This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013PC0044
Proposal for a REGULATION OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL on information accompanying transfers of funds
Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oplysninger, der skal medsendes ved pengeoverførsler
Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oplysninger, der skal medsendes ved pengeoverførsler
/* COM/2013/044 final - 2013/0024 (COD) */
Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oplysninger, der skal medsendes ved pengeoverførsler /* COM/2013/044 final - 2013/0024 (COD) */
BEGRUNDELSE 1. BAGGRUND FOR FORSLAGET Begrundelse og formål Formålet med dette forslag er at revidere
forordning (EF) nr. 1781/2006 om oplysninger, der skal medsendes om betaler ved
pengeoverførsler[1]
(i det følgende benævnt "pengeoverførselsforordningen"), så det
bliver nemmere at spore betalinger og sikres, at EU-rammerne fortsat er fuldt
forenelige med de internationale standarder. Generel baggrund I henhold til pengeoverførselsforordningen
skal betalingsformidlere medsende oplysninger om betaleren igennem hele
betalingskæden med henblik på forebyggelse, undersøgelse og konstatering af
hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme. Forordningen var i vidt omfang baseret på
særlig anbefaling VII om elektroniske overførsler, vedtaget af Financial Action
Task Force[2]
(FATF), og har til formål at sikre, at denne internationale standard
gennemføres ensartet i hele Unionen og navnlig, at der ikke finder nogen
forskelsbehandling sted mellem nationale betalinger inden for en medlemsstat og
grænseoverskridende betalinger mellem medlemsstaterne. Da hvidvaskning af penge og finansiering af
terrorisme finder sted under stadig nye former, bl.a. fordi der sker en
konstant teknologisk udvikling, som giver de kriminelle nye værktøjer at
arbejde med, har FATF foretaget en gennemgribende revision af de internationale
standarder, som mundede ud i vedtagelsen af et nyt sæt anbefalinger i februar
2012. Sideløbende med denne proces har
Europa-Kommissionen selv foretaget en gennemgang af EU-rammerne. Gennemgangen
omfattede en ekstern undersøgelse offentliggjort af Kommissionen om anvendelsen
af pengeoverførselsforordningen, bred kontakt med og høring af private
interessenter og civilsamfundsorganisationer samt repræsentanter for EU's
medlemsstaters regulerende og tilsynsførende myndigheder. Konklusionen på dette arbejde er, at
EU-rammerne, herunder pengeoverførselsforordningen, må følge med udviklingen og
tilpasses til de forandringer, der har fundet sted. Der bør fokuseres på a)
effektiviteten af ordninger til forebyggelse af hvidvaskning af penge og
finansiering af terrorisme, b) klarere regler og bedre overensstemmelse mellem
medlemsstaternes regler og c) et bredere anvendelsesområde, så der kan tages
højde for nye trusler og sårbarheder. Gældende bestemmelser på området Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse
af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af
terrorisme[3]
(i det følgende benævnt "det tredje direktiv om hvidvaskning af
penge") indeholder rammerne for beskyttelse af kredit- og
finansieringsinstitutters soliditet, integritet og stabilitet samt af den
generelle tillid til det finansielle system mod risikoen for hvidvaskning af
penge og finansiering af terrorisme. Direktiv 2006/70/EF[4]
("gennemførelsesdirektivet") indeholder gennemførelsesbestemmelser
til det tredje direktiv om hvidvaskning af penge for så vidt angår definitionen
af "politisk udsat person" og de tekniske kriterier for lempede
procedurer med hensyn til kundelegitimation og for undtagelser i tilfælde, hvor
en finansiel aktivitet udøves lejlighedsvis eller i et meget begrænset omfang. Pengeoverførselsforordningen supplerer disse
foranstaltninger ved at sikre, at de retshåndhævende myndigheder og/eller påtalemyndighederne
straks har grundlæggende oplysninger om betaleren af pengeoverførsler til
rådighed, således at de kan konstatere, undersøge og retsforfølge terrorister
og andre kriminelle og spore deres aktiver. Overensstemmelse med andre EU-politikker og -mål Forslaget er i overensstemmelse med forslaget
til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om forebyggende foranstaltninger mod
anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge, herunder
finansiering af terrorisme. Begge retsakter har til formål at revidere de
gældende EU-bestemmelser om forebyggelse af hvidvaskning af penge og bekæmpelse
af finansiering af terrorisme, således at de bliver mere effektive, samtidig
med at de er i overensstemmelse med de internationale standarder. Forslaget er stemmer også overens med
målsætningerne i Kommissionens meddelelse om strategien for EU's indre
sikkerhed[5],
som indkredser de største udfordringer for EU's sikkerhed i de kommende år,
hvori foreslås fem strategiske målsætninger og konkrete foranstaltninger for
2011-2014 med henblik på at gøre EU mere sikkert. Dette indbefatter at bekæmpe
hvidvaskning af penge og forebygge terrorisme, særlig ved at ajourføre EU's
rammer med henblik på at forbedre gennemsigtigheden af oplysninger om juridiske
personers reelle ejerskab. De foreslåede præciseringer vedrørende
behandling af personoplysninger er i overensstemmelse med tilgangen i
Kommissionens seneste forslag inden for databeskyttelse[6]. Hvad angår sanktioner er forslaget om et sæt
principbaserede minimumsregler, der skal skærpe de administrative sanktioner og
foranstaltninger, i overensstemmelse med Kommissionens politik som beskrevet i
Kommissionens meddelelse "Udvidelse af sanktionsordningerne i sektoren for
finansielle tjenesteydelser"[7]. 2. RESULTAT AF HØRINGER AF
INTERESSEREDE PARTER OG KONSEKVENSANALYSER Høring af interesserede parter I april 2012 vedtog Kommissionen en rapport om
anvendelsen af direktiv 2005/60/EF og indkaldte kommentarer fra alle berørte
parter[8].
I bilaget til denne rapport blev særlig fremhævet grænseoverskridende
elektroniske pengeoverførsler og de to nye krav om at medtage oplysninger om
betalingsmodtageren i elektroniske pengeoverførsler samt om at iværksætte
indefrysningsforanstaltninger i forbindelse med FN-resolutioner. Kommissionen modtog kun fire bidrag med
direkte kommentarer til bilaget til rapporten. Respondenterne anmodede om en
høring af de interesserede parter fra alle lande og områder, der er berørt af
pengeoverførselsforordningen, og fremhævede, at alle yderligere krav eller
forpligtelser, der pålægges betalingsformidlere, bør være forholdsmæssigt
afpassede og enkle at opfylde. Der har været foretaget omfattende høringer af
de interesserede parter som led i de eksterne konsulenters undersøgelse[9], der blev foretaget på Europa-Kommissionens
vegne, og som omfattede 108 interesserede parter og foregik ved hjælp af
telefoninterview og et struktureret spørgeskema. Ekspertbistand I løbet af 2012 foretog eksterne konsulenter
på Kommissionens vegne en undersøgelse for at indsamle oplysninger om, hvordan
pengeoverførselsforordningen fungerer i medlemsstaterne, og hvilke problemer
der har været[10]. Undersøgelsen indeholder en række
anbefalinger, herunder: –
der bør indføres et krav om, at betalingsformidlere
i forbindelse med elektroniske pengeoverførsler skal sikre, at alle oplysninger
om ordregiveren og betalingsmodtageren gemmes –
det bør fastlægges, hvilke oplysninger om
betalingsmodtageren der skal kontrolleres, og af hvem –
det bør overvejes at indføre en forenklet ordning
for grænseoverskridende elektroniske pengeoverførsler på op til 1 000 EUR,
medmindre der er mistanke om hvidvaskning af penge eller finansiering af
terrorisme –
betalingsformidleres indberetningsforpligtelser bør
præciseres yderligere –
det bør udtrykkeligt forbydes at gennemføre
elektroniske pengeoverførsler, der ikke opfylder kravene med hensyn til
fuldstændige og nøjagtige oplysninger –
betalingsmodtagernes betalingsformidlere bør
indføre effektive risikobaserede politikker og procedurer med henblik på
hensigtsmæssige opfølgningsforanstaltninger –
der bør tages hensyn til databeskyttelsesaspektet. Konsekvensanalyse Til dette forslag hører en konsekvensanalyse,
hvori belyses hovedproblemerne i den gældende EU-lovgivning om forebyggelse af
hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme[11]: i) manglende overensstemmelse
med de for nylig reviderede internationale standarder, ii) forskellig
fortolkning af reglerne fra medlemsstat til medlemsstat og iii) utilstrækkelige
foranstaltninger og en række smuthuller med hensyn til nye risici inden for
hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. Disse problemer medfører,
at ordningerne til forebyggelse af hvidvaskning af penge og finansiering af
terrorisme bliver mindre effektive, og dette har negative konsekvenser med
hensyn til omdømme, økonomi og finanser. I konsekvensanalysen analyseres følgende tre
scenarier: 1) et grundscenario - Kommissionen
tager ingen initiativer 2) et tilpasningsscenario - begrænsede
ændringer af pengeoverførselsforordningen i det omfang, det er nødvendigt for
enten i) at tilpasse retsakten til de reviderede internationale standarder
eller ii) at sikre den nødvendige overensstemmelse mellem de nationale
bestemmelser eller iii) at afhjælpe de største mangler vedrørende de nye
trusler, og 3) et scenario med fuldstændig
harmonisering, der indebærer mere omfattende ændringer af politikken og
yderligere harmoniseringselementer, idet der tages hensyn til de særlige
forhold, der måtte gøre sig gældende for EU. Konsekvensanalysen har vist, at scenario nr. 2
er det mest afbalancerede. Her tilpasses pengeoverførselsforordningen til de
reviderede internationale standarder, samtidig med at der sikres en
tilstrækkelig balance mellem de nationale bestemmelser og fleksibiliteten med
hensyn til deres anvendelse. I konsekvensanalysen blev også indvirkningen
af forslagene til retsakter på de grundlæggende rettigheder behandlet. I
overensstemmelse med chartret om grundlæggende rettigheder tilstræbes det
særligt i forslagene at sikre, at personoplysninger beskyttes (chartrets
artikel 8), hvad angår lagring og overførsel af personoplysninger. 3. JURIDISKE ASPEKTER AF
FORSLAGET Retsgrundlag Artikel 114 i traktaten om Den Europæiske
Unions funktionsmåde. Nærheds- og proportionalitetsprincippet Der er blandt alle berørte parter (navnlig
medlemsstaterne og betalingsbranchen) generel enighed om, at målene med
forslaget ikke i tilstrækkelig grad kan opfyldes af medlemsstaterne og bedre
kan nås på EU-plan. Ukoordinerede foranstaltninger fra de enkelte
medlemsstaters side med hensyn til grænseoverskridende pengeoverførsler kan i
høj grad være en hæmsko for velfungerende betalingssystemer på EU-plan og
derfor skade det indre marked for finansielle tjenesteydelser (jf. betragtning
2 i pengeoverførselsforordningen). Unionen skal i kraft af omfanget af sine
foranstaltninger garantere en ensartet gennemførelse af den nye FATF-anbefaling
16 i hele EU og navnlig, at der ikke sker diskriminering mellem nationale
betalinger inden for en medlemsstat og grænseoverskridende betalinger mellem medlemsstaterne. Forslaget er således i overensstemmelse med
nærhedsprincippet. Hvad angår proportionalitetsprincippet
indebærer forslaget som omhandlet i konsekvensanalysen en gennemførelse af den
reviderede FATF-anbefaling om elektroniske pengeoverførsler, idet der indføres
de minimumskrav, der er nødvendige for at sikre, at pengeoverførsler kan
spores, og idet der ikke gås videre, end hvad der er nødvendigt for at nå anbefalingens
mål. 4. VIRKNINGER FOR BUDGETTET Dette forslag har ingen virkninger for EU-budgettet. 5. SUPPLERENDE OPLYSNINGER Nærmere redegørelse for forslaget I overensstemmelse med den nye FATF-anbefaling
16 om elektroniske pengeoverførsler og den dertil knyttede fortolkningsnote har
de foreslåede ændringer til formål at afhjælpe problemer på de områder, hvor
der stadig er manglende gennemsigtighed. Hensigten er at øge sporbarheden ved at
indføre følgende hovedkrav: –
der skal foreligge oplysninger om
betalingsmodtageren –
med hensyn til forordningens anvendelsesområde
præciseres det, at kreditkort, debetkort, mobiltelefoner og andet digitalt
udstyr eller it-udstyr er omfattet af forordningens bestemmelser, hvis de eller
det anvendes til at overføre midler mellem personer. Det præciseres desuden, at
i tilfælde af pengeoverførsler uden for EU under 1 000 EUR gælder der en
mindre restriktiv ordning med ikke-verificerede oplysninger om
betalingsafsenderen og -modtageren (i modsætning til de mulige undtagelser fra
anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 1781/2006) –
med hensyn til de forpligtelser, der påhviler
betalingsmodtagerens betalingsformidler, indføres der et krav om, at
betalingsmodtagerens identitet skal verificeres (hvis dette ikke i forvejen er
sket) for betalinger, der foretages fra lande uden for EU, og hvis beløbet
overstiger 1 000 EUR. Med hensyn til betalingsmodtagerens
betalingsformidler og mellembetalingsformidleren indføres der en forpligtelse
til at indføre risikobaserede procedurer til afgørelse af, hvornår en
pengeoverførsel skal gennemføres, afvises eller suspenderes, hvis de krævede
oplysninger mangler, og hvilke opfølgningsforanstaltninger der skal træffes –
med hensyn til databeskyttelse skal
dataopbevaringskravene tilpasses FATF-standarderne i henhold til den nye
ordning, der er fastsat i direktiv [xxxx/yyyy] –
med hensyn til sanktioner styrkes de kompetente
myndigheders sanktionsbeføjelser, og der indføres et krav om at koordinere
tiltag i forbindelse med grænseoverskridende sager; sanktioner, der pålægges
for overtrædelser, skal offentliggøres; der skal indføres effektive ordninger
til at tilskynde til indberetning af overtrædelser af forordningens
bestemmelser. Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde Den foreslåede retsakt er af relevans for EØS
og bør derfor omfatte hele Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. 2013/0024 (COD) Forslag til EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING om oplysninger, der skal medsendes ved
pengeoverførsler (EØS-relevant tekst) EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN
EUROPÆISKE UNION HAR — under henvisning til traktaten om Den
Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114, under henvisning til forslag fra
Europa-Kommissionen, efter fremsendelse af udkast til
lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter, under henvisning til udtalelse fra Det
Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg[12], under henvisning til udtalelse fra Den
Europæiske Centralbank[13], efter høring af Den Europæiske Tilsynsførende
for Databeskyttelse[14], efter den almindelige lovgivningsprocedure, og ud fra følgende betragtninger: (1) Strømme af sorte penge via
pengeoverførsler kan skade finanssektorens stabilitet og omdømme og true det
indre marked. Terrorisme ryster selve grundlaget for vort samfund.
Pengeoverførselssystemets soliditet, integritet og stabilitet og tilliden til
det finansielle system som helhed kan blive bragt alvorligt i fare gennem
kriminelles og medvirkende personers bestræbelser på enten at tilsløre
oprindelsen af udbytte af kriminelle handlinger eller at overføre midler til
terrorformål. (2) For at lette deres kriminelle
aktiviteter kan personer, der hvidvasker penge eller finansierer
terrorhandlinger, forsøge at drage fordel af den frie bevægelighed for kapital,
som det integrerede finansielle område indebærer, medmindre der på EU-plan
vedtages visse koordinerende foranstaltninger. Sådanne EU-foranstaltninger bør
i kraft af deres omfang sikre, at anbefaling 16 om elektroniske overførsler fra
Financial Action Task Force (FATF), vedtaget i februar 2012, gennemføres
ensartet i hele Unionen, og navnlig, at der ikke finder nogen
forskelsbehandling sted mellem nationale betalinger inden for en medlemsstat og
grænseoverskridende betalinger mellem medlemsstater. Ukoordinerede
foranstaltninger fra de enkelte medlemsstaters side med hensyn til
grænseoverskridende pengeoverførsler kan gribe ind i betalingssystemernes funktion
på EU-plan og derfor skade det indre marked for finansielle tjenesteydelser. (3) Det er i Unionens reviderede
strategi vedrørende finansiering af terrorisme af 17. juli 2008[15] blevet påpeget, at der fortsat
må sættes ind på at forhindre finansiering af terrorisme, og at personer, der
er under mistanke for terrorisme, anvender egne finansielle ressourcer. Det
anerkendes, at FATF løbende søger at forbedre sine anbefalinger og arbejder på
en fælles forståelse af, hvordan de skal gennemføres. Det er i Unionens
reviderede strategi fastsat, at gennemførelsen af disse anbefalinger fra alle
FATF-medlemmers og FATF-lignende regionale organers side vurderes regelmæssigt,
og at en fælles tilgang til gennemførelsen i medlemsstaterne ud fra dette
synspunkt er vigtig. (4) For at forebygge finansiering
af terrorisme er der truffet foranstaltninger med henblik på at indefryse visse
personers, gruppers og enheders aktiver og økonomiske ressourcer, herunder
forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive
foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe
terrorisme[16]
og Rådets forordning (EF) nr. 881/2002 af 27. maj 2002 om indførelse af visse
specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har
tilknytning til Al-Qaida-organisationen[17].
Med dette formål for øje er der ligeledes truffet foranstaltninger med henblik
på at beskytte det finansielle system mod, at aktiver og økonomiske ressourcer
kanaliseres til terrorformål. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv
[xxxx/yyyy] om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle
system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme[18] indeholder en række
foranstaltninger af denne art. Disse foranstaltninger kan imidlertid ikke helt forhindre
terrorister og andre kriminelle i at skaffe sig adgang til betalingssystemer,
så de kan overføre deres midler. (5) For at skabe en fælles metode
i den internationale kamp mod hvidvaskning af penge og finansiering af
terrorisme bør der i nye initiativer på EU-plan tages højde for udviklingen på
dette niveau, dvs. de internationale standarder om forebyggelse af hvidvaskning
af penge samt finansiering af terrorisme og våbenspredning, der blev vedtaget
af FATF i 2012, særlig anbefaling 16 og den reviderede fortolkningsnote om
gennemførelsen heraf. (6) Et særlig vigtigt redskab i
forbindelse med forebyggelse, undersøgelse og konstatering af hvidvaskning af
penge eller finansiering af terrorisme er, at pengeoverførsler kan spores i
alle led. For at sikre, at oplysninger videresendes gennem hele betalingskæden,
er det derfor hensigtsmæssigt at pålægge betalingsformidlerne at sørge for, at
der ved pengeoverførsler medsendes oplysninger om betaleren og
betalingsmodtageren. (7) Bestemmelserne i denne
forordning gælder med forbehold af national lovgivning til gennemførelse af
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om
beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af
personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger[19]. For eksempel bør
personoplysninger, der indsamles med det formål at efterkomme denne forordning,
ikke behandles senere på en måde, der ikke er i overensstemmelse med direktiv
95/46/EF. Navnlig bør senere behandling til kommercielle formål være strengt
forbudt. Bekæmpelse af hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme er
anerkendt som en vigtig samfundsinteresse af alle medlemsstater. Ved
anvendelsen af denne forordning bør videregivelse af personoplysninger til et
tredjeland, der ikke sikrer et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau, jf. artikel
25 i direktiv 95/46/EF, være tilladt i henhold til artikel 26, litra d), i
nævnte direktiv. (8) Personer, som blot omarbejder
papirdokumenter til elektroniske data på basis af en kontrakt med en betalingsformidler,
falder ikke ind under denne forordnings anvendelsesområde; det samme gælder for
enhver fysisk eller juridisk person, som blot forsyner betalingsformidlere med
et meddelelsessystem eller andre støttesystemer i forbindelse med
pengeoverførsler eller med clearing- og afviklingssystemer. (9) Hvor der er en mindre risiko
for hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme ved
pengeoverførsler, vil det være relevant at undtage sådanne overførsler fra
denne forordnings anvendelsesområde. Disse undtagelser bør omfatte kredit-
eller debetkort, mobiltelefoner eller andet digitalt udstyr eller it-udstyr,
hævning fra pengeautomater, betaling af skatter, bøder eller andre afgifter og
pengeoverførsler, hvor både betaleren og betalingsmodtageren er betalingsformidlere,
der handler i eget navn. Endvidere bør medlemsstaterne for at tage hensyn til
deres nationale betalingssystemers særlige karakteristika kunne vælge at lade
elektroniske girobetalinger være undtaget, dog skal det altid være muligt at
spore pengeoverførslen tilbage til betaleren. Der bør dog ikke være
undtagelser, hvis et debet- eller kreditkort, en mobiltelefon eller andet
digitalt udstyr eller it-udstyr, hvor der anvendes teknologi med forud- eller
efterbetaling, anvendes til pengeoverførsler fra en person til en anden. (10) For ikke at hindre
betalingssystemets effektivitet bør der sondres mellem kontrolkravene til
pengeoverførsler fra konti og kravene til pengeoverførsler, der ikke sker fra
konti. For at skabe balance mellem risikoen for, at transaktionerne sker uden om
de officielle kanaler, fordi der indføres for strenge identifikationskrav, og
den potentielle terrortrussel ved små overførsler, bør pligten til at bekræfte
oplysningerne om betalerens identitet, såfremt pengeoverførslerne ikke finder
sted fra en konto, kun håndhæves over for individuelle overførsler, som
overstiger 1 000 EUR. Ved overførsler fra konti bør betalingsformidlerne
ikke være forpligtet til at kontrollere de oplysninger om indbetaler, der
medsendes ved hver enkelt pengeoverførsel, så længe kravene i direktiv
[xxxx/yyyy] er overholdt. (11) På baggrund af EU-lovgivningen
om betalinger – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 924/2009 af
16. september 2009 om grænseoverskridende betalinger i Fællesskabet[20], Europa-Parlamentets og Rådets
forordning (EU) nr. 260/2012 af 14. marts 2012 om tekniske og
forretningsmæssige krav til kreditoverførsler og direkte debiteringer i euro[21] og Europa-Parlamentets og
Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det
indre marked[22]
– er det tilstrækkeligt at indføre bestemmelser om, at der ved overførsel af
midler inden for EU skal medsendes forenklede oplysninger om betaleren. (12) For at gøre det muligt for de
myndigheder, der er ansvarlige for at bekæmpe hvidvaskning af penge eller
finansiering af terrorisme i tredjelande, at spore kilden til de midler, der
anvendes til disse formål, bør pengeoverførsler fra Unionen til lande uden for
Unionen indeholde fuldstændige oplysninger om betaleren og betalingsmodtageren.
De nævnte myndigheder bør kun have adgang til at bruge de fuldstændige
oplysninger om betaleren, når de skal forebygge, undersøge og konstatere
hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme. (13) For at gøre det muligt at
foretage pengeoverførsler fra en enkelt betaler til flere betalingsmodtagere på
en omkostningsbesparende måde i en samlefil (batchfil) med individuelle
overførsler fra Unionen til uden for Unionen bør disse individuelle overførsler
kun indeholde betalerens kontonummer eller dennes entydige
transaktionsidentifikator, såfremt batchfilen indeholder alle oplysninger om
betaleren og betalingsmodtageren. (14) For at kunne kontrollere, om
de krævede oplysninger om betaleren og betalingsmodtageren er medsendt ved
pengeoverførslen, og for at kunne identificere mistænkelige transaktioner bør
betalingsmodtagerens betalingsformidler og mellembetalingsformidleren have
etableret effektive procedurer, så det kan konstateres, om der mangler
oplysninger om betaleren og betalingsmodtageren. (15) På grund af den potentielle
risiko for, at anonyme pengeoverførsler kan anvendes til finansiering af
terrorisme, bør det pålægges betalingsformidlere at kræve oplysninger om
betaleren og betalingsmodtageren. I overensstemmelse med den risikobaserede
tilgang, som FATF har udviklet, er det hensigtsmæssigt at indkredse høj- og
lavrisikoområder med henblik på mere målrettet at imødegå risici for
hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. Betalingsmodtagerens
betalingsformidler og mellembetalingsformidleren bør derfor indføre effektive
risikobaserede procedurer til brug i tilfælde, hvor der ved en pengeoverførsel
ikke er medsendt de krævede oplysninger om betaler og betalingsmodtager,
således at det kan afgøres, om overførslen skal gennemføres, afvises eller
suspenderes, og hvilke opfølgningsforanstaltninger der skal træffes. Hvis
betalingsformidleren har hjemsted uden for Unionens område, bør der stilles
skærpede kundelegitimationskrav i henhold til direktiv [xxxx/yyyy] ved et
grænseoverskridende korrespondentbankforhold med denne betalingsformidler. (16) Under alle omstændigheder bør
betalingsmodtagerens betalingsformidler og mellembetalingsformidleren udvise
særlig årvågenhed og vurdere risici, når denne bliver bekendt med, at
oplysningerne om betaleren og betalingsmodtageren mangler eller er
ufuldstændige, og de bør indberette mistænkelige transaktioner til de
kompetente myndigheder i overensstemmelse med underretningsforpligtelsen i
henhold til direktiv [xxxx/yyyy] og de nationale gennemførelsesbestemmelser. (17) Bestemmelserne om
pengeoverførsler, hvor oplysningerne om betaleren eller betalingsmodtageren
mangler eller er ufuldstændige, finder anvendelse, uden at dette berører
betalingsformidleres og mellembetalingsformidleres forpligtelser til at
suspendere og/eller afvise pengeoverførsler, der strider mod civil-,
forvaltnings- eller strafferetten. (18) Indtil de tekniske
begrænsninger, der kan forhindre mellembetalingsformidlere i at opfylde
forpligtelsen til at videregive alle de modtagne oplysninger om betaleren, er
fjernet, bør disse mellembetalingsformidlere registrere disse oplysninger.
Sådanne tekniske begrænsninger bør fjernes, så snart betalingssystemerne er
blevet opgraderet. (19) Da det i forbindelse med
efterforskning i straffesager kan forekomme, at det ikke er muligt at
identificere de krævede data eller de involverede personer, før der er gået
adskillige måneder eller måske endda år siden den oprindelige pengeoverførsel,
og for at have adgang til vigtigt bevismateriale som led i efterforskning bør
betalingsformidlerne opbevare registre med oplysninger om betaleren og
betalingsmodtageren med det formål at forebygge, undersøge og konstatere
hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme. Denne periode bør være
af begrænset varighed. (20) For at muliggøre hurtig
indgriben i bekæmpelsen af terrorisme bør betalingsformidlerne reagere hurtigt
på forespørgsler om oplysninger om betaleren fra de myndigheder, der er
ansvarlige for bekæmpelse af hvidvaskning af penge eller finansiering af
terrorisme i den medlemsstat, hvor betalingsformidlerne er etableret. (21) Antallet af arbejdsdage i den
medlemsstat, hvor betalers betalingsformidler er etableret, bestemmer, inden
for hvor mange dage der skal reageres på forespørgsler om oplysninger om
betaler. (22) For at fremme opfyldelsen af
kravene i denne forordning og i henhold til Kommissionens meddelelse af 9.
december 2010 "Udvidelse af sanktionsordningerne i sektoren for
finansielle tjenesteydelser"[23]
bør de kompetente myndigheders beføjelser til at træffe tilsynsforanstaltninger
og anvende sanktionsbeføjelser styrkes. Der bør indføres bestemmelser om
administrative sanktioner, og på grund af betydningen af bekæmpelsen af
hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme bør medlemsstaterne indføre
sanktioner, der er effektive, forholdsmæssige og har afskrækkende virkning. Medlemsstaterne bør give meddelelse herom til
Kommissionen samt til Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske
Banktilsynsmyndighed) (i det følgende benævnt "EBA"), der er oprettet
ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 af 24. november
2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske
Banktilsynsmyndighed), om ændring af afgørelse nr. 716/2009/EF og om ophævelse
af Kommissionens afgørelse 2009/78/EF; Den
Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings-
og Arbejdsmarkedspensionsordninger) (i det følgende benævnt "EIOPA"),
der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010
af 24. november 2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den
Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og
Arbejdsmarkedspensionsordninger), om ændring af afgørelse nr. 716/2009/EF og om
ophævelse af Kommissionens afgørelse 2009/79/EF; Den
Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og
Markedstilsynsmyndighed) (i det følgende benævnt "ESMA"), der er
oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 af 24.
november 2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske
Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed), om ændring af afgørelse nr.
716/2009/EF og om ophævelse af Kommissionens afgørelse 2009/77/EF. (23) For at sikre ensartede
betingelser for gennemførelsen af artikel XXX i denne forordning bør Kommissionen
tildeles gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i
overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011
af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan
medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af
gennemførelsesbeføjelser[24]. (24) En række stater og
territorier, der ikke indgår i Unionens område, er i møntunion med en
medlemsstat, indgår i en medlemsstats valutaområde eller har undertegnet en
monetær aftale med Unionen repræsenteret af en medlemsstat og har
betalingsformidlere, der direkte eller indirekte deltager i den pågældende
medlemsstats betalings- og afviklingssystem. For at undgå væsentlige negative
konsekvenser for økonomien i de pågældende lande eller territorier, der kan
opstå som følge af anvendelsen af denne forordning ved pengeoverførsler mellem
de pågældende medlemsstater og disse lande eller territorier, bør der gives
mulighed for, at sådanne pengeoverførsler behandles som pengeoverførsler inden
for de pågældende medlemsstater. (25) I betragtning af de ændringer,
det ville være nødvendigt at foretage i forordning (EF) nr. 1781/2006 af 15.
november 2006 om oplysninger, der skal medsendes om betaler ved
pengeoverførsler, bør den for klarhedens skyld ophæves. (26) Målene for denne forordning
kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på
grund af foranstaltningens omfang eller virkninger bedre nås på EU-plan;
Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet,
jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet,
jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er
nødvendigt for at nå disse mål. (27) I denne forordning overholdes
de grundlæggende rettigheder og de principper, som anerkendes ved Den
Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, navnlig retten til
respekt for privatliv og familieliv (artikel 7), retten til beskyttelse af
personoplysninger (artikel 8) og retten til adgang til effektive retsmidler og
til en upartisk domstol (artikel 47) samt ne bis in idem-princippet. (28) For at sikre en smidig
indførelse af de nye lovgivningsmæssige rammer om bekæmpelse af hvidvaskning af
penge og finansiering af terrorisme bør denne forordning finde anvendelse fra
det tidspunkt, hvor fristen for gennemførelse i national ret af direktiv
[xxxx/yyyy] udløber – VEDTAGET
DENNE FORORDNING: KAPITEL I GENSTAND, DEFINITIONER OG ANVENDELSESOMRÅDE Artikel 1
Genstand I denne forordning fastsættes der regler om de
oplysninger om betaler og betalingsmodtager, der skal medsendes ved
pengeoverførsler, med det formål at forebygge, konstatere og undersøge
hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme i forbindelse med
pengeoverførsler. Artikel 2
Definitioner I denne forordning forstås ved: 1) "finansiering af
terrorisme": finansiering af terrorisme som defineret i artikel 1, stk. 4,
i direktiv [xxxx/yyyy] 2) "hvidvaskning af penge":
handlinger i forbindelse med hvidvaskning af penge som omhandlet i artikel 1,
stk. 2 eller 3, i direktiv [xxxx/yyyy] 3) "betaler": en fysisk eller
juridisk person, som enten foretager en pengeoverførsel fra sin egen konto,
eller som bestiller en pengeoverførsel 4) "betalingsmodtager": en
fysisk eller juridisk person, som er den tiltænkte modtager af en
pengeoverførsel 5) "betalingsformidler": en
fysisk eller juridisk person, der erhvervsmæssigt leverer
pengeoverførselstjenesteydelser 6) "mellembetalingsformidler":
en betalingsformidler, der hverken er betalers eller betalingsmodtagers betalingsformidler,
og som modtager og videresender en pengeoverførsel på vegne af betalers eller
betalingsmodtagers betalingsformidler eller på vegne af en anden
mellembetalingsformidler 7) "pengeoverførsel": en
transaktion, der udføres ad elektronisk vej på en betalers vegne gennem en
betalingsformidler med henblik på at stille midler til rådighed for en betalingsmodtager
gennem en betalingsformidler, uanset om betaler og betalingsmodtager er en og
samme person 8) "batchfiloverførsel": en
gruppe bestående af flere individuelle pengeoverførsler, der sendes samlet 9) "entydig
transaktionsidentifikator": en kombination af bogstaver eller symboler,
fastlagt af betalingsformidleren i overensstemmelse med protokollerne for de
betalings- og afviklingssystemer eller meddelelsessystemer, der anvendes til at
foretage pengeoverførslen, der gør det muligt at spore transaktionen tilbage
til betaleren og betalingsmodtageren 10) "person-til-person-pengeoverførsel":
en transaktion mellem to fysiske personer. Artikel 3
Anvendelsesområde 1. Denne forordning finder
anvendelse på pengeoverførsler uanset valuta, der afsendes eller modtages af en
betalingsformidler i Unionen. 2. Denne forordning finder ikke
anvendelse på pengeoverførsler, der foretages ved hjælp af et kredit- eller debetkort
eller en mobiltelefon eller andet digitalt udstyr eller it-udstyr, hvis
følgende betingelser er opfyldt: a) kortet eller udstyret anvendes til at
betale for varer og tjenesteydelser b) nummeret på ovennævnte kort eller udstyr
medsendes ved alle overførsler i forbindelse med transaktionen. Denne forordning finder dog anvendelse, hvis et kredit-
eller debetkort eller en mobiltelefon eller andet digitalt udstyr eller
it-udstyr anvendes til en person-til-person-pengeoverførsel. 3. Denne forordning finder ikke
anvendelse på pengeoverførsler: a) hvor pengeoverførslen indebærer, at
betaler hæver kontanter fra sin egen konto b) hvor pengene overføres til offentlige
myndigheder som betaling af skatter, bøder eller andre afgifter inden for en
medlemsstat c) hvis både betaler og betalingsmodtager er
betalingsformidlere, der handler for egen regning. KAPITEL II FORPLIGTELSER FOR BETALINGSFORMIDLERE Afdeling 1 Forpligtelser for betalers
betalingsformidler Artikel 4
Oplysninger, der skal medsendes ved pengeoverførsler 1. Betalers betalingsformidler
sikrer, at der ved pengeoverførslen medsendes følgende oplysninger om
betaleren: a) betalerens navn b) betalerens kontonummer, hvis en sådan
konto anvendes ved gennemførelsen af pengeoverførslen, eller en entydig transaktionsidentifikator,
hvis en sådan konto ikke anvendes til dette formål c) betalerens adresse eller nationale id-nummer
eller kunde-id-nummer eller fødselsdato og –sted. 2. Betalers betalingsformidler
sikrer, at der ved pengeoverførslen medsendes følgende oplysninger om
betalingsmodtageren: a) betalingsmodtagerens navn og b) betalingsmodtagerens kontonummer, hvis en
sådan konto anvendes ved gennemførelsen af transaktionen, eller en entydig
transaktionsidentifikator, hvis en sådan konto ikke anvendes til dette formål. 3. Før pengene overføres,
kontrollerer betalers betalingsformidler, at de i stk. 1 nævnte oplysninger er
korrekte, på grundlag af dokumenter, data eller oplysninger fra en pålidelig og
uafhængig kilde. 4. Hvis pengene overføres fra
betalers konto, anses den i stk. 3 omhandlede kontrol for at have fundet sted i
følgende tilfælde: a) hvis en betalers identitet er blevet
kontrolleret i forbindelse med åbningen af kontoen i overensstemmelse med
artikel 11 i direktiv [xxxx/yyyy], og de ved denne kontrol indhentede
oplysninger er blevet opbevaret i overensstemmelse med artikel 39 i nævnte
direktiv eller b) hvis artikel 12, stk. 5, i direktiv
[xxxx/yyyy] finder anvendelse på betaleren. 5. Ved pengeoverførsler, der
ikke foretages fra en konto, skal betalerens betalingsformidler dog uanset stk.
3 ikke kontrollere de i stk. 1 omhandlede oplysninger, hvis beløbet ikke
overstiger 1 000 EUR og det ikke synes at hænge sammen med andre
pengeoverførsler, der tilsammen med den pågældende overførsel overstiger
1 000 EUR. Artikel 5
Pengeoverførsler inden for Unionen 1. Hvis både betalers og
betalingsmodtagers betalingsformidler(e) er etableret i Unionen, skal uanset
artikel 4, stk. 1 og 2, kun betalerens kontonummer eller dennes entydige
transaktionsidentifikator medsendes, når pengeoverførslen foretages. 2. Uanset stk. 1 skal betalerens
betalingsformidler efter anmodning fra betalingsmodtagerens betalingsformidler
eller mellembetalingsformidleren stille oplysningerne om betaleren eller
betalingsmodtageren til rådighed i overensstemmelse med artikel 4 inden tre
arbejdsdage efter modtagelsen af anmodningen. Artikel 6
Pengeoverførsler til uden for Unionen 1. Ved batchfiloverførsler fra
en enkelt betaler, hvor betalingsmodtagernes betalingsformidlere er etableret
uden for Unionen, finder artikel 4, stk. 1 og 2, ikke anvendelse på de enkelte
overførsler, der er samlet heri, såfremt batchfilen indeholder de oplysninger,
der er omhandlet i nævnte artikel, og de enkelte overførsler indeholder
betalers kontonummer eller dennes entydige transaktionsidentifikator. 2. Hvis betalingsmodtagerens
betalingsformidler er etableret uden for Unionen, skal der ved pengeoverførsler
på ikke over 1 000 EUR uanset artikel 4, stk. 1 og 2, kun medsendes
oplysninger om: a) betalerens navn b) betalingsmodtagerens navn c) både betalerens og betalingsmodtagerens
kontonummer eller den entydige transaktionsidentifikator. Nøjagtigheden af disse oplysninger skal kun
kontrolleres, hvis der foreligger mistanke om hvidvaskning af penge eller
finansiering af terrorisme. Afdeling 2 Forpligtelser for betalingsmodtagers
betalingsformidler Artikel 7
Verificering af, hvorvidt der mangler oplysninger om betaler og
betalingsmodtager 1. Betalingsmodtagerens
betalingsformidler skal verificere, om felterne vedrørende oplysninger om
betaler og betalingsmodtager i det meddelelsessystem eller betalings- og
afviklingssystem, der anvendes til pengeoverførslen, er udfyldt med tegn eller
input, der er tilladt ifølge det pågældende systems konventioner. 2. Betalingsmodtagerens
betalingsformidler skal have effektive procedurer til at verificere, hvorvidt
der mangler følgende oplysninger om betaler og betalingsmodtager: a) ved pengeoverførsler, hvor betalers
betalingsformidler er etableret inden for Unionen: de i artikel 5 krævede
oplysninger b) ved pengeoverførsler, hvor betalers
betalingsformidler er etableret uden for Unionen: de oplysninger om betaler og
betalingsmodtager, som er fastsat i artikel 4, stk. 1 og 2, og i givet fald de
i artikel 14 krævede oplysninger og c) ved batchfiloverførsler, hvor betalers
betalingsformidler er etableret uden for Unionen: de oplysninger, der er
fastsat i artikel 4, stk. 1 og 2, vedrørende batchfiloverførslen. 3. Ved pengeoverførsler på over
1 000 EUR, hvor betalerens betalingsformidler er etableret uden for
Unionen, skal betalingsmodtagerens betalingsformidler kontrollere
betalingsmodtagerens identitet, hvis dennes identitet ikke allerede er blevet
kontrolleret. 4. Ved pengeoverførsler på ikke
over 1 000 EUR, hvor betalerens betalingsformidler er etableret uden for
Unionen, er betalingsmodtagerens betalingsformidler ikke forpligtet til at
kontrollere oplysningerne om betalingsmodtageren, medmindre der foreligger
mistanke om hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme. Artikel 8
Pengeoverførsler med manglende eller ufuldstændige oplysninger om betaler og
betalingsmodtager 1. Betalingsmodtagerens
betalingsformidler skal indføre effektive risikobaserede metoder til at
fastslå, hvornår en pengeoverførsel, hvor de krævede oplysninger om betaler og
betalingsmodtager mangler, skal gennemføres, afvises eller suspenderes, og
hvilke opfølgningsforanstaltninger der skal træffes. Hvis betalingsmodtagerens betalingsformidler ved
modtagelsen af en overførsel bliver bekendt med, at de i henhold til artikel 4,
stk. 1 og 2, artikel 5, stk. 1, og artikel 6 krævede oplysninger om betaler og
betalingsmodtager mangler eller er ufuldstændige, afviser betalingsformidleren
enten overførslen eller udbeder sig fuldstændige oplysninger om betaleren og
betalingsmodtageren. 2. Undlader en
betalingsformidler regelmæssigt at levere de krævede oplysninger om en betaler,
skal betalingsmodtagerens betalingsformidler træffe forholdsregler, som i
første omgang kan omfatte udsendelse af advarsler og fastsættelse af frister,
og derefter enten afvise fremtidige pengeoverførsler fra denne
betalingsformidler eller tage stilling til, om forretningsforbindelsen med
denne betalingsformidler skal begrænses eller afsluttes. Betalingsmodtagerens betalingsformidler indberetter
dette til de myndigheder, der har ansvar for bekæmpelse af hvidvaskning af
penge eller finansiering af terrorisme. Artikel 9
Vurdering og rapportering Betalingsmodtagerens betalingsformidler skal
lade manglende eller ufuldstændige oplysninger om betaleren og
betalingsmodtageren indgå som en faktor ved vurderingen af, om pengeoverførslen
eller dertil knyttede transaktioner er mistænkelige, og om den skal indberettes
til den finansielle efterretningsenhed. Afdeling 3 Forpligtelser for mellembetalingsformidlere Artikel 10
Opbevaring af oplysninger om betaler og betalingsmodtager sammen med
overførslen Mellembetalingsformidlere sikrer, at samtlige
oplysninger, de modtager om betaleren og betalingsmodtageren sammen med en
pengeoverførsel, opbevares sammen med denne overførsel. Artikel 11
Verificering af, hvorvidt der mangler oplysninger om betaler og
betalingsmodtager 1. Mellembetalingsformidleren
skal verificere, om felterne vedrørende oplysninger om betaler og
betalingsmodtager i det meddelelsessystem eller betalings- og afviklingssystem,
der anvendes til pengeoverførslen, er udfyldt med tegn eller input, der er
tilladt ifølge det pågældende systems konventioner. 2. Mellembetalingsformidleren
skal have effektive procedurer til at verificere, hvorvidt der mangler følgende
oplysninger om betaler og betalingsmodtager: a) ved pengeoverførsler, hvor betalers
betalingsformidler er etableret inden for Unionen: de i artikel 5 krævede
oplysninger b) ved pengeoverførsler, hvor betalers
betalingsformidler er etableret uden for Unionen: de oplysninger om betaler og
betalingsmodtager, som er fastsat i artikel 4, stk. 1 og 2, eller i givet fald
de i artikel 14 krævede oplysninger og c) ved batchfiloverførsler, hvor betalers
betalingsformidler er etableret uden for Unionen: de oplysninger, der er
fastsat i artikel 4, stk. 1 og 2, vedrørende batchfiloverførslen. Artikel 12
Pengeoverførsler med manglende eller ufuldstændige oplysninger om betaler og
betalingsmodtager 1. Mellembetalingsformidleren
skal indføre effektive risikobaserede metoder til at fastslå, hvornår en
pengeoverførsel, hvor de krævede oplysninger om betaler og betalingsmodtager
mangler, skal gennemføres, afvises eller suspenderes, og hvilke
opfølgningsforanstaltninger der skal træffes. Hvis mellembetalingsformidleren ved modtagelsen af
en overførsel bliver bekendt med, at de i henhold til artikel 4, stk. 1 og 2,
artikel 5, stk. 1, og artikel 6 krævede oplysninger om betaler og
betalingsmodtager mangler eller er ufuldstændige, afviser betalingsformidleren
enten overførslen eller udbeder sig fuldstændige oplysninger om betaleren og
betalingsmodtageren. 2. Undlader en
betalingsformidler regelmæssigt at levere de krævede oplysninger om en betaler,
skal betalingsformidleren træffe forholdsregler, som i første omgang kan
omfatte udsendelse af advarsler og fastsættelse af frister, og derefter enten
afvise fremtidige pengeoverførsler fra denne betalingsformidler eller tage
stilling til, om forretningsforbindelsen med denne betalingsformidler skal
begrænses eller afsluttes. Betalingsformidleren indberetter dette til de
myndigheder, der har ansvar for bekæmpelse af hvidvaskning af penge eller
finansiering af terrorisme. Artikel 13
Vurdering og rapportering Betalingsformidleren skal lade manglende eller
ufuldstændige oplysninger om betaleren og betalingsmodtageren indgå som en
faktor ved vurderingen af, om pengeoverførslen eller dertil knyttede
transaktioner er mistænkelige, og om den skal indberettes til den finansielle
efterretningsenhed. Artikel 14
Tekniske begrænsninger 1. Denne artikel finder anvendelse, når betalers betalingsformidler er
etableret uden for Unionen, og mellembetalingsformidleren befinder sig inden
for Unionen. 2. Medmindre mellembetalingsformidleren ved
modtagelsen af en pengeoverførsel bliver bekendt med, at de i denne forordning
krævede oplysninger om betaler mangler eller er ufuldstændige, kan
mellembetalingsformidleren anvende et betalingssystem med tekniske
begrænsninger, der umuliggør, at oplysningerne om betaler kan medsendes med en
pengeoverførsel, til at sende pengeoverførslerne til betalingsmodtagers
betalingsformidler. 3. Bliver mellembetalingsformidleren ved
modtagelsen af en pengeoverførsel bekendt med, at de i denne forordning krævede
oplysninger om betaler mangler eller er ufuldstændige, anvender
mellembetalingsformidleren kun et betalingssystem med tekniske begrænsninger,
hvis det er muligt at underrette betalingsmodtagers betalingsformidler herom
enten inden for et betalings- eller meddelelsessystem, som gør det muligt at
formidle denne oplysning, eller ved en anden procedure, forudsat at
kommunikationsformen er accepteret eller aftalt mellem de to
betalingsformidlere. 4. Anvender mellembetalingsformidleren et betalingssystem med tekniske
begrænsninger, stiller mellembetalingsformidleren efter anmodning fra
betalingsmodtagers betalingsformidler inden for tre arbejdsdage efter
modtagelsen af denne anmodning alle modtagne oplysninger om betaler til
rådighed for denne betalingsformidler, uanset om disse oplysninger er
fuldstændige eller ej. KAPITEL III SAMARBEJDE OG OPBEVARING AF REGISTRERINGER Artikel 15 Samarbejdsforpligtelser Betalingsformidlere efterkommer i overensstemmelse
med procedurekravene i den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor de er
etableret, fuldt ud og straks anmodninger fra de myndigheder, der har ansvar
for bekæmpelse af hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme i den
pågældende medlemsstat, for så vidt angår de oplysninger, der kræves i henhold
til denne forordning. Artikel 16
Opbevaring af registreringer Betalerens betalingsformidler og
betalingsmodtagerens betalingsformidler opbevarer registreringer af de i
artikel 4, 5, 6 og 7 omhandlede oplysninger i 5 år. I de i artikel 14, stk. 2
og 3, omhandlede tilfælde opbevarer mellembetalingsformidleren registre over
alle modtagne oplysninger i fem år. Efter udløbet af denne periode skal
personoplysninger slettes, medmindre andet er fastsat i national lovgivning,
der er bestemmende for, under hvilke forhold betalingsformidlere kan eller skal
opbevare oplysninger i længere tid. Medlemsstaterne kan kun tillade eller kræve
opbevaring i længere tid, hvis det er nødvendigt af hensyn til forebyggelse, konstatering
eller undersøgelse af hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme.
Oplysninger må højst opbevares i ti år efter gennemførelsen af
pengeoverførslen. KAPITEL IV SANKTIONER OG OVERVÅGNING Artikel 17
Sanktioner 1. Medlemsstaterne fastsætter
bestemmelser om administrative foranstaltninger og sanktioner for overtrædelse
af denne forordning og træffer alle nødvendige foranstaltninger til at sikre
gennemførelsen heraf. Sanktionerne skal være effektive, forholdsmæssige og have
afskrækkende virkning. 2. Medlemsstaterne
påser, at der i tilfælde af overtrædelse af bestemmelser vedrørende
betalingsformidlere kan indføres sanktioner over for medlemmerne af
ledelsesorganet og over for enhver anden person, som i henhold til national
lovgivning er ansvarlig for overtrædelsen. 3. Senest [24 måneder efter
ikrafttrædelsen af denne forordning] giver medlemsstaterne Kommissionen og Det Fælles
Udvalg for EBA, EIOPA og ESMA (dvs. Det Fælles Udvalg af Europæiske
Tilsynsmyndigheder) meddelelse om de i stk. 1 omhandlede bestemmelser. De
meddeler omgående Kommissionen
og Det Fælles Udvalg for EBA, EIOPA og ESMA senere ændringer af bestemmelserne. 4. De kompetente myndigheder
tillægges alle de undersøgelsesbeføjelser, der er nødvendige for, at de kan
udføre deres opgaver. De kompetente myndigheder iværksætter et tæt samarbejde
ved udøvelsen af deres sanktionsbeføjelser for at sikre, at sanktionerne eller
foranstaltningerne får de ønskede virkninger, ligesom de koordinerer deres
indsats i forbindelse med sager på tværs af grænserne. Artikel 18
Særlige bestemmelser 1. Denne artikel finder anvendelse på
følgende overtrædelser af forordningens bestemmelser: a) gentagne tilfælde af manglende
medsendelse af de krævede oplysninger om betaler og betalingsmodtager i strid
med artikel 4, 5 og 6 b) alvorlige forsømmelser fra
betalingsformidleres side med hensyn til at sikre opbevaring af registreringer,
jf. artikel 16 c) betalingsformidlers manglende indførelse
af effektive risikobaserede politikker og procedurer som krævet i artikel 8 og
12. 2. I de i stk. 1 omhandlede
tilfælde omfatter de administrative foranstaltninger og sanktioner, som kan
anvendes, mindst følgende: a) en offentlig meddelelse, hvori nævnes den
fysiske eller juridiske person og overtrædelsens art b) en afgørelse, hvorefter det pålægges den
fysiske eller juridiske person at bringe den udviste handlemåde til ophør og at
afholde sig fra at gentage en sådan handlemåde c) hvis der er tale om en
betalingsformidler: inddragelse af betalingsformidlerens tilladelse d) et midlertidigt forbud mod, at et medlem
af betalingsformidlerens ledelsesorgan eller en anden fysisk person, som er
ansvarlig, varetager funktioner hos betalingsformidleren e) hvis der er tale om en juridisk person:
administrative bøder på op til 10 % af den juridiske persons samlede
årsomsætning i det foregående forretningsår; er den juridiske person et datterselskab
af et moderselskab, er den relevante samlede årsomsætning den samlede
årsomsætning, som fremgår af det øverste moderselskabs konsoliderede regnskab
for det foregående forretningsår f) hvis der er tale om en fysisk person:
administrative bøder på op til 5 000 000 EUR eller i medlemsstater,
hvor euroen ikke er den officielle valuta, den tilsvarende værdi i national
valuta på datoen for denne forordnings ikrafttræden g) administrative bøder på op til det
dobbelte af den fortjeneste, der er opnået, eller af det tab, der er undgået
som følge af overtrædelsen, såfremt disse beløb kan beregnes. Artikel 19
Offentliggørelse af sanktioner Administrative sanktioner og foranstaltninger,
der er pålagt i de i artikel 17 og artikel 18, stk. 1, omhandlede tilfælde,
skal offentliggøres uden ugrundet ophold, herunder oplysninger om
overtrædelsens art og identiteten på de personer, der er ansvarlige for
overtrædelsen, medmindre offentliggørelsen vil være en alvorlig trussel mod
finansmarkedernes stabilitet. Såfremt offentliggørelse ville forvolde de
involverede parter uforholdsmæssig stor skade, offentliggør de kompetente
myndigheder sanktionerne anonymt. Artikel 20
De kompetente myndigheders anvendelse af sanktioner Ved afgørelsen af, hvilken type administrative
sanktioner eller foranstaltninger der skal anvendes, og hvor store de
administrative bøder skal være, tager de kompetente myndigheder hensyn til alle
relevante forhold, herunder: a) overtrædelsens grovhed og varighed b) den ansvarlige fysiske eller juridiske
persons grad af ansvar c) den ansvarlige fysiske eller
juridiske persons finansielle styrke med udgangspunkt i den ansvarlige
juridiske persons samlede omsætning eller den ansvarlige fysiske persons
årsindkomst d) den ansvarlige fysiske eller
juridiske persons fortjeneste eller undgåede tab, såfremt disse beløb kan
beregnes e) tabene for tredjeparter, som kan
tilskrives overtrædelsen, såfremt de kan beregnes f) den ansvarlige fysiske eller
juridiske persons vilje til at samarbejde med den kompetente myndighed g) overtrædelser, som den ansvarlige
fysiske eller juridiske person tidligere har begået. Artikel 21
Indberetning af overtrædelser 1. Medlemsstaterne indfører effektive
mekanismer, som tilskynder til at indberette overtrædelser af bestemmelserne i denne
forordning til de kompetente myndigheder. 2. De mekanismer, som er omhandlet i stk. 1,
skal som minimum omfatte: a) særlige procedurer for modtagelse af
indberetninger om overtrædelser og opfølgningen heraf b) passende beskyttelse af personer, der indberetter
potentielle eller faktiske overtrædelser c) beskyttelse af personoplysninger både
hvad angår den person, som indberetter overtrædelserne, og den fysiske person,
som formodes at være ansvarlig, i overensstemmelse med principperne i direktiv
95/46/EF. 3. Betalingsformidlerne skal indføre egnede
procedurer, der giver deres ansatte mulighed for at indberette overtrædelser
internt via en særlig kanal. Artikel 22
Overvågning Medlemsstaterne pålægger de kompetente
myndigheder effektivt at overvåge og træffe de nødvendige foranstaltninger for
at sikre, at kravene i denne forordning overholdes. KAPITEL V GENNEMFØRELSESBEFØJELSER Artikel 23
Udvalgsprocedure 1. Kommissionen bistås af
Udvalget til Forebyggelse af Hvidvaskning af Penge og Finansiering af Terrorisme,
i det følgende benævnt "udvalget". Dette udvalg er et udvalg som
omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011. 2. Når der henvises til dette
stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011. KAPITEL VI UNDTAGELSER Artikel 24
Aftaler med territorier eller lande nævnt i traktatens artikel 355 1. Kommissionen kan bemyndige en
medlemsstat til at indgå aftaler med et land eller et territorium, der ikke
indgår i Unionens område som nævnt i traktatens artikel 355, som indeholder
undtagelser fra denne forordning, hvorved det bliver muligt at behandle
pengeoverførsler mellem dette land eller territorium og den pågældende
medlemsstat som pengeoverførsler inden for medlemsstaten. Der kan kun gives bemyndigelse til at indgå
sådanne aftaler, hvis følgende betingelser er opfyldt: a) det pågældende land eller territorium er
i valutaunion med den pågældende medlemsstat, indgår i medlemsstatens
valutaområde eller har undertegnet en monetær aftale med Unionen repræsenteret
af en medlemsstat b) betalingsformidlere i det pågældende land
eller territorium deltager direkte eller indirekte i den pågældende
medlemsstats betalings- og afviklingssystem og c) det pågældende land eller territorium
kræver, at betalingsformidlere inden for dets jurisdiktion anvender samme regler
som fastsat i denne forordning. 2. En medlemsstat, der ønsker at
indgå en aftale som omhandlet i stk. 1, indsender en ansøgning til Kommissionen
og leverer alle nødvendige oplysninger. Når Kommissionen har modtaget en ansøgning fra en
medlemsstat, behandles pengeoverførsler mellem denne medlemsstat og det
pågældende land eller territorium midlertidigt som overførsler inden for denne
medlemsstat, indtil der er truffet en afgørelse i henhold til proceduren i
denne artikel. Hvis Kommissionen skønner, at den ikke har alle
nødvendige oplysninger, kontakter den inden for to måneder efter at have
modtaget ansøgningen den pågældende medlemsstat og specificerer, hvilke
yderligere oplysninger der kræves. Når Kommissionen har alle de oplysninger, den
finder nødvendige for at kunne vurdere ansøgningen, underretter den inden for
en måned medlemsstaten herom og videresender ansøgningen til de andre
medlemsstater. 3. Senest tre måneder efter den
underretning, der henvises til i stk. 2, fjerde afsnit, beslutter Kommissionen
efter proceduren i artikel 23, stk. 2, hvorvidt den pågældende medlemsstat kan
bemyndiges til at indgå en aftale som omhandlet i stk. 1 i denne artikel. Under alle omstændigheder træffes den beslutning,
der henvises i til første afsnit, senest 18 måneder efter at Kommissionen har
modtaget ansøgningen. KAPITEL VII AFSLUTTENDE BESTEMMELSER Artikel 25
Ophævelse Forordning (EF) nr. 1781/2006 ophæves. Henvisninger til den ophævede forordning
gælder som henvisninger til nærværende forordning og læses efter sammenligningstabellen
i bilaget. Artikel 26
Ikrafttræden Denne forordning træder i kraft på
tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende. Den anvendes fra [samtidig med sidste frist
for gennemførelse af direktiv xxxx/yyyy]. Denne forordning er bindende i alle
enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Udfærdiget i Strasbourg, den . På Europa-Parlamentets vegne På
Rådets vegne
[...] [...] Formand Formand BILAG Sammenligningstabel, jf. artikel 25. Forordning (EF) nr. 1781/2006 || Denne forordning Artikel 1 || Artikel 1 Artikel 2 || Artikel 2 Artikel 3 || Artikel 3 Artikel 4 || Artikel 4, stk. 1 Artikel 5 || Artikel 4 Artikel 6 || Artikel 5 Artikel 7 || Artikel 7 Artikel 8 || Artikel 7 Artikel 9 || Artikel 8 Artikel 10 || Artikel 9 Artikel 11 || Artikel 16 Artikel 12 || Artikel 10 || Artikel 11 || Artikel 12 || Artikel 13 Artikel 13 || Artikel 14 Artikel 14 || Artikel 15 Artikel 15 || Artikel 17 til 22 Artikel 16 || Artikel 23 Artikel 17 || Artikel 24 Artikel 18 || - Artikel 19 || - || Artikel 25 Artikel 20 || Artikel 26 [1] EUT L 345 af 8.12.2006, s. 1. [2] FATF er et internationalt organ, der blev oprettet af
G7-topmødet i Paris i 1989, og som anses for at sætte den internationale
standard i kampen mod hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. [3] EUT L 309 af 25.11.2005, s. 15. [4] EUT L 214 af 4.8.2006, s. 29. [5] KOM(2010) 673 endelig. [6] COM(2012) 10 final og COM(2012) 11 final. [7] KOM(2010) 716 endelig. [8] Kommissionens rapport, svarene fra de berørte parter og
feedbackerklæringen findes på: http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm. [9] Undersøgelsen findes på http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm. [10] Ibidem. [11] Konsekvensanalysen findes på http://ec.europa.eu/internal_market/company/financial-crime/index_en.htm. [12] EUT C […] af ]…], s. […]. [13] EUT C […] af ]…], s. […]. [14] EUT C […] af ]…], s. […]. [15] http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/08/st11/st11778-re01.en08.pdf. [16] EFT L 344 af 28.12.2001, s. 70. [17] EFT L 139 af 29.5.2002, s. 9. [18] EUT L […] af ]…], s. […]. [19] EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31. [20] EUT L 266 af 9.10.2009, s. 11. [21] EUT L 94 af 30.3.2012, s. 22. [22] EUT L 319 af 5.12.2007, s. 1. [23] KOM(2010) 716 endelig. [24] EUT L 55 af 28.2.2011, s. 13.