EU:n tukipaketti
myönnettiin maailman nuorimmalle valtiolle, Etelä-Sudanille. EU ja sen jäsenvaltiot, jotka ovat maailman suurin
avunantaja ja joiden osuus julkisesta kehitysavusta on yli 50 prosenttia,
vahvistivat pitkän aikavälin sitoumuksensa köyhyyden lieventämiseksi.
Tiedonannossa ”EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan vaikutuksen lisääminen:
muutossuunnitelma”[1] korostettiin tukea
köyhyyden vähentämiseksi ja demokratian, hyvän hallinnon sekä kestävän ja
osallistavan kasvun edistämiseksi sekä tarvetta antaa tukea maille, joissa sitä
eniten tarvitaan ja joissa sillä voidaan saada aikaan suurin vaikutus. Tämä oli
erityisen tärkeää euroalueen vaikean taloustilanteen vuoksi. Myös maailman
suurimmassa kehitysyhteistyötapahtumassa – Etelä-Korean Busanissa marraskuussa
2011 järjestetyssä korkean tason foorumissa – korostettiin tehokkuuden ja
yhteensovittamisen lisäämistä ja avun toimittamista kansallisten
maajärjestelmien avulla. Muutossuunnitelmaa täydennettiin kolmansille maille
annettavaa EU:n budjettitukea koskevalla uudella lähestymistavalla[2],
joka on yksi EU:n tärkeimmistä välineistä avun vaikutuksen lisäämiseksi ja
tulosten tehostamiseksi. Joulukuussa 2011 julkaistiin uudet ehdotukset kehitys-
ja ulkomaanavun politiikkojen rahoittamiseksi osana monivuotista
rahoituskehystä (2014–2020), ja ne sisälsivät uusia painopistealoja koskevat
menosuunnitelmat. Muutossuunnitelma – EU:n kehitysyhteistyöpolitiikan
uudenaikaistaminen Muutossuunnitelma muodostuu kahdesta eri rakenneosasta,
jotka ovat yhtäältä ihmisoikeudet, demokratia ja hyvä hallinto ja toisaalta
kestävä ja osallistava kasvu. Kestävää ja osallistavaa kasvua vauhditetaan
edistämällä sosiaalista osallisuutta, inhimillistä kehitystä, ihmisarvoista
työtä, yritysten toimintaympäristöä, alueellista yhdentymistä, kestävää maataloutta,
energiahuoltoa ja energian saatavuutta. Suunnitelmassa ehdotetaan eriytettyä
lähestymistapaa. Tämä tarkoittaa, että EU:n seuraavassa monivuotisessa
rahoituskehyksessä muutamat maat – etenkin ne, joista on tullut itsenäisiä
avunantajia – saavat vähemmän tai eivät lainkaan apua, ja niille tarjotaan
vaihtoehtoisia yhteistyömuotoja. Tämän uuden lähestymistavan ansiosta EU:lla on
paljon paremmat edellytykset edistää ja puolustaa omia keskeisiä arvojaan ja
vastata kansainvälisistä sitoumuksistaan, joita se on antanut naapurimailleen
ja etenkin niille, jotka haluavat liittyä EU:hun tai joissa on meneillään
siirtymävaihe, sekä maailman köyhimmille ja haavoittuvimmille maille. Uuden toimintapolitiikan muita tavoitteita ovat
avunantajien ja etenkin EU:n jäsenvaltioiden toimien yhteensovittamisen
parantaminen, jotta vältetään päällekkäisyydet ja varmistetaan suurempi
johdonmukaisuus ja vaikutus. EU asettaa etusijalle alat, joilla on suuri
vaikutus köyhyyden poistamiseen. Tällaisia ovat hyvä hallinto, sosiaaliturva,
terveys, koulutus, työllisyys, maatalous ja energia. Maille annettava
kahdenvälinen apu kohdennetaan tulevaisuudessa korkeintaan kolmelle alalle[3].
Innovatiiviset välineet, kuten avustusten ja lainojen yhdistäminen ja
yksityissektorin osallistaminen, ovat osa ajan tasalle saatettua politiikkaa. Komissio selvittää Euroopan investointipankin ulkoisen
valtuuden tarkistamisen yhteydessä mahdollisuutta perustaa unionin yhteistyö-
ja kehitysfoorumi, jotta avustusten ja lainojen yhdistämiseen unionin
ulkopuolisilla alueilla käytettävät mekanismit toimisivat parhaalla
mahdollisella tavalla.[4] Energian käyttö köyhyyden
vähentämiseen Energia on tärkeässä asemassa
köyhyyden vähentämisessä, sillä sen avulla voidaan täyttää inhimilliset
perustarpeet, jotka liittyvät esimerkiksi ruoanlaittoon, terveyteen, asumiseen,
viestintään ja ihmisarvoiseen työhön. Sähkön
avulla voidaan myös luoda tuloja ja liiketoimintamahdollisuuksia. Seitsemän viime vuoden aikana kehitysmaiden
energia-alalle on myönnetty avustuksia noin 2 miljardia euroa, ja EU onkin
johtavassa asemassa energian saatavuuden parantamisessa. EU:n rahoitusvälineitä, kuten energia-alan
AKT–EU-välinettä, Afrikan ja EU:n uusiutuvia energialähteitä koskevaa ohjelmaa
ja EU:n ja Afrikan infrastruktuurirahastoa, on käytetty yksittäisten hankkeiden
rahoittamiseen eri puolilla Afrikkaa. Komissio
haluaa lisätä alalle annettavaa rahoitusta ottamalla yksityissektorin ja
kehitysyhteistyöpankit mukaan tuleviin hankkeisiin. Kehitysyhteistyöstä
vastaava Euroopan komission jäsen kuuluu YK:n pääsihteerin Ban Ki-Moonin
perustamaan korkean tason Sustainable Energy for All -työryhmään, jonka
tavoitteena on hankkia varoja kaikilta yhteiskunnan aloilta energia-alan
ohjelmien rahoittamiseksi. Energia on myös
yksi muutossuunnitelman keskeinen ala. Budjettituki – muutoksen edistäjä EU:n budjettitukea koskevasta uudesta
lähestymistavasta laaditussa tiedonannossa, joka
julkaistiin samanaikaisesti muutossuunnitelmaa koskevien ehdotusten kanssa
lokakuussa 2011, on terävöitetty tämän kehitysyhteistyövälineen käyttöä
muutoksen edistäjänä. Budjettituki on tukijärjestely, johon kuuluvat
vuoropuhelu, varojen siirrot kumppanimaan valtionkassan tilille, saavutusten
arviointi ja valmiuksien kehittäminen kumppanuuden ja keskinäisen vastuun
pohjalta. Uudella lähestymistavalla on määrä mahdollistaa budjettitukitoimien
parempi eriyttäminen, jotta EU pystyy ottamaan paremmin huomioon kumppanimaan
poliittiset, taloudelliset ja yhteiskunnalliset olosuhteet. EU aikoo painottaa
entistä voimakkaammin molemminpuolista vastuuta ja yhteistä sitoutumista
ihmisoikeuksiin, demokratiaan ja oikeusvaltioperiaatteeseen sekä budjetin
seurattavuutta ja valvontaa. Uusi rahoituskehys Komission kesäkuussa 2011 esittämät monivuotista rahoituskehystä
(2014–2020) koskevat ehdotukset perustuivat ”Eurooppa 2020 -strategiaa tukevaa
talousarviota”[5] koskeviin ehdotuksiin,
joissa korostettiin aloja, joilla EU:lla voisi olla tärkeä tehtävä yhä
globaalimmassa maailmassa. EU on edelleen sitoutunut saavuttamaan vuosituhannen
kehitystavoitteet ja virallista kehitysapua koskevan tavoitteen, joka on 0,7
prosenttia BKTL:stä, vuoteen 2015 mennessä. Näiden tavoitteiden saavuttamisen
helpottamiseksi on ehdotettu, että lisätään ulkoisen toiminnan
budjettirahoitusta 56,8 miljardista eurosta 70 miljardiin euroon ja edistetään
sellaisten innovatiivisten rahoitusvälineiden (kuten lainojen, takausten,
pääoman ja riskinjakovälineiden) käyttöönottoa, joiden tavoitteena on edistää
yksityisinvestointeja ja lujittaa vastaanottajamaiden instituutioita. On myös
ehdotettu, että Euroopan kehitysrahastoa (EKR), joka kattaa 79 Afrikan,
Karibian ja Tyynenmeren (AKT) maata, olisi kasvatettava kuuden vuoden rahoituskauden
23 miljardista eurosta seitsemän vuoden rahoituskauden 30,3 miljardiin euroon
(vuoden 2011 hintoina) ja että sen varat tulisivat jatkossakin suoraan EU:n
jäsenvaltioilta. Yhteinen päätöksenteko Vuosi 2011 oli uuden ulkosuhdehallinnon ensimmäinen
toimintavuosi unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkean edustajan
alaisuudessa. Ulkosuhdehallinto teki vuonna 2011 yhteistyötä komission
yksiköiden kanssa vastatakseen yhdessä Libyan ja Tunisian kriiseihin ja
laatiakseen uutta monivuotista rahoituskehystä koskevat ehdotukset. EU:n 140
edustuston muodostama maailmanlaajuinen verkosto hoitaa EU:hun liittyviä
poliittisia ja diplomaattisia tehtäviä ja antaa jäsenvaltioille tukea yhteisen
raportoinnin kaltaisten toimien avulla. Koska muutamat kansalliset
diplomaattiedustustot ovat supistaneet resurssejaan ja keskittyneet muihin
painopistealoihin, EU:n edustustojen lisäarvo perustuu siihen, että niillä
varmistetaan, että EU on asianmukaisesti edustettuna kaikkialla maailmassa.
Tarkoitus ei ole korvata kansallisia diplomaattiedustustoja vaan varmistaa
resurssien kustannustehokkaampi ja toimivampi käyttö ja lujittaa EU:n
maailmanlaajuista asemaa. Arabikevät – eteläisten naapureiden tarpeisiin vastaaminen EU vahvisti maaliskuussa 2011 auttavansa
eteläisen Välimeren alueen kansalaisia parantamaan ihmisoikeuksien
kunnioittamista, lisäämään demokratiaa ja saavuttamaan paremman elämän. Se
tarjosi eteläisille naapureilleen demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen
tähtäävää kumppanuutta osana Euroopan naapuruuspolitiikkaa. Se perustuu
kannustinperusteiseen lähestymistapaan, jossa annetaan tukea uudistuksiin
sitoutuneille kumppaneille ja jossa luodaan tiiviimpi yhteys poliittisen
lähestymistavan ja rahoitustukiohjelman välille. Sen seurauksena eteläisille
naapurimaille on kohdennettu uudelleen 600 miljoonaa euroa kumppanuuspolitiikan
mukaisiin tavoitteisiin, joita ovat demokraattinen muutos, kumppanuus ihmisten
ja kansalaisyhteiskunnan kanssa sekä kestävä ja osallistava kasvu. Lisäksi EU:n talousarviosta on osoitettu
miljardi euroa Euroopan naapuruuspolitiikan kumppanuusmaille, jotta tuetaan
toukokuussa 2011 annetun yhteisen tiedonannon ”Uusi strategia muutostilassa
olevia naapurimaita varten” täytäntöönpanoa. Suurin osa näistä lisäresursseista
(670 miljoonaa euroa) kanavoidaan kahden kehysohjelman välityksellä, jotka ovat
eteläisen naapuruusalueen kumppanuutta, uudistuksia ja osallistavaa kasvua
tukeva SPRING-ohjelma (Support for Partnership Reform and Inclusive Growth)
(540 miljoonaa euroa vuosina 2011–2013) ja itäisen kumppanuuden yhdentymis- ja
yhteistyöohjelma EaPIC (Eastern Partnership Integration and Cooperation) (130
miljoonaa euroa vuosina 2012–2013). Lisärahoituksen loppuosa on osoitettu lähinnä
korkeakouluohjelmille (kuten Tempus, Erasmus Mundus) ja kansalaisyhteiskunnan
organisaatioiden ja valtiosta riippumattomien toimijoiden tukemiseen.
Kansalaisyhteiskuntaväline otettiin käyttöön kansalaisyhteiskunnan
toimintaedellytysten parantamiseksi sekä EU:n itäisellä että eteläisellä
naapuruusalueella. Sen tarkoituksena on edistää uudistuksia ja lisätä julkista
vastuullisuutta, ja sitä varten on myönnetty 26,4 miljoonaa euroa tukea
vuodeksi 2011. Lisäksi laadittiin investointien turvallisuutta Välimeren
alueella koskeva ISMED-ohjelma, jolla vastataan arabikevään merkittäviin
tapahtumiin. Maailmalla EU vahvisti vuonna 2011 kansainvälisiä suhteitaan hyödyntämällä
lukuisia voimassa olevia yhteistyö-, kauppa- ja assosiaatiosopimuksiaan ja
erityisvälineitään ja syvensi niitä. Etelä-Sudanin itsenäistyminen heinäkuussa 2011 johti uuden EU:n
edustuston avaamiseen Jubassa, Etelä-Sudanissa. EU:n jäsenvaltiot ja komissio
päättivät vuosien 2011–2013 strategia-asiakirjassa parantaa avun koordinointia
ja johdonmukaisuutta osoittamalla 800 miljoonaa euroa tukea etenkin terveyteen,
koulutukseen, maaseudun kehittämiseen, oikeusvaltioperiaatteen edistämiseen ja
vesi- ja jätevesihuollon parantamiseen. Euroopan kehitysrahaston osuus tuesta
oli 200 miljoonaa euroa. Myös Pohjois-Afrikan tapahtumilla oli sekä lyhyen että pitkän aikavälin
vaikutuksia alueen eteläisiin naapureihin, etenkin Sahelin alueeseen ja siihen
rajoittuviin maihin. EU vastasi vakautusvälineellään pyyntöihin antaa
välittömästi tukea alueen vakauttamistoimille muun muassa tarkastelemalla
(etenkin libyalaisten) paluumuuttajien ja muiden elinkeinomahdollisuuksia ja
asiaan liittyviä tarpeita. Sahelin turvallisuutta ja kehitystä koskevassa EU:n
strategiassa tarkasteltiin alueen turvallisuuteen ja kehitykseen kohdistuvia
pitkän aikavälin vaikutuksia. Malin, Mauritanian ja Nigerin kesken jaettiin
alustavasti 150 miljoonan euron tukipaketti kehitys- ja hallintotoimia varten,
maiden oikeusjärjestelmien lujittaminen mukaan lukien. Alueen on vastattava
jatkossakin useisiin toisiinsa kytköksissä oleviin haasteisiin, kuten
äärimmäinen köyhyys, ilmastonmuutoksen vaikutukset, toistuvat ruokakriisit,
nopea väestönkasvu, heikko hallinto, korruptio, ratkaisemattomat sisäiset
jännitteet, väkivaltaisten ääriliikkeiden ja radikalisoitumisen vaara, laiton
kauppa ja terrorismiin liittyvät turvallisuusuhat. Afrikan sarven ruokakriisit osoittautuivat alueen yhdeksi suurimmaksi
tulevaisuuden haasteeksi vuonna 2011. EU myönsi lisävaroja Etiopialle (13,75
miljoonaa euroa), Djiboutille (noin 4,5 miljoonaa euroa) ja Somalialle (25
miljoonaa euroa). Marraskuussa 2011 sovittiin Afrikan sarven uudesta
strategisesta kehyksestä ja Afrikan sarven alueelle nimitettiin ensimmäisen
kerran EU:n erityisedustaja, jonka ensimmäisen tehtävän painopiste oli Somalia
ja alueella rehottava merirosvous. EU lisäsi myös Norsunluurannikolle
antamaansa tukea ja myönsi maalle 125 miljoonaa euroa auttaakseen presidentti
Alassane Ouattaran alaisuudessa toimivia uusia viranomaisia poliittisen ja
taloudellisen vakauden palauttamisessa. Edistystä saavutettiin myös yhteisen
EU–Afrikka-strategian toisen toimintasuunnitelman ja sen kahdeksan temaattisen
kumppanuuden täytäntöönpanossa. Afrikan ja EU:n foorumissa hallinnosta ja
ihmisoikeuksista käytävää vuoropuhelua varten tehtiin ehdotuksia, jotka
liittyvät luonnonvarojen hoitoon konfliktitilanteissa ja konfliktien
jälkeisissä tilanteissa ja joilla tuetaan EU:n viimeaikaisia toimia Afrikassa
toimivien eurooppalaisten kaivannais- ja metsätalousyritysten toiminnan
avoimuuden parantamiseksi. Vuoden 2011 toimissa painotettiin voimakkaasti EU:n itäisiä naapureita,
joille EU on kumppani, uudistusten vauhdittaja ja taloudellisten
mahdollisuuksien tarjoaja. Varsovassa 29.–30. syyskuuta 2011 järjestetyssä
toisessa itäisen kumppanuuden huippukokouksessa EU ja sen itäiset naapurit
uusivat sitoumuksensa, ja EU sitoutui myöntämään korkeintaan 130 miljoonaa
euroa lisävaroja vuosiksi 2012–2013 uudistuksiin sitoutuneille kumppaneille.
Ukrainan järjestämässä kansainvälisessä konferenssissa Tšernobylin
ydinvoimalaonnettomuuden 25-vuotispäivän muistoksi varattiin 550 miljoonaa
euroa lisärahoitusta uuden turvallisen suojan rakentamiseksi ja väestön ja
ympäristön suojelemiseksi Tšernobylin vahingoittuneen neljännen reaktorin
vaikutuksilta. EU sitoutui myöntämään 110
miljoonaa euroa lisärahoitusta ydinturvallisuusalan yhteistyövälineestä. Keski-Aasian maille EU on läheinen poliittinen
liittolainen ja uskottu kumppani, johon ne voivat luottaa alulle saattamassaan
haastavassa siirtymäprosessissa ja joka tarjoaa samalla taloudellisia
mahdollisuuksia. Taškentissä 7. huhtikuuta 2011 järjestetyssä EU:n ja
Keski-Aasian ulkoministereiden kokouksessa kumppanit toistivat olevansa
sitoutuneita tavoitteiden saavuttamiseen ja EU:n ja Keski-Aasian strategian
täytäntöönpanoon. Strategialle vuosiksi 2012–2013 myönnettyjen varojen avulla
pyritään saamaan aikaan tärkeitä poliittisia ja sosioekonomisia uudistuksia. EU:n ja Latinalaisen Amerikan ja Karibian
alueen maiden (LAC-maat) Madridissa toukokuussa 2010 järjestetyssä
huippukokouksessa lujitettiin poliittisia suhteita LAC-maihin. Ensimmäinen alueidenvälinen
assosiaatiosopimus tehtiin Keski-Amerikan kanssa ja monenvälinen kauppasopimus
pantiin alulle Kolumbian ja Perun kanssa. Myös EU:n ja Etelä-Amerikan yhteisen
markkinajärjestelyn, Mercosurin, välisissä assosiaatiosopimusta koskevissa
neuvotteluissa edistyttiin. Marraskuussa 2011 avattiin myös EU–LAC-säätiön
päätoimipaikka Hampurissa, Saksassa. EU syvensi suhteitaan myös Kaakkois-Aasian valtioiden liiton (ASEAN)
kanssa ja lujitti kahdenvälisiä suhteitaan liiton kymmenen jäsenen kanssa
neuvottelemalla kahdenvälisistä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksista ja
vapaakauppasopimuksista ja panemalla ne täytäntöön. Yksi erittäin onnistunut
EU:n rahoittama, koko Aasian alueen kattava hanke on monihaarainen
SWITCH-Aasia-ohjelma, jolla edistetään kestävää tuotantoa ja kulutusta sekä
rahoitetaan pieniä hankkeita eri puolilla Aasiaa. Sillä tuetaan köyhyyden poistamista
ja elämänlaadun parantamista (ensimmäinen ja seitsemäs vuosituhattavoite) ja
edistetään samalla vihreää taloutta. Karibialla jatkettiin vuonna 2010 käynnistettyjä lukuisia aloitteita.
EU:n ja Karibian yhteisstrategiasta laadittiin toimielinten käsittelyä varten
lopullinen versio, jota tarkasteltiin EU:n ja Cariforumin huippukokouksessa
vuonna 2010 ja joka on määrä julkistaa vuonna 2012. Myös EU:n ja Cariforumin
talouskumppanuussopimuksen täytäntöönpanossa edistyttiin. EKR-komitea hyväksyi pitkään odotetun Karibian
infrastruktuurirahaston, ja Karibian investointiväline otetaan käyttöön vuonna 2012. Ilmastonmuutos on Tyynenmeren suurin yksittäinen uhka, ja se vaikeuttaa
alueen mahdollisuuksia saavuttaa vuosituhannen kehitystavoitteet. Joulukuussa
2010 käynnistetyn ilmastonmuutosta koskevan EU:n ja Tyynenmeren alueen yhteisen
aloitteen jatkotoimena kehitysyhteistyöstä vastaava EU:n komission jäsen tapasi
Tyynenmeren ministereitä Vanuatussa maaliskuussa 2011 järjestetyssä korkean
tason aluekonferenssissa. Konferenssissa vahvistettiin sitoumus tehdä tehokasta
kehitysyhteistyötä, jonka puitteissa puututaan ilmastonmuutokseen, vähennetään
köyhyyttä, edistetään ihmisoikeuksia, demokratiaa ja sukupuolten tasa-arvoa
sekä saavutetaan kaikki vuosituhannen kehitystavoitteet. Komission ja korkean
edustajan odotetaan esittävän yhteisen tiedonannon ”EU:n ja Tyynenmeren alueen
kehityskumppanuuden uudistaminen” vuonna 2012. EU näytti vuonna 2011 edelleen esimerkkiä ilmastonmuutoksen
torjumiseksi maailmanlaajuisesti ja vaati edistymistä kansainvälisissä
ilmastoneuvotteluissa. EU täytti sitoumuksensa tarjota lyhyen aikavälin
rahoitusta (fast-start finance) ja vauhditti ilmastodiplomatian toimiaan ennen Etelä-Afrikan
Durbanissa marraskuussa 2011 järjestettyä YK:n ilmastokonferenssia. EU:n
lähteistä rahoitettavat vesihankkeet Vuosina
2004–2012 EU:n vesialan AKT-välineestä on yhteisrahoitettu 272:ta hanketta,
joiden tavoitteena on parantaa veden saatavuutta, hygieniaa, jätevesihuoltoa ja
veden hallinnointia Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren (AKT) maissa. Väline perustettiin alun perin EU:n myöntämän 700
miljoonan euron rahoituserän ja Espanjan hallituksen myöntämän 12 miljoonan
euron avustuksen turvin. Vuonna 2002 käynnistetyllä
kattavammalla Euroopan unionin vesialoitteella pyritään edelleen saamaan
käyttöön resursseja eri lähteistä vesi- ja jätevesihuollon parantamiseksi. Vuodesta 2004 EU on auttanut jo yli 32:ta miljoonaa
ihmistä parantamalla vesihuollon saatavuutta ja yli yhdeksää miljoonaa ihmistä parantamalla
jätevesihuollon saatavuutta. EU aikoo
hyödyntää EU:n vesialoitteen ja vesialan EU–AKT-välineen saavutuksia ja tukea
jatkossakin kansainvälistä yhteistyötä ja edistää innovatiivisia
lähestymistapoja, joilla lujitetaan vesialan ja muiden alojen, kuten
maatalouden ja energian, välistä yhteyttä. Komissio korosti
muutossuunnitelmassa, että uusilla toimintapolitiikoilla on puututtava
eriarvoisuuteen ja etenkin parannettava ympäristöä vahingoittamatta köyhien
mahdollisuuksia saada käyttöönsä maata, vettä ja energiaa. Vuosina 2003–2010 se on osoittanut noin 3 miljardia
euroa vesi- ja jätevesihankkeisiin liittyville toimille. Tuona aikana EU:n
vesi- ja jätevesialalle myöntämä kehitysyhteistyöapu on lähes
kolminkertaistunut. Vuosituhannen kehitystavoitteiden saavuttaminen Vuoden 2011 kertomuksessa esitetään yksityiskohtaisesti, miten EU:n
yksittäisillä hankkeilla ja ohjelmilla autetaan saavuttamaan vuosituhannen
kehitystavoitteet eri maanosissa ja alueilla. EU
on laatinut ohjelmia ja erityisiä välineitä, joilla helpotetaan vuosituhannen
kehitystavoitteiden saavuttamista, mukaan lukien kauimpana olevat tavoitteet,
kuten lapsi- ja äitiyskuolleisuuden vähentäminen. Vuoden
2011 lopussa hyväksyttiin EU:n syyskuussa 2010 käynnistämän
vuosituhattavoitteita koskevan miljardin euron aloitteen ensimmäinen osa. Sen
painopiste on maissa, joissa kaivataan kipeimmin edistystä vuosituhannen
kehitystavoitteiden saavuttamisessa. EU:n elintarvikerahoitusvälineellä
parannetaan myös elintarviketurvaa ja ravitsemustilannetta. Vuoden 2011 loppuun mennessä tällä miljardin euron
EU-välineellä oli rahoitettu 134 valtiosta riippumattomien järjestöjen ja EU:n
jäsenvaltioiden virastojen hanketta, 69 kansainvälisten järjestöjen hanketta, 3
alueellista hanketta ja 10 talousarvion tukitoimea. Myös kestävä maatalous, elintarvikevarmuus ja ravitsemus ovat
muutossuunnitelmassa tärkeässä asemassa EU:n kehitysyhteistyön asialistalla. EU:n temaattisella Investointi ihmisiin -ohjelmalla
rahoitettiin vuonna 2011 kaksi suurta sukupuolten tasa-arvoa koskevaa
aloitetta, joiden tavoitteena on auttaa maita saavuttamaan sukupuolten
tasa-arvoa koskeva kolmas vuosituhattavoite. Toisen aloitteen tavoitteena on
naisten yhteiskunnallisten ja taloudellisten vaikutusmahdollisuuksien
lisääminen, ja toinen on YK:n käynnistämä uusi ohjelma, jolla pyritään
lisäämään rahoituksen vastuullisuutta sukupuolten tasa-arvon edistämiseksi
(Increasing accountability for financing to gender equality). Ihmisoikeuksien ja hyvän hallinnon lujittaminen EU hyödynsi vuonna 2011 useita ulkoisia välineitään ja
politiikkojaan edistääkseen ja suojellakseen ihmisoikeuksia ja hyvää hallintoa
ja torjuakseen sukupuolten epätasa-arvoa. Komissio ja korkea edustaja esittivät
joulukuussa 2011 yhteisen tiedonannon ”Ihmisoikeudet ja demokratia keskeisenä
osana EU:n ulkoisia toimia – kohti tehokkaampaa lähestymistapaa”[6].
Tiedonannossa vahvistetaan EU:n ihmisoikeuksia koskeva lähestymistapa, mutta
samalla siinä asetetaan tavoitteeksi sovittaa ihmisoikeuksien edistämiseen
liittyvät toimet paikallisten olosuhteiden mukaisiksi. Lisäksi tiedonannossa
hahmotellaan, miten EU:n kollektiiviset voimat voidaan valjastaa. Uuden
rahoituskehyksen yhteydessä on ehdotettu demokratiaa ja ihmisoikeuksia koskevan
eurooppalaisen rahoitusvälineen lujittamista ja kansalaisyhteiskunnalle maailmanlaajuisesti
annettavan tuen lisäämistä. Sukupuolielinten silpomisen
kieltämistä koskeva hienovarainen lähestymistapa EU:n ja Yhdistyneiden kansakuntien
lastenrahaston (UNICEF) yhteistyöllä on onnistuttu vähentämään merkittävästi
naisten sukupuolielinten silpomista ja monien tyttöjen elämään vaikuttavia
lapsiavioliittoja. EU on myöntänyt UNICEFin hallinnoimalle ohjelmalle
rahoitusta yhteensä 3 991 000 euroa vuosiksi 2008–2012. Ohjelman
kohdemaita ovat Egypti, Eritrea, Etiopia, Senegal, Sudan ja Intia, ja ohjelmassa
on keskitytty muuttamaan yhteiskunnallisia normeja ja asenteita
ruohonjuuritasolla annettavalla koulutuksella ja käymällä maaseutuyhteisöissä
keskusteluja arkaluonteisista aiheista yhteisön arvostettujen johtajien
avustamana. Tällaisen hienovaraisen
lähestymistavan ansiosta Senegal on ilmoittanut ensimmäisenä, että se aikoo
luopua tästä perinteisestä tavasta. Tulevat toimet Jotta otetaan huomioon nopeasti muuttuvan maailman
haasteet, EU:n ulko- ja kehitysyhteistyöpolitiikat saatetaan ajan tasalle
muutossuunnitelmassa ja siihen liitetyissä talousarviotukea koskevissa
ehdotuksissa. Ajan tasalle saatetun suunnitelman tavoitteena on, että
kehitysyhteistyössä painotetaan ihmisoikeuksia, demokratiaa, hyvää hallintoa ja
osallistavaa ja kestävää kasvua. Kestävä maatalous, elintarvikevarmuus, kestävä
energia, yksityissektorin edistäminen kehitysyhteistyökumppanina, ihmisarvoinen
työ ja sosiaaliturva ovat tärkeitä näkökohtia tässä yhteydessä. On yleisesti tunnustettu, että EU voi parantaa välineitään,
joilla tuetaan kestävää muutosta siirtymävaiheessa olevissa yhteiskunnissa,
siten että otetaan huomioon niiden olosuhteet ja tarpeet. Alhaisen tulotason
maat ovat erityisen alttiita ulkoisille häiriöille. Häiriöiden sietokyvyn
lisäämiseksi ajan kuluessa vuoden 2011 yhteisissä tiedonannoissa on ehdotettu
suuremman painoarvon antamista kotimaiselle tulonhankinnalle, sosiaalisten
turvaverkostojen lujittamiselle, julkisten menojen tehokkaammalle käytölle ja
talouksien monipuolistamiseen tähtääville toimenpiteille. Kestää kuitenkin
jonkin aikaa, ennen kuin tällaisten politiikkojen edut näkyvät käytännössä.
Komissio aikoo tarkastella mahdollisuuksia soveltaa SPRING-ohjelman kaltaisia
innovatiivisia hankkeita myös muualla maailmassa. Jotta voidaan auttaa kehitysmaita vastaamaan ulkoisten
häiriöiden taloudellisiin vaikutuksiin ja rahoitusvaikutuksiin, tarvitaan
lyhyen aikavälin mekanismeja. FLEX-välineen, elintarvikerahoitusvälineen ja
talouden taantumasta kärsivien maiden Vulnerability FLEX ‑välineen
(V-FLEX) täytäntöönpanosta saatujen kokemusten perusteella komissio laatii
täydentäviä mekanismeja häiriöiden vaimentamiseksi. Vuosituhannen
kehitystavoitteiden saavuttaminen ja sen jälkeinen kehys ovat edelleen
keskeisiä aiheita vuonna 2012, kun YK:n vuosituhattavoitteita tarkastellaan
seuraavan kerran vuonna 2013. [1] KOM(2011) 637 lopullinen. [2] KOM(2011) 638 lopullinen. [3] Lukuun ottamatta mahdollisesti EU:n ehdokasmaita ja
mahdollisia ehdokasmaita, joille myönnetään tukea liittymistä valmistelevasta
tukivälineestä. [4] Päätös N:o 1080/2011/EU. [5] KOM(2011) 500 lopullinen. [6] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0886:FIN:FI:PDF.