EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62019CN0126
Case C-126/19 P: Appeal brought on 15 February 2019 by the Council of the European Union against the judgment of the General Court (Fourth Chamber, Extended Composition) delivered on 4 December 2018 in Case T-518/16, Carreras Sequeros and Others v Commission
kohtuasi C-126/19 P: Euroopa Liidu Nõukogu 15. veebruaril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 4. detsembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-518/16: Carreras Sequeros jt versus komisjon
kohtuasi C-126/19 P: Euroopa Liidu Nõukogu 15. veebruaril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 4. detsembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-518/16: Carreras Sequeros jt versus komisjon
ELT C 131, 8.4.2019, p. 31–32
(BG, ES, CS, DA, DE, ET, EL, EN, FR, HR, IT, LV, LT, HU, MT, NL, PL, PT, RO, SK, SL, FI, SV)
8.4.2019 |
ET |
Euroopa Liidu Teataja |
C 131/31 |
Euroopa Liidu Nõukogu 15. veebruaril 2019 esitatud apellatsioonkaebus Üldkohtu (neljas koda laiendatud koosseisus) 4. detsembri 2018. aasta otsuse peale kohtuasjas T-518/16: Carreras Sequeros jt versus komisjon
(kohtuasi C-126/19 P)
(2019/C 131/37)
Kohtumenetluse keel: prantsuse
Pooled
Apellant: Euroopa Liidu Nõukogu (esindajad: M. Bauer, R. Meyer)
Teised menetlusosalised: Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi, Marc Thieme Groen, Euroopa Komisjon, Euroopa Parlament
Apellandi nõuded
— |
rahuldada apellatsioonkaebus; |
— |
vaadata kohtuasi läbi ja jätta esimeses kohtuastmes esitatud hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata; |
— |
mõista nõukogu kohtukulud käesolevas menetluses välja esimese kohtuastme hagejatelt. |
Väited ja peamised argumendid
1. |
Esimene väide, et Üldkohus on oma pädevusega seoses rikkunud õigusnormi. Väide on jagatud kahte ossa.
|
2. |
Teine väide, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi, kui ta tõdes, et ametnike personalieeskirjade X lisa uus artikkel 6, millega vähendatakse põhipuhkuse päevade arvu, mõjutab hagejate põhipuhkuse õigust. Esiteks kui Üldkohus otsustas, et teatud juhtudel võib institutsioonide vastu tugineda direktiivile (käesolevas asjas direktiivile 2003/88 (1)), eiras ta väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt ei saa direktiivi sätteid pidada selliseks, mis kehtestavad iseenesest institutsioonidele kohustusi nende suhetes oma töötajatega, kuna direktiivide adressaatideks on liikmesriigid, mitte liidu institutsioonid või organid. Teiseks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta otsustas, et seadusandjale on siduv direktiivi 2003/88 sisu, mida on mainitud presiidiumi selgitustes põhiõiguste harta artikli 31 lõike 2 kohta. Kolmandaks eiras Üldkohus põhiõiguste harta artikli 31 lõiget 2, mille eesmärk ei ole parandada töötajate elamis- ja töötingimusi, nagu otsustas Üldkohus, vaid tagada liidus kõigile töötajatele tervise ja tööohutuse piisava kaitse tase. Neljandaks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta tegi otsuse, et ametnike personalieeskirjade X lisa artikkel 6 rikub põhiõiguste harta artikli 31 lõikega 2 tagatud põhipuhkuse õigust, kui võtta arvesse, et kolmandas riigis töötavatele ametnikele ette nähtud puhkusepäevade koguarv on märgatavalt suurem, kui direktiivis 2000/88 ette nähtud vähemalt 20 päeva. |
3. |
Kolmas väide, mis on esitatud teise võimalusena, puudutab õigusnormi rikkumist seoses õiguse puhkusele väidetava riive põhjendatusega. Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta otsustas, et vaidlustatud meetme õigustused ei kujutanud endast üldise huvi eesmärke, ning kui ta ei analüüsinud, kas põhipuhkuse õiguse piirang ei ole taotletud eesmärgi seisukohast liigne ja lubamatu sekkumine, mis kahjustaks tagatud õiguse sisu ennast. |
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381).