EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52008AG0019
Common Position (EC) No 19/2008 of 6 June 2008 adopted by the Council, acting in accordance with the procedure referred to in Article 251 of the Treaty establishing the European Community, with a view to the adoption of a Regulation of the European Parliament and of the Council on the liability of carriers of passengers by sea in the event of accidents (Text with EEA relevance)
Nõukogu ühine seisukoht (EÜ) nr 19/2008, 6. juuni 2008 , vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklile 251, eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral (EMPs kohaldatav tekst)
Nõukogu ühine seisukoht (EÜ) nr 19/2008, 6. juuni 2008 , vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklile 251, eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral (EMPs kohaldatav tekst)
ELT C 190E, 29.7.2008, p. 17–40
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, GA, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
29.7.2008 |
ET |
Euroopa Liidu Teataja |
CE 190/17 |
NÕUKOGU ÜHINE SEISUKOHT (EÜ) nr 19/2008,
6. juuni 2008,
eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu … määrus (EÜ) nr …/2008 reisijate meritsi vedajate vastutuse kohta õnnetusjuhtumite korral
(EMPs kohaldatav tekst)
(2008/C 190 E/02)
EUROOPA PARLAMENT JA EUROOPA LIIDU NÕUKOGU,
võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 80 lõiget 2,
võttes arvesse komisjoni ettepanekut,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust (1),
võttes arvesse Regioonide Komitee arvamust (2),
toimides asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras (3)
ning arvestades järgmist:
(1) |
Ühise transpordipoliitika raames on vaja võtta lisameetmeid, et suurendada meretranspordi ohutust. Nimetatud meetmed hõlmavad vastutuse eeskirju reisijatele tekitatud kahju eest, kuna on oluline tagada, et laevaõnnetusjuhtumisse sattunud reisijad saavad sobiva suurusega hüvitise. |
(2) |
Reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokoll võeti vastu 1. novembril 2002. aastal Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (IMO) egiidi all. Ühendus ja selle liikmesriigid on otsustamas kõnealuse protokolliga ühinemise või selle ratifitseerimise üle. |
(3) |
2002. aasta protokolliga muudetud reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni (edaspidi „Ateena konventsioon”) kohaldatakse ainult rahvusvahelise veo suhtes. Meretranspordi teenuste siseturul ei eristata kohalikke ja rahvusvahelisi vedusid ning seetõttu on asjakohane, et vastutuse tase ja olemus oleksid ühenduses ühesugused nii rahvusvahelise kui ka riigisisese veo puhul. |
(4) |
IMO juriidiline komitee võttis 19. oktoobril 2006. aastal vastu IMO reservatsiooni ja Ateena konventsiooni rakendamise suunised (edaspidi „IMO suunised”), et täpsustada mõningaid Ateena konventsiooniga, eelkõige terrorismiga seotud kahju hüvitamisega seotud küsimusi, ja seega saab IMO suuniseid pidada lex specialis'eks. |
(5) |
Käesoleva määrusega inkorporeeritakse osa IMO suuniseid ja muudetakse need siduvaks. Sel eesmärgil mõistetakse IMO suuniste sätetes eelkõige sõna „tuleks” all sõna „tuleb”. |
(6) |
Ateena konventsiooni sätteid (I lisa) ja IMO suuniseid (II lisa) tuleks tõlgendada ühenduse õigusaktide raames mutatis mutandis. |
(7) |
Ateena konventsiooni artiklitega 17 ja 17a hõlmatud küsimused on Euroopa Ühenduse ainupädevuses üksnes niivõrd, kuivõrd need artiklid mõjutavad nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 (kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) (4) kehtestatud eeskirju. Kui Euroopa Ühendus ühineb Ateena konventsiooniga, on kõnealused kaks sätet nimetatud ulatuses ühenduse õiguskorra osa. |
(8) |
Käesoleva määruse kohaldamisel tuleks väljendit „või on liikmesriigis registreeritud” tõlgendada selliselt, et laevapereta väljaprahtimise registreerimise süsteemi mõttes on lipuriik kas liikmesriik või Ateena konventsiooni osalisriik. Liikmesriigid ja komisjon peaksid võtma vajalikke samme, et kutsuda IMO üles töötama välja suuniseid laevapereta väljaprahtimise registreerimise süsteemi kohta. |
(9) |
Käesoleva määruse kohaldamisel ei tohiks mõiste „liikumisvarustus” tähendada ei pagasit ega sõidukeid Ateena konventsiooni artikli 8 tähenduses. |
(10) |
Käesoleva määruse rakendamiseks vajalikud meetmed tuleks vastu võtta vastavalt nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsusele 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (5). |
(11) |
Komisjonile tuleks eelkõige anda volitus muuta käesolevat määrust, et inkorporeerida hilisemaid muudatusi käesoleva määrusega seotud rahvusvahelistes konventsioonides, protokollides, koodeksites ja resolutsioonides. Kuna need on üldmeetmed ja nende eesmärk on muuta käesoleva määruse vähemolulisi sätteid, muu hulgas täiendades seda uute vähemoluliste sätetega, tuleb need vastu võtta vastavalt nõukogu otsuse 1999/468/EÜ artiklis 5a sätestatud kontrolliga regulatiivmenetlusele. |
(12) |
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 1406/2002 (6) loodud Euroopa Meresõiduohutuse Amet (EMSA) peaks komisjoni abistama uute eeskirjade toimimise eduaruande ettevalmistamisel ja koostamisel. |
(13) |
Selleks et täita käesolevast määrusest tulenevaid kohustusi, võivad liikmesriigid kaaluda merinõuete korral vastutuse piiramise 1976. aasta konventsiooni (mida on muudetud 1996. aasta protokolliga) ratifitseerimist, ja kasutada kõnealuse konventsiooni artikli 15 lõikes 3a sätestatud võimalust määrata käesoleva määruse erisätetega reisijate suhtes kohaldatava vastutuse piirmäära. |
(14) |
Kuna käesoleva määruse eesmärki, nimelt õnnetusjuhtumi korral meritsi vedajate ja nende reisijate õiguste suhtes kohaldatavate ühtsete eeskirjade loomist, ei suuda liikmesriigid piisavalt saavutada ning vajaduse tõttu tagada õnnetusjuhtumi korral ühesugused vastutuse piirid kõigis liikmesriikides on seda parem saavutada ühenduse tasandil, võib ühendus võtta meetmeid kooskõlas asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsuse põhimõttega. Kõnealuses artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev määrus nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalikust kaugemale, |
ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA MÄÄRUSE:
Artikkel 1
Sisu
Käesoleva määrusega kehtestatakse ühenduse vastutuse ja kindlustuse kord reisijate meritsi veol vastavalt järgmistele asjakohastele sätetele:
a) |
2002. aasta protokolliga muudetud reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni (edaspidi „Ateena konventsioon”) sätted, mis esitatakse I lisas, ning |
b) |
IMO reservatsioon ja IMO juriidilise komitee poolt 19. oktoobril 2006. aastal vastu võetud Ateena konventsiooni rakendamise suunised (edaspidi „IMO suunised”), mis esitatakse II lisas. |
Lisaks laiendatakse käesoleva määrusega kõnealuseid sätteid ühe liikmesriigi piires 17. märtsi 1998. aasta direktiivi 98/18/EÜ (reisilaevade ohutuseeskirjade ja -nõuete kohta) (7) artikli 4 kohaselt A–klassiga hõlmatud parvlaevade reisijate merevedude suhtes ja sätestatakse teatavad täiendavad nõuded.
Artikkel 2
Reguleerimisala
Käesolevat määrust kohaldatakse igasuguse rahvusvahelise veo suhtes Ateena konventsiooni artikli 1 lõike 9 tähenduses ja ühe liikmesriigi piires direktiivi 98/18/EÜ artikli 4 kohaselt A–klassiga hõlmatud parvlaevade merevedude suhtes järgmistel juhtudel:
a) |
laev sõidab liikmesriigi lipu all või on liikmesriigis registreeritud; või |
b) |
veoleping on sõlmitud liikmesriigis; või |
c) |
lähte- või sihtkoht on vastavalt veolepingule liikmesriigis. |
Liikmesriigid võivad käesolevat määrust kohaldada kõigi ühe liikmesriigi piires toimuvate merevedude suhtes.
Artikkel 3
Vastutus ja kindlustus
1. Vastutus reisijate, nende pagasi ja sõidukite suhtes ja kindlustust või muud rahalist tagatist käsitlevad eeskirjad on reguleeritud käesoleva määrusega ning I lisas esitatud Ateena konventsiooni artiklitega 1 ja 1a, artikli 2 lõikega 2, artiklitega 3 kuni 16, 18, 20 ja 21 ning II lisas esitatud IMO suuniste sätetega.
2. II lisas sätestatud IMO suunised loetakse siduvateks.
Artikkel 4
Liikumisvahendite või muu erivarustusega seotud hüvitis
Liikumispuudega reisija poolt kasutatava liikumisvarustuse või muu erivarustuse kaotsimineku või kahjustumise korral on vedaja vastutus reguleeritud Ateena konventsiooni artikli 3 lõikega 3. Hüvitis vastab asjaomase varustuse asendusväärtusele või vajadusel parandamiskuludele.
Artikkel 5
Üldine vastutuse piirmäär
Käesoleva määrusega ei muudeta vedaja või tegeliku vedaja õigusi ega kohustusi, mis on sätestatud siseriiklike õigusaktidega, millega rakendatakse merinõuete korral vastutuse piiramise 1976. aasta rahvusvahelist konventsiooni, nagu seda on muudetud 1996. aasta protokolliga, sealhulgas kõnealuse konventsiooni võimalikke hilisemaid muudatusi.
Nõuete suhtes, mis tulenevad reisija surma põhjustamisest või talle isikukahju tekitamisest mis tahes IMO suuniste punktis 2.2 osutatud riski tõttu, võivad vedaja ja tegelik vedaja piirata oma vastutust vastavalt esimeses lõigus osutatud sätetele, tingimusel et nimetatud sätete kohaselt arvutatud vastutuse piirmäär iga konkreetse juhtumi korral ei ületa kas 340 miljonit SDR (Rahvusvahelise Valuutafondi arveldusühik) ohtliku juhtumi kohta või 250 000 SDR reisija kohta, olenevalt sellest, kumb neist summadest on väiksem.
Artikkel 6
Ettemakse
Kui reisija surma või isikukahju põhjustas liikmesriigi territooriumil või liikmesriigi lipu all sõitva või vajadusel liikmesriigis registreeritud laeva pardal toimunud meresõidu ohtlik juhtum, teeb vedaja, kes tegelikult viis läbi veo, mille jooksul toimus meresõidu ohtlik juhtum, 15 päeva jooksul alates hüvitise õigust omava isiku kindlakstegemisest ettemakse, mis katab vahetud majanduslikud vajadused võrdeliselt kahju suurusega. Surma korral ei ole see makse vähem kui 21 000 eurot.
Kõnealust sätet kohaldatakse ka siis, kui vedaja asukoht on ühenduses.
Ettemakse ei tähenda vastutuse tunnustamist ning selle võib käesoleva määruse alusel makstavatest hilisematest summadest maha arvata, kuid tagasimaksmisele kuulub ettemakse üksnes Ateena konventsiooni artikli 3 lõikes 1 või artiklis 6 või IMO suuniste A liites ettenähtud juhtudel või kui ettemakse saanud isikul ei olnud õigust hüvitisele.
Artikkel 7
Reisijate teavitamine
Vedaja ja/või tegelik vedaja tagavad, et reisijatele antakse asjakohast ja arusaadavat teavet nende õiguste kohta vastavalt käesolevale määrusele hiljemalt väljumisel. Niivõrd kuivõrd kas vedaja või tegelik vedaja on täitnud käesoleva artikli kohase teavitamiskohustuse, ei ole teine kohustatud aru andma. Seda teavet antakse kõige sobivamas vormis.
Selleks, et seda teavitamise nõuet täita, võib vedaja ja/või tegelik vedaja kasutada komisjoni poolt koostatud ja avalikustatud käesoleva määruse sätete kokkuvõtet.
Artikkel 8
Aruanne
Komisjon koostab hiljemalt kolm aastat pärast käesoleva määruse kohaldamise kuupäeva määruse kohaldamise kohta aruande, milles arvestatakse muu hulgas majanduse arengut ja arengusuundumusi rahvusvahelistel foorumitel.
Artikkel 9
Menetlus
Meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähemolulisi sätteid, mis on seotud Ateena konventsiooni artikli 3 lõikes 1, artikli 4a lõikes 1, artikli 7 lõikes 1 ja artiklis 8 sätestatud piirmäärade muutmise sisseviimisega, et võtta arvesse Ateena konventsiooni artikli 23 kohaselt vastu võetud otsuseid ja vastavaid I lisa kohandusi, võetakse vastu vastavalt artikli 10 lõikes 2 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
Meetmed, mille eesmärk on muuta käesoleva määruse vähemolulisi sätteid, mis on seotud II lisas esitatud IMO suuniste muudatuste sisseviimisega, võetakse vastu vastavalt artikli 10 lõikes 2 osutatud kontrolliga regulatiivmenetlusele.
Artikkel 10
Komitee
1. Komisjoni abistab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. novembri 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 2099/2002 (8) asutatud laevade põhjustatud merereostuse vältimise ja meresõiduohutuse komitee (COSS).
2. Käesolevale lõikele viitamisel kohaldatakse otsuse 1999/468/EÜ artikli 5 a lõikeid 1 kuni 4 ja artiklit 7, võttes arvesse selle otsuse artikli 8 sätteid.
Artikkel 11
Üleminekusäte
Üksnes ühe liikmesriigi piires direktiivi 98/18/EÜ artikli 4 kohaselt A–klassiga hõlmatud parvlaevadega toimuvate merevedude suhtes võivad liikmesriigid käesoleva määruse kohaldamist edasi lükata kuni neljaks aastaks pärast selle jõustumise kuupäeva.
Artikkel 12
Jõustumine
Käesolev määrus jõustub järgmisel päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas.
Seda kohaldatakse alates Ateena konventsiooni jõustumise kuupäevast ühenduse jaoks.
Käesolev määrus on tervikuna siduv ja vahetult kohaldatav kõikides liikmesriikides.
…,
Euroopa Parlamendi nimel
president
…
Nõukogu nimel
eesistuja
…
(1) ELT C 318, 23.12.2006, lk 195.
(2) ELT C 229, 22.9.2006, lk 38.
(3) Euroopa Parlamendi 25. aprilli 2007. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata), nõukogu … ühine seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu … otsus.
(4) EÜT L 12, 16.1.2001, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1791/2006 (ELT L 363, 20.12.2006, lk 1).
(5) EÜT L 184, 17.7.1999, lk 23. Otsust on muudetud otsusega 2006/512/EÜ (ELT L 200, 22.7.2006, lk 11).
(6) EÜT L 208, 5.8.2002, lk 1. Määrust on viimati muudetud määrusega (EÜ) nr 1891/2006 (ELT L 394, 30.12.2006, lk 1).
(7) EÜT L 144, 15.5.1998, lk 1. Direktiivi on viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2003/75/EÜ (ELT L 190, 30.7.2003, lk 6).
(8) EÜT L 324, 29.11.2002, lk 1. Määrust on viimati muudetud komisjoni määrusega (EÜ) nr 93/2007 (ELT L 22, 31.1.2007, lk 12).
I LISA
Käesoleva määruse kohaldamiseks olulised reisijate ja nende pagasi mereveo Ateena konventsiooni asjakohased sätted
(Reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni ja konventsiooni 2002. aasta protokolli konsolideeritud tekst)
Artikkel 1
Mõisted
Käesolevas konventsioonis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1. |
|
2. |
„veoleping” — vedaja või vedaja nimel sõlmitud leping reisija ja tema pagasi mereveo kohta; |
3. |
„laev” — ainult merelaev, laevaks ei loeta õhkpadjal veesõidukit; |
4. |
„reisija” — laeval viibiv isik,
|
5. |
„pagas” — ese või sõiduk, mida veetakse vastavalt veolepingule, välja arvatud:
|
6. |
„käsipagas” — pagas, mis on reisija kajutis või muul viisil tema valduses, järelevalve või kontrolli all. Käsipagas hõlmab ka pagasit, mis on reisija sõidukis või sõidukil, välja arvatud käesoleva artikli lõike 8 ja artikli 8 kohaldamise korral; |
7. |
„pagasi kaotsiminek või pagasi kahjustumine” — varaline kahju, mis tuleneb pagasi reisijale mõistliku aja jooksul tagastamata jätmisest pärast selle laeva saabumist, mille pardal pagasit veeti või oleks tulnud vedada, välja arvatud töövaidluse tulemusena tekkinud viivitusest tekkinud kahju; |
8. |
„vedu” — hõlmab järgmisi ajavahemikke:
|
9. |
„rahvusvaheline vedu” — vedu, mille puhul lähtesadam ja sihtsadam asuvad vastavalt veolepingule eri riikides, või samas riigis juhul, kui vastavalt veolepingule või graafikujärgsele reisiplaanile on ette nähtud sissesõit vahesadamasse muus riigis; |
10. |
„organisatsioon” — Rahvusvaheline Mereorganisatsioon; |
11. |
„peasekretär” — organisatsiooni peasekretär. |
Artikkel 1a
Lisa
Käesoleva konventsiooni lisa moodustab konventsiooni lahutamatu osa.
Artikkel 2
Kohaldamine
1. […] (1)
2. Olenemata käesoleva artikli lõikest 1, ei kohaldata käesolevat konventsiooni, kui reisijate või pagasi veole kohaldub mingi muu veoliigi rahvusvahelise konventsiooni sätete alusel tsiviilvastutus, juhul kui nimetatud sätete kohaldamine merevedudele on kohustuslik.
Artikkel 3
Vedaja vastutus
1. Vedaja vastutab kahju eest, mis tuleneb meresõidu ohtliku juhtumi tõttu reisija surma põhjustamisest või temale isikukahju tekitamisest sellises ulatuses, mis kõnealuse reisija suhtes iga juhtumi korral ei ületa 250 000 arvestusühikut, kui vedaja ei tõesta, et ohtlik juhtum:
a) |
oli sõjategevuse, vaenu, kodusõja, vastuhaku või erandliku, vältimatu ja vääramatu olemusega loodusnähtuse tulemus või |
b) |
oli täielikult põhjustatud kolmanda isiku tahtlikust tegevusest või tegevusetusest eesmärgiga põhjustada ohtlik juhtum. |
Kui kahju ületab eespool toodud piirmäära, on vedaja vastavas ulatuses täiendavalt vastutav, kui ta ei tõesta, et kahju põhjustanud ohtlik juhtum toimus ilma tema süü või hooletuseta.
2. Reisija surma või isikukahju tõttu tekkinud kahju eest, mida ei põhjustanud meresõidu ohtlik juhtum, on vedaja vastutav juhul, kui kahju põhjustanud ohtlik juhtum toimus vedaja süü või hooletuse tõttu. Süü või hooletuse tõendamise kohustus lasub hagejal.
3. Käsipagasi kaotsimineku või kahjustumise tagajärjel kannatatud kahju eest on vedaja vastutav juhul, kui kahju põhjustanud ohtlik juhtum toimus vedaja süü või hooletuse tõttu. Vedaja süüd või hooletust eeldatakse meresõidu ohtlik juhtumi poolt põhjustatud kahju puhul.
4. Pagasi, välja arvatud käsipagasi, kaotsimineku või kahjustumise tagajärjel kannatatud kahju eest on vedaja vastutav juhul, kui ta ei tõesta, et kahju põhjustanud ohtlik juhtum toimus ilma tema süü või hooletuseta.
5. Käesoleva artikli kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) |
„meresõidu ohtlik juhtum” — laevahukk, kaadumine, otsasõit või laeva madalikulesõit, plahvatus või tulekahju laevas või laeva defekt; |
b) |
„vedaja süü või hooletus” — hõlmab töösuhte raames tegutsevate vedaja teenistuses olevate isikute süüd või hooletust; |
c) |
„laeva defekt” — igasugune alatalitus, rike või kohaldatavatele ohutuseeskirjadele mittevastavus ükskõik millises laeva osas või selle seadmetes, kui neid kasutatakse reisijate väljapääsemiseks, evakueerimiseks, laevale minemiseks ja laevalt tulemiseks; või kui neid kasutatakse käitamiseks, roolimiseks, ohutuks meresõiduks, sildumiseks, ankurdamiseks, kaile või ankurdamiskohta saabumiseks või sealt lahkumiseks või vigastuse kontrolli alla saamiseks vee sissevoolu korral; või kui neid kasutatakse päästevahendite veeskamiseks; ja |
d) |
„kahju” — ei hõlma karistuseks või hoiatuseks määratud kahjuhüvitisi. |
6. Vedaja vastutus käesoleva artikli alusel on seotud ainult nendest ohtlikest juhtumitest tekkinud kahjuga, mis tekkisid veo käigus. Veo käigus kahju põhjustanud ohtliku juhtumi esinemise ja kahju ulatuse tõendamise kohustus lasub hagejal.
7. Mitte miski käesolevas konventsioonis ei piira vedaja regressiõigust ühegi kolmanda isiku vastu või kaitset hooletuse tõttu tekkinud kahju eest käesoleva konventsiooni artikli 6 alusel. Mitte miski käesolevas artiklis ei piira mis tahes piirmäärade kehtestamise õigust käesoleva konventsiooni artikli 7 või 8 alusel.
8. Osalise süü või hooletuse eeldamine või osalisele tõendamiskohustuse panemine ei takista nimetatud osalise kasuks rääkivate tõendite arvessevõtmist.
Artikkel 4
Tegelik vedaja
1. Kui vedu või osa sellest on usaldatud tegelikule vedajale, vastutab vedaja sellest hoolimata kogu veo eest vastavalt käesoleva konventsiooni sätetele. Lisaks kohaldatakse tegelikule vedajale tema teostatava veo ulatuses konventsioonist tulenevaid õigusi ja kohustusi.
2. Vedaja vastutab tegeliku vedaja läbiviidud veo puhul tegeliku vedaja ja nende tema teenistuses olevate isikute ja agentide tegude või tegevusetuse eest, kes on tegutsenud oma tööülesannete piires.
3. Mis tahes erikokkulepe, mille kohaselt vedaja võtab konventsioonist mittetulenevaid kohustusi või loobub konventsiooniga ettenähtud õigusest, mõjutab tegelikku vedajat üksnes juhul, kui ta on selleks väljendanud oma nõusolekut selgelt ja kirjalikult.
4. Kui vastutavad nii vedaja kui ka tegelik vedaja, on nende vastutus samas ulatuses ja solidaarne.
5. Käesolev artikkel ei välista ega piira regressiõigust vedaja ja tegeliku vedaja vahelises suhtes.
Artikkel 4a
Kohustuslik kindlustus
1. Kui reisijaid veetakse osalisriigis registreeritud laeva pardal, mis on litsentseeritud vedama rohkem kui kahtteist reisijat, ning kohaldatakse käesolevat konventsiooni, peab vedajal, kes tegelikult viib läbi kogu või osa veost, olema kindlustus või muu rahaline tagatis, näiteks panga või samasuguse finantseerimisasutuse garantii, et katta reisijate surma ja isikukahju puudutav vastutus käesoleva konventsiooni alusel. Kohustusliku kindlustuse või muu rahalise tagatise piirmääraks on mitte vähem kui 250 000 arvestusühikut reisija kohta iga juhtumi korral.
2. Igale laevale väljastatakse pärast osalisriigi pädeva asutuse poolt lõike 1 nõudmistele vastavuse kindlakstegemist tunnistus, mis tõendab kindlustuse või muu rahalise tagatise kehtivust vastavalt käesoleva konventsiooni sätetele. Osalisriigis registreeritud laevale väljastab või kinnitab tunnistuse laeva registreerinud riigi pädev asutus; laevale, mis ei ole registreeritud üheski osalisriigis, võib tunnistuse väljastada või kinnitada mis tahes osalisriigi pädev asutus. Nimetatud tunnistus on käesoleva konventsiooni lisas sätestatud näidise vormis ning sisaldab järgmisi üksikasju:
a) |
laeva nimi, eraldusnumbrid või –tähed ja registreerimissadam; |
b) |
selle vedaja nimi ja peamine tegevuskoht, kes tegelikult viib läbi kogu veo või osa sellest; |
c) |
laeva IMO number; |
d) |
tagatise liik ja ajaline kehtivus; |
e) |
kindlustusandja või muu rahalise tagatise andnud isiku nimi ja peamine tegevuskoht ning vajaduse korral tegevuskoht, kus kindlustus või muu rahaline tagatis on sisse seatud; ja |
f) |
tunnistuse kehtivusaeg, mis ei tohi olla pikem kui kindlustuse või muu rahalise tagatise kehtivusaeg. |
3. |
|
4. Tunnistus on väljaandja riigi ametlikus keeles või keeltes. Kui kasutatav keel ei ole inglise, prantsuse ega hispaania keel, sisaldab tekst ka tõlget ühte nendesse keeltesse ning riigi vastava otsuse korral võib riigi ametliku keele ära jätta.
5. Tunnistust hoitakse laeva pardal ja selle koopia antakse hoiule asutusse, mis säilitab laevaregistri andmeid, või kui laev ei ole osalisriigis registreeritud, siis tunnistuse väljastanud või kinnitanud riigi asutuses.
6. Kindlustus või muu rahaline tagatis ei vasta käesoleva artikli nõuetele, kui see võib muul põhjusel peale tunnistuses sätestatud kindlustuse või tagatise kehtivusaja lõppemise lõppeda enne kolme kuu möödumist kuupäevast, millal selle lõppemise teade antakse lõikes 5 osutatud asutustele, välja arvatud siis, kui tunnistus on nimetatud asutustele üle antud või uus tunnistus väljastatud nimetatud ajavahemiku jooksul. Eespool toodud sätteid kohaldatakse samuti teiste muudatuste suhtes, mille tagajärjel kindlustus või muu rahaline tagatis enam ei vasta käesoleva artikli nõuetele.
7. Laevaregistri riik määrab käesoleva artikli sätete alusel kindlaks tunnistuse väljastamise ja kehtivuse tingimused.
8. Mitte midagi käesolevas konventsioonis ei tõlgendata kui takistust osalisriigile käesoleva konventsiooni kohaldamiseks tugineda teistelt riikidelt või organisatsioonilt või muudelt rahvusvahelistelt organisatsioonidelt saadud teabele kindlustuse või muu rahalise tagatise andjate majandusliku seisu kohta. Sellistel juhtudel ei vabastata nimetatud teabele tuginevat osalisriiki oma kohustustest tunnistuse väljastanud riigina.
9. Teised riigid aktsepteerivad käesoleva konventsiooni kohaldamiseks osalisriigi volituste alusel väljastatud või kinnitatud tunnistusi ning teised osalisriigid arvestavaid neid tunnistusi samavõrd kehtivana kui nende endi väljastatud või kinnitatud tunnistusi, isegi kui need on väljastatud või kinnitatud osalisriigis registreerimata laeva suhtes. Osalisriik võib igal ajal paluda väljastava või kinnitava riigiga konsulteerimist, kui ta usub, et kindlustussertifikaadil nimetatud kindlustusandja või garant ei ole majanduslikult võimeline täitma käesoleva konventsiooniga temale pandud kohustusi.
10. Iga käesoleva artikli kohaselt kindlustuse või muu rahalise tagatisega kaetud hüvitisnõude võib esitada vahetult kindlustusandja või muu rahalise tagatise andnud isiku vastu. Sel juhul kohaldatakse lõikes 1 sätestatud summat kui kindlustusandja või muu rahalise tagatise andnud isiku vastutuse piirmäära, isegi kui vedajal või tegelikul vedajal ei ole õigust vastutuse piirmäära kehtestada. Kostja võib täiendavalt tugineda vastuväidetele (välja arvatud pankrot või likvideerimine), millele lõikes 1 osutatud vedajal oleks olnud õigus vastavalt käesolevale konventsioonile. Lisaks võib kostja tugineda vastuväitele, et kahju tulenes kindlustatu tahtlikust üleastumisest, kuid kostja ei saa tugineda ühelegi muule vastuväitele, millele tal oleks võinud olla õigus tugineda menetluses, mille kindlustatu on alustanud kostja vastu. Igal juhul on kostjal õigus nõuda vedaja ja tegeliku vedaja kaasamist menetlusse.
11. Kõik vastavalt lõikele 1 olemasoleva kindlustuse või muu rahalise tagatisega ettenähtud summad on kasutatavad ainult käesoleva konventsiooni alusel esitatud nõuete rahuldamiseks ja igasugused nimetatud summade väljamaksed peavad täitma kõik käesoleva konventsiooni alusel tulenevast vastutusest makstavad summad.
12. Osalisriik ei luba käitada oma lipu all sõitvat laeva, mille suhtes kohaldatakse käesolevat artiklit, kui lõigete 2 või 15 alusel ei ole väljastatud tunnistust.
13. Kui käesolevast artiklist ei tulene teisiti, tagab iga osalisriik oma siseriikliku seaduse alusel, et käesoleva konventsiooni kohaldamisel on kindlustus või muu rahaline tagatis lõikes 1 sätestatud ulatuses kehtiv iga laeva suhtes, mis on litsentseeritud vedama enam kui kahtteist reisijat, olenemata registreerimise kohast, sisenemisest või lahkumisest tema territooriumil asuvast sadamast.
14. Olenemata lõike 5 sätetest võib osalisriik teatada peasekretärile, et lõike 13 kohaldamiseks ei nõuta laevadelt lõikega 2 ettenähtud tunnistuse kaasasolekut pardal või esitamist selle territooriumi sadamatesse saabumisel või sealt lahkumisel tingimusel, et tunnistuse väljastav osalisriik on teatanud peasekretärile, et ta säilitab andmeid elektroonilisel kujul, mis on kättesaadavad kõikidele osalisriikidele ning mis kinnitavad tunnistuse olemasolu ning võimaldavad osalisriikidel täita oma kohustusi lõike 13 alusel.
15. Kui osalisriigi omanduses oleva laeval ei ole kindlustust või muud rahalist tagatist, ei kohaldata sellise laeva suhtes käesoleva artikli sätteid, kuid laeval peab olema kaasas laevaregistri riigi pädeva asutuse väljastatud tunnistus, mis kinnitab, et laev on selle riigi omanduses ja vastutus on kaetud ettenähtud summa piires vastavalt lõikele 1. Selline tunnistus on võimalikult sarnane lõikes 2 määratud vormile.
Artikkel 5
Väärtasjad
Vedaja ei vastuta raha, väärtpaberite, kulla, hõbeesemete, väärisehete, kaunistuste, kunstiteoste või teiste väärtasjade kaotsimineku või kahjustumise eest, välja arvatud juhul, kui väärtasjad on hoiustatud vedaja juures kokkuleppe alusel, mille eesmärk on hoida neid kindlas kohas; sel juhul vastutab vedaja artikli 8 lõikega 3 ettenähtud piirmäärani, välja arvatud juhul, kui vastavalt artikli 10 lõikele 1 on kokku lepitud kõrgem piirmäär.
Artikkel 6
Kaassüü
Kui vedaja tõendab, et reisija surm, reisijale tekitatud isikukahju või reisija pagasi kaotsiminek või selle kahjustumine tulenesid reisija kohustuse rikkumisest või hooletusest või kui reisija kohustuse rikkumine või hooletus aitas sellele kaasa, võib kohtumenetluse algatanud kohus vastavalt siseriikliku õiguse põhimõtetele vedaja täielikult või osaliselt vastutusest vabastada.
Artikkel 7
Vastutuse piirmäär surma ja isikukahju eest
1. Vedaja vastutus reisija surma põhjustamise või temale isikukahju tekitamise korral ei või artikli 3 kohaselt ületada 400 000 arvestusühikut reisija kohta iga juhtumi korral. Kui juhtumit läbivaatavas kohtus mõistetakse kahju hüvitis välja perioodiliste maksetena, ei või selliste maksete summaarse väärtuse ekvivalent ületada nimetatud piirmäära.
2. Osalisriik võib oma siseriikliku õiguse erisätetega määrata kõrgema kui lõikes 1 ettenähtud vastutuse piirmäära tingimusel, et olemasolev siseriiklik vastutuse piirmäär ei ole madalam lõikega 1 ettenähtud piirmäärast. Osalisriik, mis kasutab käesolevas lõikes sätestatud valikuvõimalust, teavitab peasekretäri vastuvõetud vastutuse piirmäärast või selle puudumisest.
Artikkel 8
Pagasi ja sõidukite kaotsimineku või kahjustumisega seotud vastutuse piirmäär
1. Vedaja vastutus käsipagasi kaotsimineku või kahjustumise eest ei või mingil juhul ületada 2250 arvestusühikut reisija kohta ühe veo jooksul.
2. Vedaja vastutus sõidukite, sealhulgas kogu sõidukite sees või peal veetava pagasi kaotsimineku või kahjustumise eest ei või mingil juhul ületada 12 700 arvestusühikut sõiduki kohta ühe veo jooksul.
3. Vedaja vastutus sellise pagasi kaotsimineku või kahjustumise eest, mida ei ole nimetatud lõigetes 1 ja 2, ei või mingil juhul ületada 3375 arvestusühikut ühe reisija kohta ühe veo jooksul.
4. Vedaja ja reisija võivad kokku leppida, et vedaja vastutuse korral nähakse ette reisija omavastutus, mis sõidukile tekitatud kahju korral ei või ületada 330 arvestusühikut ja muu pagasi kaotsimineku või kahjustumise korral 149 arvestusühikut reisija kohta; asjaomane summa arvatakse maha kaotsiminekust või kahjust.
Artikkel 9
Arvestusühik ja konverteerimine
1 Käesolevas konventsioonis nimetatud arvestusühik on Rahvusvahelise Valuutafondi määratletud arvestusühik (SDR). Artikli 3 lõikes 1, artikli 4a lõikes 1, artikli 7 lõikes 1 ja artiklis 8 nimetatud summad konverteeritakse asjaga tegeleva kohtu riigi omavääringusse selle omavääringu väärtuse põhjal viitega arvestusühikule kohtuotsuse kuupäeval või poolte kokkulepitud kuupäeval. Rahvusvahelise Valuutafondi liikmeks oleva osalisriigi omavääringu väärtus arvestusühiku suhtes arvutatakse vastavalt väärtuse määramise meetodile, mida Rahvusvaheline Valuutafond kõnealusel kuupäeval kasutab ülekannete ja muude tehingute suhtes. Rahvusvahelise Valuutafondi liikmeskonda mittekuuluva osalisriigi omavääringu väärtus arvestusühikutes arvutatakse selle osalisriigi määratud viisil.
2. Sellest olenemata võib riik, kes ei ole Rahvusvahelise Valuutafondi liige ja kelle seadused ei luba lõike 1 sätete kohaldamist, käesoleva konventsiooni ratifitseerimise ja heakskiitmise või sellega ühinemise ajal või mis tahes ajal pärast seda deklareerida, et lõikes 1 osutatud arvestusühik võrdub 15 kuldfrangiga. Käesolevas lõikes osutatud kuldfrank vastab 65,5 milligrammile kullale mõõtmistäpsusega 900 tuhandikosa. Kuldfrangi omavääringusse konverteerimisel kohaldatakse asjaomase riigi seadust.
3. Lõike 1 viimases lauses nimetatud arvutamine ja lõikes 2 nimetatud meetodil konverteerimine tehakse sellisel viisil, et artikli 3 lõikes 1, artikli 4a lõikes 1, artikli 7 lõikes 1 ja artiklis 8 nimetatud summade tegelik väärtus osalisriigi omavääringus väljendatuna oleks võimalikult samasugune nagu saadaks lõike 1 kolme esimese lause kohaldamisel. Osalisriigid teatavad vastavalt lõikes 1 käsitletud arvutusviisi või lõike 2 kohase konverteerimise tulemuse peasekretärile käesoleva konventsiooni ratifitseerimis–, heakskiitmis– või ühinemiskirja hoiule andes või juhul, kui üks neist on muutunud.
Artikkel 10
Täiendavad sätted vastutuse piirmäärade kohta
1. Vedaja ja reisija võivad sõnaselgelt ja kirjalikus vormis kokku leppida artiklitega 7 ja 8 ettenähtust kõrgemad vastutuse piirmäärad.
2. Kahjutasu ja õiguskulude intressid ei sisaldu artiklitega 7 ja 8 ettenähtud vastutuse piirmäärades.
Artikkel 11
Vedaja teenistuses olevate isikute vastuväited ja piirmäärad
Kui konventsiooni kohaselt hüvitamisele kuuluvast kahjust tulenev hagi esitatakse vedaja teenistuses oleva isiku või agendi või tegeliku vedaja vastu, on teenistuses oleval isikul või agendil õigus kasutada samu vastuväiteid ja vastutuse piirmäärasid, mida võib vastavalt konventsioonile kasutada vedaja või tegelik vedaja, juhul kui ta tõendab, et tegutses oma tööülesannete piires.
Artikkel 12
Nõuete kogusumma
1. Kui kohaldatakse artiklites 7 ja 8 sätestatud vastutuse piirmäärasid, kohaldatakse need reisija surma põhjustamisest või temale isikukahju tekitamisest või tema pagasi kaotsiminekust või kahjustumisest tulenevate kahjude hüvitamise nõuete kogumi suhtes tervikuna.
2. Tegeliku vedaja läbiviidud veo korral ei või vedajalt, tegelikult vedajalt ning nende teenistuses olevatelt isikutelt ja agentidelt, kes tegutsevad oma tööülesannete piires, saadavate kahjuhüvitiste summad kokku ületada suurimat summat, mida saaks vastavalt konventsioonile välja mõista vedajalt või tegelikult vedajalt; ükski kõnealune isik ei saa siiski vastutada tema suhtes kohaldatavast piirmäärast suurema summa ulatuses.
3. Kui vedaja või tegeliku vedaja teenistuses oleval isikul või agendil või on vastavalt käesoleva konventsiooni artiklile 11 õigus kasutada artiklites 7 ja 8 sätestatud vastutuse piirmäärasid, ei või vedaja või, sõltuvalt olukorrast, tegeliku vedaja, ja nende teenistuses oleva isiku või agendi hüvitatavad kahjuhüvitise summad kokku ületada neid piirmäärasid.
Artikkel 13
Vastutuse piiramise õigusest ilmajäämine
1. Vedajal ei ole õigust artiklitega 7 ja 8 ning artikli 10 lõikega 1 ettenähtud piirmääradest tulenevatele hüvedele, kui on tõendatud, et kahju tekkis vedaja tegevuse või tegevusetuse tagajärjel, mis pandi toime tahtlikult või hoolimatult ja teadmisega, et selline kahju tõenäoliselt tekib.
2. Vedaja või tegeliku vedaja teenistuses oleval isikul või agendil ei ole õigust saada nimetatud piirmääradest tulenevaid hüvesid, kui on tõendatud, et kahju tekkis nimetatud teenistuses oleva isiku või agendi tegevuse või tegevusetuse tagajärjel, mis pandi toime tahtlikult või hoolimatult ja teadmisega, et selline kahju tõenäoliselt tekib.
Artikkel 14
Nõuete alus
Reisija surma põhjustamisest või temale isikukahju tekitamisest või pagasi kaotsiminekust või kahjustumisest tulenevat nõuet vedaja või tegeliku vedaja vastu võib esitada ainult vastavalt käesolevale konventsioonile.
Artikkel 15
Teatis pagasi kaotsimineku või kahjustumise kohta
1. Reisija esitab vedajale või tema esindajale kirjaliku teatise:
a) |
pagasi ilmse kahjustumise korral:
|
b) |
pagasi kahjustumise korral, kui see ei ole ilmne, või pagasi kaotsimineku korral viieteistkümne päeva jooksul alates laevalt lahkumise või pagasi tagastamise kuupäevast või sellest ajast, kui nimetatud tagastamine oleks pidanud toimuma. |
2. Kui reisija ei täida käesoleva artikli nõudeid, siis eeldatakse, kui ei tõendata vastupidist, et ta sai oma pagasi kätte kahjustusteta.
3. Kirjaliku teatist ei ole vaja esitada, kui pagasi seisund on selle kättesaamise ajal ühiselt üle vaadatud või kontrollitud.
Artikkel 16
Nõuete aegumise tähtajad
1. Reisija surma põhjustamisest või temale isikukahju tekitamisest või pagasi kaotsiminekust või kahjustumisest tuleneva kahju hüvitamise nõue aegub kahe aasta möödumisel.
2. Aegumistähtaega arvutatakse järgmiselt:
a) |
isikukahju korral alates reisija maalemineku kuupäevast; |
b) |
veo ajal toimunud surmajuhtumi korral alates kuupäevast, mil reisija oleks pidanud maale minema, ja isikukahju korral, mis tekkis veo jooksul ja lõppes reisija surmaga pärast maaleminekut, alates surmakuupäevast, tingimusel et see tähtaeg ei ole pikem kui kolm aastat alates maalemineku kuupäevast; |
c) |
pagasi kaotuse või kahjustumise korral alates maalemineku kuupäevast või kuupäevast, mil maaleminek oleks pidanud toimuma, olenevalt sellest, milline kuupäev on hilisem. |
3. Asjaga tegeleva kohtu õigusega reguleeritakse aegumistähtaja peatamise ja katkemise aluseid, kuid mitte mingil juhul ei saa käesoleva konventsiooni alusel hagi esitada pärast järgmiste ajavahemike möödumist:
a) |
viis aastat alates reisija laevalt lahkumise kuupäevast või kuupäevast, mil laevalt lahkumine oleks pidanud toimuma, olenevalt sellest, kumb on hilisem või kui alapunktis b määratud tähtaeg on sellest varasem; |
b) |
kolm aastat alates kuupäevast, kui hageja sai teada või oleks eelduste kohaselt pidanud teada saama ohtliku juhtumiga põhjustatud vigastusest, kaotsiminekust või kahjustumisest. |
4. Olenemata käesoleva artikli lõigetest 1, 2 ja 3 võib aegumistähtaega pikendada vedaja avaldusega või poolte kokkuleppel pärast hagi põhjuse tekkimist. Avaldus või kokkulepe peab olema kirjalik.
Artikkel 17
Pädev jurisdiktsioon (1)
Artikkel 17a
Tunnustamine ja täitmine (1)
Artikkel 18
Lepingutingimuste kehtetus
Enne reisija surma või talle isikukahju tekitamise või tema pagasi kaotsimineku või kahjustumise põhjustanud ohtliku juhtumi toimumist kokkulepitud lepingutingimus, millega vedaja vabastatakse vastutusest reisija ees või millega vähendatakse vedaja vastutuse määra võrreldes konventsioonis sätestatuga, välja arvatud artikli 8 lõikes 4 sätestatud juhul, ja mis tahes tingimus, mis muudaks vedajal või tegelikul vedajal lasuvat tõendamiskoormust või tähendaks artikli 17 lõikes 1 või 2 nimetatud valikuõiguse piiramist, on kehtetu, kuid selle sätte kehtetus ei muuda kehtetuks veolepingut, mille suhtes kohaldatakse jätkuvalt käesolevat konventsiooni.
Artikkel 20
Tuumakahju
Konventsiooni alusel ei pea vastutama tuumaõnnetusest põhjustatud kahju eest:
a) |
kui tuumaseadme käitaja vastutab sellise kahju eest vastavalt kolmandate isikute tuumaenergiaalast vastutust käsitleva 29. juuli 1960. aasta Pariisi konventsioonile, mida on muudetud 28. jaanuari 1964. aasta lisaprotokolliga, või tuumakahjustustega seotud tsiviilvastutust käsitleva 21. mai 1963. aasta Viini konventsioonile või nende ükskõik millisele jõusolevale muudatusele või protokollile või |
b) |
kui tuumaseadme käitaja vastutab sellise kahju eest vastavalt siseriiklikule õigusele, millega nähakse ette vastutus nimetatud kahju eest, eeldusel et selline seadus on kahju kannatada võivate isikute suhtes sama soodne kui Pariisi või Viini konventsioon või nende ükskõik milline jõusolev muudatus või protokoll. |
Artikkel 21
Ametivõimude läbiviidavad äriotstarbelised veod
Käesolevat konventsiooni kohaldatakse riikide või ametivõimude läbiviidavate äriotstarbeliste vedude suhtes, mille kohta on sõlmitud artikli 1 kohane veoleping.
[Reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni 2002. aasta protokolli artiklid 22 ja 23]
Artikkel 22
Läbivaatamine ja muutmine (1)
Artikkel 23
Piirmäärade muutmine
1. Ilma et see piiraks artikli 22 sätete kohaldamist, kohaldatakse käesolevas artiklis esitatud erimenetlust ainult käesoleva protokolliga muudetud konventsiooni artikli 3 lõikes 1, artikli 4a lõikes 1, artikli 7 lõikes 1 ja artiklis 8 sätestatud piirmäärade muutmiseks.
2. Vähemalt poolte, kuid igal juhul mitte vähema kui kuue käesoleva protokolli osalisriigi taotlusel saadab peasekretär kõik käesoleva protokolliga muudetud konventsiooni artikli 3 lõikes 1, artikli 4a lõikes 1, artikli 7 lõikes 1 ja artiklis 8 sätestatud piirmäärade, sealhulgas mahaarvamiste muutmisettepanekud edasi kõikidele organisatsiooni liikmetele ja kõikidele osalisriikidele.
3. Iga eespool toodud viisil tehtud ja laialisaadetud muudatusettepanek esitatakse organisatsiooni juriidilisele komiteele (edaspidi „juriidiline komitee”) otsustamiseks hiljemalt kuus kuud pärast selle laialisaatmise kuupäeva.
4. Kõikidel käesoleva protokolliga muudetud konventsiooni osalisriikidel, olenemata sellest, kas nad on organisatsiooni liikmed või mitte, on õigus osaleda juriidilise komitee menetluses muudatuste otsustamisel ja vastuvõtmisel.
5. Muudatused võtavad vastu kahe kolmandiku häälteenamusega käesoleva protokolliga muudetud konventsiooni osalisriigid, kes osalevad ja hääletavad lõikes 4 sätestatud viisil laiendatud juriidilises komitees, tingimusel et vähemalt pooled käesoleva protokolliga muudetud konventsiooni osalisriikidest on hääletamise ajal kohal.
6. Piirmäärade muutmise ettepanekute käsitlemisel võtab juriidiline komitee arvesse ohtlikest juhtumitest tulenevaid kogemusi ja eelkõige kahjude summasid, muudatusi rahalistes väärtustes ning ettepandud muudatuse mõju kindlustuse maksumusele.
7. |
|
8. Organisatsioon teavitab mis tahes vastavalt lõikele 5 vastuvõetud muudatusest kõiki osalisriike. Muudatus loetakse vastuvõetuks kaheksateistkümne kuu möödumisel teavitamisest, välja arvatud juhul, kui vähemalt üks neljandik muudatuse heakskiitmise ajal osalisriigiks olnud riikidest teatab nimetatud ajavahemiku jooksul peasekretärile, et nad ei võta muudatust vastu, millisel juhul muudatus lükatakse tagasi ja ei jõustu.
9. Muudatus, mis loetakse vastuvõetuks vastavalt lõikele 8, jõustub kaheksateist kuud pärast selle vastuvõtmist.
10. Muudatus on kõikidele osalisriikidele siduv, kui nad ei denonsseeri käesolevat protokolli vastavalt artikli 21 lõigetele 1 ja 2 vähemalt kuus kuud enne muudatuse jõustumist. Nimetatud denonsseerimine jõustub muudatuse jõustumisel.
11. Kui muudatus on vastu võetud, kuid kaheksateistkümnekuuline ajavahemik selle vastuvõtmiseks ei ole veel möödunud, on see muudatus jõustumisel selle ajavahemiku jooksul osalisriigiks saavale riigile siduv. Riigile, kes saab osalisriigiks pärast nimetatud ajavahemikku, on vastavalt lõikele 8 vastuvõetud muudatus siduv. Käesolevas lõikes osutatud juhtudel muutub muudatus riigile siduvaks, kui nimetatud muudatus jõustub või kui käesolev protokoll selle riigi jaoks jõustub, kui see toimub hiljem.
Ateena Konventsiooni lisa
Selgitavad märkused:
1 |
Soovi korral võib riigi nimetus sisaldada viidet selle riigi pädevale ametiasutusele, kus tõend välja anti. |
2 |
Kui tagatise kogusumma on pärit enam kui ühest allikast, näidatakse neist igaühe summa. |
3 |
Kui tagatis esitatakse mitmes eri vormis, tuleb need nummerdada. |
4 |
Märge „Tagatise kehtivusaeg” peab sisaldama tagatise jõustumise kuupäeva. |
5 |
Märge „Kindlustusandja(te) ja/või käendaja(te) nimi ja aadress” peab sisaldama kindlustusandja(te) ja käendaja(te) peamist tegevuskohta. Vajadusel märgitakse tegevuskoht, kus kindlustus või muu tagatis anti. |
(1) Ei korrata.
II LISA
VÄljavõte rahvusvahelise mereorganisatsiooni juriidilise Komitee poolt 19. oktoobril 2006. aastal vastu võetud IMO reservatsioonist ja Ateena Konventsiooni rakendamise suunistest IMO reservatsioon ja Ateena Konventsiooni rakendamise suunised
Reservatsioon
1. |
Ateena konventsioon tuleks ratifitseerida järgmise reservatsiooni või samatoimelise deklaratsiooniga:
Vedajate jne vastutuse piiramine
Kohustuslik kindlustus ja kindlustusandjate vastutuse piiramine
Tunnistus
Reservatsiooni ja Ateena konventsiooni rakendamise IMO suuniste vaheline seos
|
Suunised
2. |
Kindlustusturu praeguses olukorras peaksid osalisriigid väljastama kindlustustunnistusi põhimõttel, et üks kindlustusandja katab sõjalised ja teine mittesõjalised riskid. Iga kindlustusandja peaks vastutama üksnes oma osa eest. Tuleks kohaldada järgmisi eeskirju (osutatud tingimused on sätestatud A liites): |
2.1. |
Nii sõjalise kui mittesõjalise kindlustuse suhtes võib kohaldada järgmiseid tingimusi: |
2.1.1. |
Instituudi tingimus, millega välistatakse radioaktiivne saastatus, ning keemia–, bioloogilised, biokeemilised ja elektromagnetilised relvad (tingimus nr 370); |
2.1.2. |
Instituudi tingimus, millega välistatakse küberrünnak (tingimus nr 380); |
2.1.3. |
Vastavalt käesolevate suunistega muudetud konventsioonile kohustusliku rahalise tagatise andnud isiku vastuväited ja piirmäärad, eelkõige 250 000 arvestusühikut reisija kohta iga juhtumi korral; |
2.1.4. |
Lisatingimus, et kindlustus katab vastutuse üksnes käesolevate suunistega muudetud konventsiooni alusel; ja |
2.1.5. |
Lisatingimus, et mis tahes konventsiooni alusel tasutud summasid kasutatakse vedaja ja/või tema kindlustusandja täitmata võlakohustuse vähendamiseks vastavalt konventsiooni artiklile 4a, isegi kui need ei ole makstud või neid ei ole nõutud asjaomastelt sõjakindlustusandjatelt või mittesõjakindlustusandjatelt. |
2.2. |
Sõjakindlustus katab võimaliku vastutuse reisija surma või isikukahju tõttu tekkinud kahju eest, mille on põhjustanud:
ning mille suhtes võidakse kohaldada järgmiseid erandeid, piiranguid ja nõudeid: |
2.2.1. |
Kindlustuskaitse automaatne lõppemine ja sõjaliste riskide välistamise tingimus |
2.2.2. |
Kui reisijate nõuete hüvitamise kogusumma ületab 340 miljonit arvestusühikut kogu laeva kohta iga juhtumi korral, võib vedaja kehtestada oma vastutuse piirmääraks 340 miljonit arvestusühikut, tingimusel et:
|
2.2.3. |
30päevane etteteatamistähtaeg juhtudel, mis ei ole hõlmatud punktiga 2.2.1. |
2.3. |
Mittesõjaline kindlustus peaks hõlmama kõik kohustusliku kindlustusega kaetud riskid, välja arvatud punktis 2.2 loetletud riskid, sõltumata sellest, kas nende suhtes kohaldatakse punktides 2.1 ja 2.2 sätestatud erandeid, piiranguid või nõudeid. |
3. |
Käesolevaid suuniseid kajastavad kindlustusandjate kohustused (nn sinised kaardid) ja kindlustussertifikaadi näidised on esitatud B liites. |
A Liide
Suunistes 2.1.1, 2.1.2 JA 2.2.1 osutatud tingimused
Instituudi tingimus, millega välistatakse radioaktiivne saastatus, keemia–, bioloogilised, biokeemilised ja elektromagnetilised relvad (tingimus nr 370, 10.11.2003)
Kõnealune tingimus on ülimuslik ning see tühistab käesoleva kindlustuse kõik sätted, mis ei ole selle tingimusega kooskõlas
1 |
Mingil juhul ei kata käesolev kindlustus kahju tekkimisest tulenevat vastutust, mille põhjustasid otseselt või kaudselt või mille tekkimisele aitasid kaasa:
|
Instituudi tingimus, millega välistatakse küberrünnak (tingimus nr 380, 10.11.2003)
1 |
Vastavalt lõikele 2 ei kata käesolev kindlustus mingil juhul kahju tekkimisest tulenevat vastutust või kulusid, mille põhjustasid otseselt või kaudselt või mille tekkimisele aitasid kaasa mis tahes arvuti, arvutisüsteemi, arvuti tarkvaraprogrammi, pahatahtliku koodi, arvutiviiruse või protsessi või mis tahes muu elektroonilise süsteemi kui kahju põhjustamise vahendi kasutamisest või toimimisest. |
2 |
Kui kõnealust tingimust kohaldatakse kindlustuspoliiside suhtes, mis katavad sõjalised riskid, kodusõja, revolutsiooni, ülestõusu, vastuhaku või nende põhjustatud tsiviilkonflikti või mis tahes vaenuliku tegevuse sõdiva riigi poolt või vastu või terrorismi või mis tahes isiku poliitiliselt ajendatud tegevuse, ei välista lõige 1 kahju (mis vastasel korral oleks olnud kaetud), mis tekkis mis tahes arvuti, arvutisüsteemi või arvuti tarkvaraprogrammi või mis tahes elektroonilise süsteemi kasutamisest mis tahes relva või raketi käivitamis– ja/või juhtimissüsteemis ja/või väljalaskemehhanismis. |
Kindlustuskaitse automaatne lõppemine ja sõjaliste riskide välistamine
1.1 |
Kindlustuskaitse automaatne lõppemine Sõltumata tühistamise teate edastamisest LÕPEB kindlustuskaitse AUTOMAATSELT
|
1.2 |
Viie suurvõimu vaheline sõda Käesolev kindlustus välistab
|
B Liide
Selgitavad märkused:
1. |
Soovi korral võib riigi nimetus sisaldada viidet selle riigi pädevale ametiasutusele, kus tõend välja anti. |
2. |
Kui tagatise kogusumma on pärit enam kui ühest allikast, näidatakse neist igaühe summa. |
3. |
Kui tagatis esitatakse mitmes eri vormis, tuleb need nummerdada. |
4. |
Märge „Tagatise kehtivusaeg” peab sisaldama tagatise jõustumise kuupäeva. |
5. |
Märge „Kindlustusandja(te) ja/või käendaja(te) nimi ja aadress” peab sisaldama kindlustusandja(te) ja käendaja(te) peamist tegevuskohta. Vajadusel märgitakse tegevuskoht, kus kindlustus või muu tagatis anti. |
NÕUKOGU PÕHJENDUSED
I. SISSEJUHATUS
Komisjon võttis 2005. aasta novembris vastu ettepaneku (1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse kohta, mis käsitleb reisijate meritsi ja siseveekogudel vedajate vastutust õnnetusjuhtumite korral. Ettepanek edastati nõukogule 24. veebruaril 2006.
Euroopa Parlament võttis oma arvamuse vastu esimesel lugemisel 25. aprillil 2007.
Majandus- ja Sotsiaalkomitee võttis oma arvamuse vastu 13. septembril 2006. (2)
Regioonide Komitee võttis oma arvamuse vastu 15. juunil 2006. (3)
Nõukogu jõudis kaasotsustamismenetluse (EÜ asutamislepingu artikkel 251) raames määruse eelnõu suhtes poliitilisele kokkuleppele 30. novembril 2007. Pärast õiguskeelelist läbivaatamist võttis nõukogu 6. juunil 2008 vastu ühise seisukoha.
II. EESMÄRK
Kavandatava määruse peaeesmärk on inkorporeerida ühenduse õigusesse 2002. aasta protokolliga muudetud reisijate ja nende pagasi mereveo 1974. aasta Ateena konventsiooni (edaspidi „Ateena konventsioon”) sätted.
Lisaks sisaldab komisjoni ettepanek mitmeid Ateena konventsiooni kohandusi ja täiendavaid meetmeid, nagu reguleerimisala laiendamine kohalike vedude ja siseveekogudel teostatavate vedude suhtes ning liikmesriikidelt Ateena konventsioonist tuleneva võimaluse äravõtmine kehtestada kõrgemad vastutuse piirmäärad. Lisaks sisaldab ettepanek sätet, mille kohaselt liikumispuudega reisijale kuuluva liikumisvarustuse või meditsiiniseadmete kahjustumise või kaotsimineku eest makstav hüvitis vastab maksimaalselt asjaomase varustuse asendusväärtusele. Õhu- ja raudteesektoriga sarnaselt sätestatakse ettepanekus ettemaksed reisija surma või isikukahju korral ja reisijate reisieelne teavitamine.
III. ÜHISE SEISUKOHA ANALÜÜS
Üldist
Eespool nimetatud ettepaneku suhtes nõukogu poolt kokkulepitud ühine seisukoht ajakohastab määrust, tehes sealhulgas muudatusi sätetesse, mis on seotud reguleerimisala, määruse ja üldise vastutuse piirmäära käsitlevate muude rahvusvaheliste konventsioonide vahelise suhte, ettemaksete ja määruse üleminekusättega.
Ühine seisukoht sisaldab kas sõna-sõnalt, osaliselt või mõttelt suurt hulka Euroopa Parlamendi esimesel lugemisel tehtud muudatusettepanekuid (dokumendis 8724/07 esitatud muudatusettepanekud 1, 2, 3, 5, 9, 10, 11, 16–27) Need muudavad määruse ettepaneku teksti paremaks või selgemaks. Muud muudatusettepanekud ühises seisukohas aga ei kajastu (muudatusettepanekud 4, 6, 7, 8, 12, 13, 14, 15). Nii nõukogu kui komisjon on seisukohal, et Euroopa Meresõiduohutuse Ameti (EMSA) ülesannete läbivaatamist ei peaks käsitlema käesoleva määruse raames, kuna tegemist on eraldiseisva küsimusega (muudatusettepanek 4). Muude muudatusettepanekute tagasilükkamist on täiendavalt selgitatud järgmises osas.
Ühine seisukoht sisaldab ka mitmeid muudatusi, mis ei tulene Euroopa Parlamendi esimese lugemise arvamusest, kuna mitmetel juhtudel täiendati komisjoni algse ettepaneku sätteid uute elementidega või sõnastati need täielikult ümber, lisades seejuures mõned täiesti uued sätted.
Lisaks püütakse mitmete redaktsiooniliste muudatustega teksti täpsustada või tagada määruse üldine sidusus.
Järgmises osas kirjeldatakse ühise seisukoha sisulisi muudatusi ja nõukogu vastuseid Euroopa Parlamendi muudatusettepanekutele.
Konkreetsed küsimused
1) Reguleerimisala
Euroopa Parlamendiga (muudatusettepanekud 16–27) täielikult nõustudes lükkas nõukogu tagasi komisjoni ettepanekus ettenähtud Ateena konventsiooni reguleerimisala laiendamise rahvusvahelistele ja kohalikele vedudele siseveekogudel. Euroopa Parlamendiga samu põhjendusi järgides leiab nõukogu, et Ateena konventsioon käsitleb merevedusid ja reguleerimisala laiendamine vedudele siseveekogudel võib olla asjakohatu ja sellega ei võeta piisavalt arvesse siseveekogude sektori eripära.
Erinevalt komisjonist ja Euroopa Parlamendist täpsustab nõukogu lisaks, et seoses merevedudega ühe liikmesriigi piires on mõttekas, et määrust kohaldatakse 17. märtsi 1998. aasta direktiivi 98/18/EÜ (reisilaevade ohutuseeskirjade ja -nõuete kohta) artikli 4 kohaselt A-klassiga hõlmatud laevade suhtes.
2) Ateena konventsiooni inkorporeerimine ja muud IMO meetmed
Nii nõukogu kui Euroopa Parlament (muudatusettepanek 6) on seisukohal, et määrusesse tuleks inkorporeerida mitte üksnes Ateena konventsioon, vaid ka mõningad Ateena konventsiooniga, eelkõige terrorismiga seotud kahju hüvitamist puudutavate küsimuste täpsustamiseks IMO juriidilise komitee poolt 19. oktoobril 2006. aastal vastu võetud IMO reservatsioon ja Ateena konventsiooni rakendamise suunised (edaspidi „IMO suunised”). Sel põhjusel lisasid nii nõukogu kui Euroopa Parlament IMO suuniste teksti määrusele uue lisana.
Tuleks siiski märkida, et nõukogu arvates võib Ateena konventsiooni tervikteksti lisamine luua õiguslikku ebakindlust, kuna mitmed konventsiooni sätted ei ole määruse sisuga otseselt seotud. Sel põhjusel loetleb nõukogu erinevalt Euroopa Parlamendist määruse artikli 3 lõikes 1 kõnealuse määruse raames asjakohased Ateena konventsiooni sätted. Lisaks on selguse huvides jäetud määruse lisast välja Ateena konventsiooni ebaolulised või eksitavad sätted.
3) Kohaldatavad piirmäärad
Nõukogu on muutnud komisjoni ettepanekut seoses Ateena konventsiooni artikli 7 lõike 2 mittekohaldamisega. Selles sätestatakse, et osalisriik võib kehtestada kõrgema kui Ateena konventsiooniga ettenähtud vastutuse piirmäära. Nõukogu otsustas kohaldada Ateena konventsiooni sätet selle praeguses sõnastuses ilma konkreetse ühenduse mehhanismi kehtestamiseta, et leppida kokku artikli 7 lõike 2 kasutamises, nagu soovitasid komisjon oma ettepanekus ja Euroopa Parlament oma muudatusettepanekus 7.
4) Laevaomanike vastutuse piirmäära käsitlevate muude rahvusvaheliste konventsioonide üheaegne kohaldamine
Võttes arvesse asjaolu, et mitmed liikmesriigid on juba ratifitseerinud mereõiguslike nõuetega seotud vastutuse piiramist käsitleva 1976. aasta konventsiooni, nagu seda on muudetud 1996. aasta protokolliga (LLMC 1996), ei saa nõukogu toetada Euroopa Parlamenti seoses Ateena konventsiooni artikli 19 mittekohaldamisega (muudatusettepanek 8). Nõukogu ühise seisukoha artiklis 5 selgitatakse õiguskindluse tagamiseks täiendavalt Ateena konventsiooni ja LLMC 1996 omavahelist seost.
5) Ettemakse
Järgides tähelepanelikult Euroopa Parlamendi seisukohta (muudatusettepanek 9), toetab nõukogu ettepanekut, et ettemakse tuleb maksta meresõidu vahejuhtumi korral, mis põhjustas reisija surma või isikukahju. Nõukogu täpsustas kõnealuse sätte praktikas kohaldamiseks, et sätet kohaldatakse juhul, kui meresõidu vahejuhtum toimus liikmesriigi territooriumil või liikmesriigi lipu all sõitva või liikmesriigis registreeritud laeva pardal. Meresõidu vahejuhtumiga seoses on nõukogu seisukohal, et see mõiste on Ateena konventsioonis piisavalt ja üldiselt määratletud. Seetõttu ei ole mõiste „meresõidu vahejuhtum” lisamine vajalik.
Nõukogu toetab täielikult Euroopa Parlamenti (muudatusettepanek 10) seoses täpsustusega, et ettemakse ei tähenda vastutuse tunnustamist ja selle võib hiljem makstavatest summadest maha arvata. Nõukogu täpsustab lisaks, millistel juhtudel võib ettemakse kuuluda tagasimaksmisele vastavalt Ateena konventsioonile ja IMO suunistele.
6) Reisijate teavitamine
Nõukogu toetab Euroopa Parlamenti seoses reisijatele hiljemalt väljumisel antava teabe laadiga (asjakohane ja arusaadav). Nõukogu teeb ettepaneku, et sarnaselt lennundussektoriga võib selle teabe esitada kokkuvõtlikult. Nõukogu leiab siiski, et ei ole vaja osutada nõukogu 13. juuni 1990. aasta direktiivile 90/314/EMÜ reisipakettide, puhkusepakettide ja ekskursioonipakettide kohta (muudatusettepanek 12), kuna kõnealust direktiivi juba kohaldatakse ja selle rakendamine ei sõltu kavandatud määrusest.
7) Kohaldamise edasilükkamine
Nõukogu on sarnaselt Euroopa Parlamendiga (muudatusettepanekud 13, 14 ja 15) lisanud üleminekusätte, mille kohaselt võivad liikmesriigid määruse kohaldamise edasi lükata kuni neljaks aastaks pärast selle jõustumist. Komisjoni ettepanekusse tehtud nõukogu muudatust kohaldatakse siiski ühe liikmesriigi piires direktiivi 98/18/EÜ artikli 4 kohaselt A-klassiga hõlmatud parvlaevadega teostatavate vedude suhtes ja mitte parvlaevadega regulaarliinidel teostatavate kohalike vedude suhtes (Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 299 lõikes 2 nimetatud piirkondades), nagu pakkus välja Euroopa Parlament.
IV. KOKKUVÕTE
Nõukogu leiab, et ühine seisukoht kujutab endast realistlikku lähenemisviisi, milles võetakse nõuetekohaselt arvesse ettepaneku eesmärkide saavutatavust ja selles kavandatud täiendavate sätete rakendamisvõimalusi ning õiguskindluse vajadust.
Nõukogu ootab konstruktiivset arutelu Euroopa Parlamendiga, eesmärgiga määrus peatselt vastu võtta.
(1) Dok 6827/06 — KOM(2005) 592 lõplik.