EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0869
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on the work of the Task Force Mediterranean
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om arbejdet i Taskforcen vedrørende Middelhavet
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om arbejdet i Taskforcen vedrørende Middelhavet
/* COM/2013/0869 final - 2013/ () */
MEDDELELSE FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET om arbejdet i Taskforcen vedrørende Middelhavet /* COM/2013/0869 final - 2013/ () */
1.
Resumé
Den 3. oktober 2013
sank en båd med ca. 500 migranter ud for Lampedusas kyst. Tabet af
menneskeliv fik europæiske ledere og europæiske borgere til indtrængende at
kræve handling. Taskforcen
vedrørende Middelhavet blev oprettet efter mødet i Rådet (retlige og indre
anliggender) den 7.-8. oktober 2013. På Det Europæiske Råds møde i
oktober blev taksforcens oprettelse hilst velkommen, og det blev gjort klart,
at der skal gøres en målrettet indsats for at forebygge dødsfald på havet og
forhindre, at lignende menneskelige tragedier sker igen. Indsatsens formål vil være
at yde beskyttelse, og den vil bygge på solidaritetsprincippet og princippet om
en retfærdig ansvarsfordeling og have særligt fokus på tredjelande. I lyset
heraf og efter tragedien ved Lampedusa drøftede Rådet (udenrigsanliggender) den
18. november, hvordan den politiske dialog og samarbejdet med tredjelande
kan styrkes. Europa-Parlamentet vedtog desuden en beslutning om emnet den
23. oktober[1].
Under
drøftelserne på taskforcens møder og på grundlag af dens mandat nåede
taskforcen frem til, at det er nødvendigt at anvende en bred vifte af
foranstaltninger, der tager udgangspunkt i en integreret strategi for hele
Middelhavsområdet, eftersom de tragiske begivenheder ved Lampedusa er en del af
et langvarigt og omfattende problem. Der er bl.a. tale om følgende foranstaltninger:
yde bistand og indlede en styrket dialog med oprindelses- og transitlande i
overensstemmelse med den samlede strategi for migration og mobilitet; rette fornyet
fokus på indsatsen på områderne genbosættelse og regional beskyttelse;
undersøge mulighederne for på lovlig vis at rejse sikkert ind i Den Europæiske
Union samt generel opmærksomhed på at øge genbosættelsesindsatsen; bekæmpe
menneskehandel og menneskesmugling og kriminelle netværk; sikre migranters
hurtige og holdbare tilbagevenden til deres oprindelsesland på en human og
anstændig måde; styrke forvaltningen af EU's ydre grænser; gennemføre den
nyligt vedtagne forordning om Eurosur; samt yde støtte til medlemsstater, hvis migrations-
og asylsystemer er under pres. De tiltag, der
er omhandlet i denne meddelelse, følger denne helhedsorienterede tilgang, men
har også fokus på akutte og praktiske løsninger, som på kort sigt kan supplere
de igangværende aktiviteter i hele Middelhavsområdet. Taskforcens drøftelser
mundede ud i fem hovedindsatsområder, der har bred geografisk dækning, fra oprindelses-
og transitlande (forebyggelse af migranternes risikofyldte rejser) til Den
Europæiske Unions kyster: (1)
tiltag i samarbejde med tredjelande (2)
regional beskyttelse, genbosættelse og flere
muligheder for at komme lovligt til Europa (3)
bekæmpelse af menneskehandel, menneskesmugling
og organiseret kriminalitet (4)
styrket grænseovervågning, som kan
bidrage til at forbedre situationsbilledet til søs og til at beskytte og redde
migranters liv i Middelhavet (5)
bistand og solidaritet med
medlemsstater, der oplever et stort migrationspres. I tråd med
resultatet af Det Europæiske Råds møde i oktober blev det på taskforcens møder
bekræftet, at akutte foranstaltninger skal suppleres af langsigtede
initiativer, der bygger på den bedste tilgængelige forskning og tager fat på de
underliggende årsager til migration (fattigdom, menneskerettighedskrænkelser,
konflikter, manglende økonomiske muligheder, ringe arbejdsvilkår, arbejdsløshed
osv.). Der bør tages initiativer til at ændre det retlige og administrative regelsæt
for migration og asyl i transitlandene. Ethvert EU-tiltag bør ses i en bredere
politisk sammenhæng, nemlig i forhold til EU's forbindelser med de respektive
partnerlande og regioner, da indsatsen ikke kan adskilles fra den europæiske
naboskabspolitik og rammen for den eksterne migrationspolitik i den samlede
strategi for migration og mobilitet. Disse tiltag er af natur knyttet til en
mere langsigtet dimension og indgår allerede i EU's langsigtede strategier. De
er også afgørende, hvis det skal lykkes at forhindre personer i at begive sig
ud på farlige rejser til Europa. Alle de tiltag,
der er omfattet af denne meddelelse, skal være i fuld overensstemmelse med
internationale menneskerettighedsstandarder, herunder Den Europæiske Unions
charter om grundlæggende rettigheder[2],
den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og
grundlæggende frihedsrettigheder, FN's flygtningekonvention fra 1951,
non-refoulement-princippet og gældende EU-ret. Er der tale om personoplysninger,
bør det nøje sikres, at de relevante bestemmelser overholdes fuldt ud. Denne meddelelse
forelægges til drøftelse på Rådets møde (retlige og indre anliggender) den 5.-6. december.
Formandskabet forelægger resultaterne af drøftelserne for Det Europæiske Råd på
mødet den 19.-20. december. I forbindelse
med opfølgningen på denne meddelelse bør der tages særligt hensyn til de
ressourcer og aktiver, som alle involverede aktører kan stille til rådighed
inden for rammerne af de stramme budgetter, med henblik på at gennemføre
tiltagene og opfylde det overordnede mål om at forhindre tragedier som den ved
Lampedusa i at ske igen. Europa-Kommissionen vil regelmæssigt aflægge rapport
til Rådet og Europa-Parlamentet om fremskridtene med gennemførelsen af
taskforcens meddelelse.
2.
Fremgangsmåde
I forbindelse
med udarbejdelsen af denne meddelelse afholdt Europa-Kommissionen som formand
for Taskforcen vedrørende Middelhavet to møder i taskforcen, nemlig den
24. oktober og den 20. november 2013. EU-Udenrigstjenesten og
alle medlemsstaterne deltog i disse møder sammen med de EU-agenturer, som er
direkte involveret i processen (EASO, Frontex, Europol, FRA, EMSA). Andre instanser
er blevet hørt i forbindelse med udarbejdelsen af taskforcens meddelelse, bl.a.
de associerede lande, UNHCR, IOM, CIDM, Migration Policy Centre, Den
Internationale Søfartsorganisation, UNODC og Interpol[3].
3.
Indsatsområder
Taskforcen
for Middelhavsområdet er nået frem til følgende indsatsområder: 1)
Tiltag i samarbejde med tredjelande Tiltag -
Særlige tiltag i transitlande 1.1
Kommissionen og medlemsstaterne bør rette behørig politisk opmærksomhed på at få
undertegnet og påbegyndt gennemførelsen af den mobilitetspartnerskabaftale,
som for nylig blev indgået med Tunesien. Samtidig
bør gennemførelsen af samarbejdsinitiativerne i den netop undertegnede mobilitetspartnerskabsaftale
med Marokko fortsætte, og der bør ydes støtte til de marokkanske myndigheder
for at sikre den fulde opfølgning på anbefalingerne i rapporten fra det
nationale menneskerettighedsråd med henblik på at udforme en ny migrations- og
asylpolitik. Forhandlingerne
om mobilitetspartnerskabet med Jordan bør desuden indledes straks og ses
som et positivt resultat af den dialog om migration, mobilitet og sikkerhed,
der blev indledt med landet i december 2012. Det
er også særdeles vigtigt at indlede nye dialoger om migration, mobilitet og
sikkerhed med andre sydlige Middelhavslande, navnlig Egypten, Libyen, Algeriet
og Libanon[4].
Der
vil blive truffet beslutning herom på grundlag af en landespecifik vurdering, hvor
der navnlig tages hensyn til landenes respektive kapacitet og vilje til at
forbedre deres forvaltning af migrations- og asylspørgsmål i tråd med
internationale standarder og til at styrke deres samarbejde med EU på disse
områder. Problematikker
vedrørende migranters og flygtninges rettigheder bør systematisk tages op inden
for rammerne af den politiske dialog med tredjelande i overensstemmelse med Unionens
strategiske ramme og handlingsplan for menneskerettigheder og demokrati
(tiltag 14), og der bør ydes bistand til at udvikle velfungerende asyl- og
migrationssystemer. Initiativer, der gennemføres af
EU-agenturer såsom
EASO, FRA og Frontex samt medlemsstaterne, internationale organisationer
og civilsamfundet, og som har til formål at opbygge kapacitet inden for asyl-,
modtagelses-, migrations- og grænseforvaltning, kan være en vigtig del af
mobilitetspartnerskaberne. De
finansielle vilkår i mobilitetspartnerskaberne bør gennemgås for at tilskynde
medlemsstaterne til at deltage mere aktivt i udviklingsprojekter.
Mobilitetspartnerskaber bør også anvendes strategisk til at fremme regionalt
samarbejde på migrationsområdet. 1.2
Dialogen om specifikke problematikker vil blive styrket med udvalgte lande i
den nordafrikanske region og i Sahel-området for at gøre en mere effektiv
indsats i bekæmpelsen af netværk af menneskesmuglere og menneskehandlere. Der
bør føres drøftelser med de tunesiske myndigheder om foranstaltninger, der kan
standse forsyningen af tunesiske både til smuglere i Libyen, herunder
fartøjsregistrering og ‑lokalisering med henblik på dataudveksling. Lignende
processer bør også fremmes i andre nordafrikanske stater. Navnlig bør de
egyptiske myndigheder tilskyndes til at rette større opmærksom på og mere
effektivt bekæmpe menneskehandel i Sinai-regionen; de sudanesiske myndigheder
bør opfordres til at bekæmpe kriminelle organisationer, der opererer på deres
område og faciliterer smugling af og handel med migranter og flygtninge mellem Afrikas
Horn og Middelhavsregionen; og de nigerianske myndigheder bør støttes, så de bedre
kan beskytte de mest udsatte borgere og forhindre, at de bliver ofre for
menneskehandel. 1.3
I betragtning af den meget ustabile sikkerhedsmæssige og politiske situation og
den begrænsede institutionelle og administrative kapacitet er Libyen i
øjeblikket ikke i stand til at sætte ind over for menneskesmugling og
menneskehandel. Libyen er derfor blevet det største transit- og afgangsland for
blandede migrationsstrømme i det centrale Middelhavsområde. For at afhjælpe
denne situation bør EU fortsat styrke sin omfattende støtte til Libyen ved at
fremme en stabilisering af landet, styrke regeringsførelsen og sikkerheden samt
bekæmpe radikaliseringer, voldelig ekstremisme og terrorisme og behandle
anmeldelser af menneskerettighedskrænkelser. Der vil desuden blive ydet særlig bistand
til at fremme udviklingen af et system til integreret grænseforvaltning inden
for rammerne af den nuværende EUBAM-mission og projektet for Sahara og
Middelhavsområdet. Medlemsstaterne og Frontex bør i den forbindelse overveje,
hvordan der kan ydes yderligere støtte til disse initiativer. Samtidig vil EU
fortsat yde bistand til etablering af et migrationsforvaltnings- og asylsystem,
der er i fuld overensstemmelse med internationale menneskerettighedsstandarder.
Eftersom Libyen er modtagerland for jobsøgende migranter, er en af
beskæftigelsesministeriets prioriterede opgaver at indføre en klar officiel
procedure for behandling af jobsøgende migranter med henblik på at mindske den
ulovlige migration, og denne indsats bør støttes. EU vil fortsat samarbejde med
de libyske myndigheder om at få afskaffet forskellige former for praksis, f.eks.
vilkårlig tilbageholdelse af migranter, mishandling af migranter i og uden for
tilbageholdelsescentre, og om at forbedre forholdene i
tilbageholdelsescentrene. EU vil især stå fast på, at Libyen er nødt til at
respektere de rettigheder, som personer med behov for international beskyttelse
har, og at landet skal vedtage asyllovgivning og regulere UNHCR's stilling i
landet[5].
Etableringen af et netværk af forbindelsesofficerer, der skal bekæmpe ulovlig
migration i Libyen, bør ske, så snart den sikkerhedsmæssige situation tillader
det. Kommissionen er opsat på at indlede en dialog om migration, mobilitet og
sikkerhed, der er i tråd med den samlede strategi for migration og mobilitet,
med de libyske myndigheder, så snart forholdene tillader det. Disse tiltag bør supplereres
af andre EU-projekter og -programmer på sikkerhedsområdet. 1.4
Det tyrkiske område er et andet stort transitsted for ulovlig migration
mod EU, både via den thrakiske region og over Middelhavet. Selv om Tyrkiets
nuværende kapacitet til og indsats for at forbygge ulovlig migration er
betydelig, er det meget vigtigt at fortsætte dialogen og samarbejdet med de
tyrkiske myndigheder for yderligere at styrke deres kapacitet til at optrevle
smuglernetværkene og forhindre dem i at organisere disse ulovlige rejser ved
hjælp af øget overvågning ved de tyrkiske grænser, umiddelbar udveksling af
oplysninger med interesserede EU-medlemsstater og fuld gennemførelse af
tilbagetagelsesaftalen. Etableringen af et netværk af forbindelsesofficerer i
Tyrkiet i stil med det, der er planer om at etablere i Libyen, vil i den
forbindelse være et vigtigt skridt. Det bliver desuden særligt afgørende for EU
fortsat at bistå Tyrkiet i udviklingen af landets grænse-, visum-, migrations-
og asylforvaltningssystemer i tråd med EU's standarder, som Tyrkiet i kraft af
sin status som kandidatland forsøger at opfylde. 1.5.
Tiltag i samarbejde med tredjelande skal suppleres med øget opmærksomhed på
oprindelseslande i Øst- og Vestafrika gennem politisk dialog og styrket
samarbejde. Særlige migrationsdialoger, demarcher og styrket samarbejde både på
landeniveau og med regionale partnere og med inddragelse af EU's særlige repræsentanter
i de respektive områder kan komme til at spille en vigtig positiv rolle. Samtidig
vil samarbejdet fortsat bidrage til at forbedre de socioøkonomiske forhold og
beskæftigelsesmulighederne for borgere, som ellers kunne blive presset ud i
ulovlig migration. Støtte til en bedre migrationsforvaltning på nationalt og
regionalt plan ventes at føre til en mere effektiv håndtering af menneskehandel
og bidrage til retsforfølgning af gerningsmændene og støtte til ofrene. EU's
mål bør være at skabe respekt for alle migranters menneskerettigheder i
partnerlande og regioner med særligt fokus på udsatte grupper og de særlige
rettigheder, som asylansøgere og flygtninge er omfattet af, ved hjælp af de
tilgængelige værktøjer og midler, herunder specifikke
menneskerettighedsinstrumenter. EU bør forsøge at forbygge og afhjælpe
langvarige flygtningeproblemer og styrke beskyttelsen af flygtninge og
sikkerheden i flygtningelejre (bl.a. gennem EU's stabilitetsinstrument). Der
bør i den forbindelse også ydes støtte til innovative programmer. -
Regionale strategier 1.6
Der bør udarbejdes oplysningskampagner, primært som led i EU's generelle migrationstiltag,
for klart at oplyse og gøre folk bevidste om de alvorlige risici og farer, som
migranter, der forsøger at komme til EU på ulovlig vis, udsætter sig selv for,
bl.a. farerne ved at krydse havet ulovligt og den trussel, som menneskesmuglere
og menneskehandlere udgør. Der
bør udvikles innovative strategier for at nå ud til så mange potentielle
migranter som muligt i oprindelseslandene og i transitlandene med særligt fokus
på afrikanske lande og de relevante lande i Mellemøsten og Asien og med
udgangspunkt i tidligere EU-initiativer og medlemsstatslige initiativer. Kampagnerne
bør også oplyse om mulighederne for lovlig migration. Oplysningskampagnerne bør
desuden støtte sig til migrantnetværk og primært udarbejdes i partnerskab med
myndighederne i tredjelande, internationale organisationer og ngo'er. I
den forbindelse bør EU's indvandringsportals potentiale udnyttes sammen med
andre metoder, der kan udbrede disse budskaber. 1.7
Seahorse-Middelhavsnetværket mellem EU-medlemsstaterne i Middelhavsområdet
og visse nordafrikanske lande vil blive etableret i løbet af 2015 efter et
offentligt udbud, som afholdes i 2014. Dette netværk vil give de deltagende
stater mulighed for direkte at udveksle faktuelle oplysninger om hændelser og
patruljeringer omtrent i realtid ved hjælp af satellitkommunikation. Den
igangværende indsats bør styrkes for at overbevise alle andre relevante lande i
Nordafrika (navnlig Tunesien, Algeriet og Egypten) om at deltage i netværket[6]. 1.8
Muligheden af at inddrage afgangslande i farvandsovervågningsoperationer bør
drøftes inden for Frontex' og Eurosurs retlige rammer. Dette tiltag bør
suppleres af dialog og bistand, der har til formål at fremme og styrke
tredjelandenes kapacitet til: 1) at bekæmpe menneskesmuglernetværk på
oprindelsesstedet og dermed forhindre, at smuglere bringer indvandreres liv i
fare, 2) at forbedre kontrollen langs deres landgrænser og kystlinjer og 3) at
etablere mekanismer, der gør det muligt for ulovlige indvandrere at rejse
sikkert tilbage til det nærmeste og sikreste afgangssted. Når
det er muligt og passende[7],
bør der gøres brug af de praktiske erfaringer, som visse medlemsstater har
opnået i forbindelse med fælles patruljering i tredjelandes
territorialfarvande. Desuden får Frontex en vigtig rolle – inden for rammerne
af dets mandat – med at støtte gennemførelsen af førnævnte aktiviteter, navnlig
kapacitetsopbygning. Der bør i den forbindelse skabes synergier med andre
kapacitetsopbygningsværktøjer, som EU anvender i den nordafrikanske region. 1.9
På grundlag af vurderingen af deres eksisterende kapacitet og behov bør
muligheden for at bidrage til opbygningen af kapacitet til eftersøgnings- og
redningsarbejde i de nordafrikanske kyststater overvejes. 1.10
Udvekslingen af strategiske og taktiske data mellem EU-medlemsstaterne og
afrikanske stater bør forbedres. De resultater, som AFIC-netværket (Africa
Frontex Intelligence Community) har opnået, kan i den forbindelse nævnes som
eksempel. Der bør regelmæssigt udarbejdes fælles risikoanalyserapporter. 1.11
Der bør skabes en politisk dialog og diplomatiske initiativer, herunder fælles
demarcher[8],
hvor alle de incitamenter og gearingsmuligheder, der er tilgængelige på EU-plan
og medlemsstatsligt plan, anvendes på en koordineret måde, med henblik på at styrke
EU's kapacitet til at nå målene for den samlede strategi for migration og
mobilitet, herunder forhandlingerne om og den fulde gennemførelse af
tilbagetagelsesaftaler, forbedringen af internationale beskyttelsessystemer og
bekæmpelsen af smuglernetværk og kriminelle netværk. Disse initiativer bør
iværksættes med de vigtigste transit- og oprindelseslande for ulovlig migration
i Afrika og Asien. I den forbindelse bør det undersøges, hvordan der kan tages
højde for samarbejdet om disse emner inden for rammerne af en bredere
incitamentbaseret strategi[9].
Resultaterne af denne indsats bør ledsages af en tilsvarende optrapning af
Frontex-koordinerede operationer for at lette tilbagesendelsen. Der
bør i den forbindelse også udarbejdes foranstaltninger sammen med de relevante
tredjelande, der gør det muligt at identificere og udstede nye papirer til
tilbagesendte på en mere effektiv måde. I forbindelse med dette arbejde bør der
rettes øget fokus på de vigtigste oprindelseslande for ulovlig migration. En
øget anerkendelse af EU-passérsedlen (standardrejsedokument, der anvendes i
forbindelse med udvisning) kan bidrage til denne indsats. 1.12
Der bør afholdes en specifik og omfattende debat om migration (der bl.a.
omfatter frivillig tilbagevenden, tilbagetagelse, reintegration, modtagelse,
international beskyttelse, bekæmpelse af smuglernetværk og kriminelle netværk,
kapacitetsopbygning, migranters menneskerettigheder samt de underliggende
årsager til ulovlig migration) forud for EU-Afrika-topmødet i april 2014
og den fjerde europæisk-afrikanske ministerkonference om migration og
udvikling, som efter planen skal finde sted i andet halvår 2014
(Rabat-processen). I
den nye generation af programmer for Euromed Migration og Euromed Police, som
lanceres fra 2014, bør der tages behørigt hensyn til evalueringer, så de
kan blive en mere effektiv platform for dialog og samarbejde. Desuden bør de
bilaterale og relevante regionale dialoger med landene i Afrika syd for Sahara
styrkes. I den forbindelse bør partnerlandene tilskyndes til at vedtage og
gennemføre nationale foranstaltninger for integreret grænseforvaltning i kampen
mod smuglere, eventuelt også med støtte fra udsendte eksperter fra
medlemsstaterne og i tråd med UNODC's bedste praksis. 1.13
Der kan eventuelt udarbejdes et målrettet program, som drager fordel af
eksisterende EU-initiativer på dette område, bl.a. det EU-finansierede
Wapis-program (Western Africa Police Information System), der gennemføres af
Interpol, for at støtte etableringen af et politisamarbejde og et Afripol med
henblik på at hjælpe med at koordinere de nationale politioplysninger og
efterforskningskapaciteten i Afrika i bl.a. kampen mod menneskehandel og menneskesmugling.
Støtte fra Interpol, UNODC og andre relevante organisationer kan være nyttig i den
forbindelse. Et sådant program bør sikre synergier med Den Afrikanske Unions
grænseprogram. 1.14
Det er nødvendigt at sikre, at ulovlige migranter hurtigt og effektivt kan
vende tilbage til deres oprindelsesland på en menneskelig og værdig måde, der
er i fuld overensstemmelse med EU's charter om grundlæggende rettigheder,
relevant EU-ret og internationale menneskerettighedsstandarder ved, når det er
muligt, at fremme en frivillig tilbagevenden. På visse betingelser og som en
supplerende foranstaltning bør der stilles større finansiel og teknisk bistand
til rådighed til støtte for den sociale og økonomiske reintegration af
tilbagevendte og for at sikre et effektivt system til håndtering af
ikke-frivillig tilbagevenden i samarbejde med de nationale myndigheder. Når der
ydes finansiel og teknisk bistand, er det vigtigt ikke at skabe parallelle
strukturer til dem, der findes i de berørte tredjelande, og ikke skabe pull-faktorer.
Når det er muligt, bør tilbagevenden til oprindelseslande snarere end
transitlande prioriteres. 1.15
Der vil blive iværksat et samarbejde/en udveksling af oplysninger og skabt synergier
mellem medlemsstater med hjælp fra EU's RIA-agenturer og andre
interessenter (IOM og ngo'er) vedrørende indholdet i programmerne for støttet frivillig
tilbagevenden, herunder reintegrationsforanstaltninger og -initiativer, som
de enkelte medlemsstater træffer over for oprindelses- eller transitlandene for
at sikre de ulovlige migranters holdbare tilbagevenden til deres oprindelsesland.
Fra 2014 videreudvikles dette samarbejde inden for rammerne af Det
Europæiske Migrationsnetværk (EMN).
2) Programmer for
regional beskyttelse og genbosættelse og flere muligheder for at komme lovligt
til Europa
2.1
Hvis situationen for flygtninge på lokalt plan skal forbedres, er det
nødvendigt at indføre og styrke programmerne for regional beskyttelse.
De eksisterende programmer for regional beskyttelse i bl.a. Nordafrika (Libyen,
Tunesien og Egypten) og på Afrikas Horn (Kenya og Djibouti) bør styrkes og
udvides, så de også omfatter andre vigtige lande, især i Sahel-området. Desuden
er EU i øjeblikket ved at udforme et nyt program for regional udvikling og
beskyttelse, der er målrettet flygtninge i Libanon, Jordan og Irak og er en del
af en langsigtet løsning på krisen i Syrien. Hvis
de nye programmer for regional beskyttelse skal blive en succes, kræver det en
langsigtet indsats og langsigtet finansiering, både fra EU og på nationalt
plan. Der kan kun delvist opnås midler fra Asyl- og Migrationsfondens
eksisterende ressourcer og finansielle instrumenter. Der er behov for midler
fra andre finansieringskilder – EU-udviklingsbistand og bistand fra
medlemsstaterne. Gennemførelsen af programmerne for regional udvikling og
programmerne for regional udvikling og beskyttelse bør desuden ledsages af en målrettet
politisk dialog og oplysningsarbejde vedrørende beskyttelse af flygtninge og
langvarige flygtningeproblemer i samarbejde med nationale myndigheder i
tredjelande, bl.a. på regionalt plan. Inden
for rammerne af programmerne for regional udvikling bør de regionale og
landespecifikke komponenter koordineres, og EU-medlemsstaterne og
EU-delegationerne bør spille en vigtig rolle i forbindelse med planlægningen og
gennemførelsen heraf. UNHCR bliver sammen med andre internationale
organisationer en vigtig partner på dette område, og ngo'er bør deltage i
gennemførelsen, når det er relevant. Samarbejdet mellem EASO og de lande, der
er målet for indsatsen, bør i givet fald fremmes, idet der lægges særlig vægt
på uddannelse og kapacitetsopbygning. Der
bør i samarbejde med internationale organisationer (f.eks. IOM) og ngo'er
iværksættes parallelle initiativer med henblik på at facilitere støttet
frivillig tilbagevenden til oprindelseslandet og reintegration af migranter,
der er strandet i nordafrikanske lande, og udvikle landenes kapacitet til at håndtere
tilbagevendte migranter og deres reintegration[10].
2.2 Medlemsstaterne tilskyndes til at styrke
deres nuværende genbosættelsesindsats, som er en langsigtet løsning, der
bidrager til at forebygge og afhjælpe langvarige flygtningeproblemer. I 2012
genbosatte i alt 12 EU-medlemsstater 4 930 personer[11]. De medlemsstater,
som allerede genbosætter flygtninge, bør øge deres kvoter, og medlemsstater,
som ikke tidligere har genbosat flygtninge, bør deltage i indsatsen for at øge
EU's andel af de samlede genbosættelser i verden. I den forbindelse opmuntres landene
til at bruge genbosættelse strategisk inden for rammerne af Unionens
genbosættelsesprogram, en indsats, som vil blive støttet med EU-midler fra
Asyl- og Migrationsfonden. 2.3
Kommissionen er parat til i samarbejde med UNHCR at afholde en konference om
genbosættelse af de mest udsatte flygtninge fra Syrien. Konferencen kunne finde
sted i første halvår 2014 og skal styrke genbosættelsesindsatsen både
blandt EU-medlemsstaterne og i resten af verden. 2.4
Kommissionen vil undersøge nye muligheder for beskyttet indrejse i EU i
forbindelse med overvejelserne om de fremtidige prioriteter på området indre
anliggender, når Stockholmprogrammet udløber. Der kunne navnlig være tale om
følgende: a) retningslinjer for en fælles strategi for humanitære
opholdstilladelser/visa og b) en feasibility-undersøgelse af mulighederne for
fælles behandling af ansøgninger om beskyttelse uden for Den Europæiske Union
med forbehold af den gældende ret til adgang til asylprocedurerne i EU. EASO,
FRA, Frontex og evt. UNHCR, ILO eller IOM bør inddrages i udførelsen af disse
opgaver. 2.5
EU og EU-medlemsstaterne bør fortsat undersøge nye muligheder for migranter til
at komme til Europa på lovlig vis. Sådanne muligheder vil også bidrage til
bekæmpelsen af misbrug og ulovlig migration. Når eksempelvis
sæsonarbejderdirektivet er blevet gennemført, vil indrejsemulighederne blive
præciseret, sæsonarbejderne vil få en sikker retsstilling, der kan beskytte dem
mod udnyttelse, og EU vil få sin første ordning for cirkulær migration, der
giver migranter mulighed for at komme tilbage i de efterfølgende år under
overholdelse af visse betingelser. Direktivet vedrørende studerende, forskere
og andre grupper, der i øjeblikket er til forhandling, kan også være et vigtigt
bidrag, da det indeholder klare indrejseregler og regler om retsstilling.
3) Bekæmpelse
af menneskehandel, menneskesmugling og organiseret kriminalitet [12]
Tiltag 3.1
Europol bør styrke de igangværende aktiviteter og koordinere arbejdet i
relevante EU-agenturer, der beskæftiger sig med menneskesmugling og bekæmpelse
af organiseret kriminalitet[13].
Dette kunne omfatte oprettelsen af en gruppe i henhold til den administrative
og retlige ramme for det eksisterende analyseregister over grov organiseret
kriminalitet (AWF SOC) og især Europols kontaktpunkt Focal Point Checkpoint,
som beskæftiger sig med menneskesmugling. 3.2
To operationelle EMPACT-handlingsplaner vedrørende ulovlig migration og
menneskehandel, herunder menneskesmugling, som er udarbejdet inden for rammerne
af politikcyklussen med deltagelse af medlemsstaterne og EU-agenturer, vil
blive vedtaget i december 2013 og iværksat i januar 2014. 3.3
Der bør under inddragelse af alle interesserede parter udarbejdes en omfattende
EU-plan for bekæmpelse af smugling af migranter, der indeholder en
menneskerettighedsdimension, som er i overensstemmelse med EU's charter om
grundlæggende rettigheder. Strategien vil omfatte et styrket praktisk
samarbejde og udveksling af oplysninger mellem medlemsstater og med
EU-agenturer samt et tættere eksternt samarbejde med tredjelande og relevante
regionale og internationale organisationer (f.eks. UNODC)[14].
I den forbindelse vil de
indvandringsforbindelsesofficerer, der er til stede i oprindelses- og
transitlandene, spille en vigtig rolle. I
forbindelse hermed kunne der både på EU-plan og på nationalt plan udarbejdes retningslinjer
vedrørende de forskellige aspekter af bekæmpelsen af menneskesmugling under
hensyntagen til FN's arbejde på området. De
eksisterende muligheder for operationelt samarbejde mellem medlemsstaterne og
tredjelande, f.eks. via forbindelsesofficerer og fælles operationer, bør anvendes
mere effektivt inden for rammerne af COSI[15].
3.5
De ansvarlige nationale myndigheder i de berørte medlemsstater opfordres til
systematisk at stille tilgængelige relevante oplysninger til rådighed, herunder
personoplysninger, for Europol med henblik på at støtte bekæmpelsen af menneskesmuglere.
Frontex og Europol bør straks indgå en operationel aftale, der giver mulighed
for at udveksle personoplysninger, med det formål at støtte bekæmpelsen af
kriminalitet på tværs af grænserne[16].
3.6 Inden for
rammerne af Europols koordinering mellem forskellige instanser bør EASO
gennemføre et pilotprojekt med en medlemsstat for at få flere oplysninger
om ruter for menneskehandel og menneskesmugling. 3.7 EU bør bakke
politisk op om den regionale konference om menneskehandel og menneskesmugling,
der i 2014 afholdes inden for rammerne af den fælles Afrika-EU-strategi. 3.8 Kommissionen
vil evaluere og eventuelt ændre EU-rettens bestemmelser om facilitering af
ulovlig indrejse og transit og ulovligt ophold for at sikre en effektiv
bekæmpelse af menneskesmugling uden at kriminalisere humanitær bistand. Den
internationale forpligtelse til at redde migranter i havsnød[17] skal fremhæves.
4) styrket grænseovervågning, som kan bidrage til at forbedre
situationsbilledet til søs og til at beskytte og redde migranters liv i
Middelhavet
Tiltag 4.1
Frontex har sammen med de relevante medlemsstater styrket sin evne til at
kontrollere søgrænserne i Middelhavet, som er Den Europæiske Unions ydre
grænser. Frontex styrkede eksempelvis den fælles Hermes-operation fra
begyndelsen af november under behørig hensyntagen til potentielle
årstidsbestemte ændringer i migrationsstrømmene. Styrkelsen var mulig takket
være yderligere midler, som blev ydet i forbindelse med Lampedusa-operationen
(en forhøjelse af Frontex' budget for 2013 med 7,9 mio. EUR). Målet
er på grundlag heraf at opnå en omfattende og koordineret tilgang til
grænseovervågningsoperationer, der ledes af Frontex i Middelhavet (fra Cypern
til Spanien), med fokus på de primære migrationsruter, med start i foråret 2014
og med inddragelse af flere forskellige interessenter. Styrkelsen af Frontex'
operationer i 2014 bør vurderes yderligere på grundlag af de principper,
som Frontex har forelagt for Taskforcen vedrørende Middelhavet[18]. Den
nationale grænseovervågningsindsats bør fuldt ud koordineres med de
operationer, der styres af Frontex, og de bør sammen udgøre et europæisk
patruljeringsnetværk. Oplysningerne om denne nationale indsats bør – uanset
hvilke myndigheder der varetager indsatsen – udveksles gennem Eurosur-netværket
via den pågældende medlemsstats nationale koordineringscenter. Dette
kunne også omfatte en optrapning af medlemsstaternes operationer i stil med det
italienske initiativ Mare Nostrum. Disse initiativer bør være supplerende tiltag
og bør koordineres med Frontex' operationer[19].
Styrkelsen
af de Frontex-koordinerede grænseovervågningsoperationer, som udføres af
medlemsstaternes luftvåben og søværn, om muligt i henhold til national ret og med
henblik på civilretlig håndhævelse, kan også forbedre kendskabet til den
konkrete situation og muligheden for på et tidligt tidspunkt at opdage ulovlige
migranter på havet og dermed sikre en mere effektiv forebyggelse af dødsfald.
Denne styrkelse bør derfor fremmes inden for de overordnede retlige rammer af
forordningerne om Frontex og Eurosur, som vil finde anvendelse på deltagende
militære enheder. Som
nævnt i punkt 1.8 bør Frontex bestræbe sig på at få tredjelande i Middelhavsområdet
til at deltage i videst muligt omfang. 4.2
Europa-Parlamentet og Rådet opfordres til at fremskynde forhandlingerne om
forslaget til forordning om regler for overvågning af de ydre søgrænser inden
for rammerne af det operative samarbejde, der samordnes af Frontex, med henblik
på at det første trepartsmøde afholdes inden årets udgang. 4.3
EASO's rolle inden for identificering og screening af asylansøgere i blandede
migrantstrømme bør styrkes i samarbejde med Frontex og i fuld overensstemmelse
med agenturernes respektive mandater. 4.4
Det europæiske grænseovervågningssystem (Eurosur) blev operationelt den
2. december 2013, og medlemsstaternes og Frontex' gennemførelse og fulde
anvendelse af systemet vil blive fulgt nøje. Udveksling af oplysninger omtrent
i realtid, regelmæssig udveksling af efterretninger og et tæt samarbejde mellem
instanser på nationalt plan og EU-plan er vigtige elementer i den forbindelse.
Brugen af moderne overvågningsteknologi er også vigtig, f.eks. samkøring af
data fra rapporteringssystemer for skibe og satellitbilleder. 4.5
På grundlag heraf kunne det i løbet af 2014 undersøges, hvordan de
forskellige instansers samarbejde og indformationsudveksling inden for rammerne
af Eurosur kan forbedres yderligere med henblik på at give et bedre nationalt
og europæisk situationsbillede[20].
I tråd med kravene i forordningen om Eurosur bør dette også omfatte bistand fra
medlemsstaternes flådefartøjer, som under alle omstændigheder er til stede i
området[21].
Den nuværende indsats bør styrkes for at forbedre overvågningen af kendte
afgangssteder for ulovlig migration i hele Middelhavsområdet, herunder
aktiviteter i havne og ved kyster, der fungerer som knudepunkt for ulovlige
indvandrere. Afsløringen og lokaliseringen af små både vil fortsætte inden for
rammerne af Eurosur med finansiel støtte fra det kommende Copernicus-program og
med testkørsler under de nuværende RP7-forskningsprojekter, såsom Perseus,
Closeye, Lobos og Sagres, og med teknisk støtte og rådgivning fra
Europa-Kommissionens Fælles Forskningscenter[22].
I
den forbindelse bør situationsbilledet i Middelhavsområdet forbedres gennem en
bedre udnyttelse af samarbejdet mellem forskellige instanser. På grundlag af
serviceleveranceaftalen mellem Frontex og Det Europæiske
Søfartssikkerhedsagentur (EMSA)[23]
og EU-Satellitcentret[24]
bør der genereres flere data om kritiske områder. Disse og andre relevante data
til brug i operationer bør føjes til Eurosurs forskellige situationsbilleder,
bl.a. fra flådefartøjer. Som led i samarbejdet mellem forskellige instanser (Frontex,
Europol og EMSA) bør efterretningsbaserede oplysninger anvendes som grundlag
for en styrket overvågningsindsats. 4.6
Der bør på nationalt plan udsendes en opfordring, evt. i form af en meddelelse
til søfolk, hvori det henstilles til kaptajner på handelsskibe og fiskere at
overholde deres forpligtelser i henhold til international ret (UNCLOS, Solas og
SAR) til at bistå medlemsstaternes relevante myndigheder og underrette dem om
migrantbåde, der er i havsnød. Samtidig bør de officielt forsikres om, at de
altid hurtigt kan landsætte migranter, som de har taget ombord, og at det ikke
vil få negative juridiske konsekvenser at yde denne hjælp, så længe de handler
i god tro. En sådan opfordring bør bakkes op politisk på europæisk plan.
5) Bistand og
solidaritet med medlemsstater, der oplever et stort migrationspres[25]
Tiltag 5.1
Kommissionen afsætter midler (herunder nødhjælpsbevillinger) på op til
30 mio. EUR i støtte til it, bl.a. til bedre
grænseovervågningsoperationer i henhold til Frontex-mandatet. Til andre
medlemsstater er der afsat ca. 20 mio. EUR til afhjælpning af det
stigende pres på EU-plan og den deraf følgende utilstrækkelige nationale
kapacitet. Disse midler skal forbedre kapaciteten med hensyn til modtagelse,
sagsbehandling, screening og registrering samt støtte
grænseforvaltningsaktiviteter. Finansieringen bør eventuelt suppleres af andre
operationelle aktiviteter, såsom bistand fra EASO og Frontex.
Beredskabsplanlægning og kriseforvaltning (under punkt 5.3) spiller en vigtig rolle
i den forbindelse. Lande,
der er særligt berørt af tilstrømningen af migranter og asylansøgere, kan også
anmode om bistand fra EU's civilbeskyttelsesmekanisme (EUCPM), når det er
relevant[26].
5.2
Når medlemsstaterne benytter de finansielle incitamenter under den kommende
Asyl og Migrationsfond, bør de frivilligt påtage sig flere flytninger
inden for EU af personer, der nyder international beskyttelse. EASO bør
varetage koordineringsopgaver i forbindelse med flytninger inden for EU for at
fremskynde processen og gøre den mere effektiv. Medlemsstater med et lille
migrationspres opfordres i særdeleshed til at udvise solidaritet på denne måde.
Internationale organisationer såsom UNHCR og IOM kan spille en vigtig rolle på
dette område. 5.3
Beredskabsplanlægnings- og kriseforvaltningsindsatsen på EU-plan bør
fortsætte og udvides med henblik på at få opbygget et solidt asyl- og
migrationssystem i medlemsstaterne. Denne indsats bør baseres på en vurdering,
der foretages på grundlag af prognoserne i tendensanalyser og andre statistiske
og analytiske ad hoc-analyser, der er udarbejdet af EASO, Frontex og andre
organisationer såsom UNCHR, IOM samt andre aktører, og bør desuden koordineres
med EUCPM. I forbindelse med udviklingen af denne beredskabsindsats bør Kommissionen
anvende vurderingsrapporter vedrørende situationen i oprindelseslande og i
videst muligt omfang inddrage sikkerhedsaspekter og aspekter af
grænseforvaltning og migrationsstrømme[27]. For
at give mulighed for en effektiv beredskabsplanlægning bør medlemsstaterne
straks sende oplysninger til Eurostat, EASO, Frontex og andre relevante aktører,
og de bør være parate til at hjælpe med andre oplysninger, som kan være
nødvendige i den forbindelse. 5.4
EASO bør oprette et første projekt vedrørende støtte til behandling af
asylansøgninger i medlemsstaterne. Det vil give mulighed for en hurtigere
og mere effektiv behandling af asylansøgninger, og det vil lette presset på
asylsystemerne i de berørte medlemsstater, uden at ansvaret for behandlingen af
asylansøgningerne overdrages, og under fuld overholdelse af de nationale
retsregler. [1] Europa-Parlamentets
beslutning af 23. oktober 2013 om migrationsstrømmene i Middelhavsområdet,
navnlig tragedien ved Lampedusa (2013/2827(RSP)). [2] Navnlig
chartrets artikel 2, 4, 18 og 19. [3] Når sådanne
organisationers rolle anerkendes i teksten, foregriber det ikke de finansielle
beslutninger, der træffes i forbindelse med gennemførelsen af de planlagte
tiltag i meddelelsen. [4] Det overvejes at yde
bistand til indgåelse af et samarbejde med de libanesiske myndigheder om
integreret grænseforvaltning for at styrke de statslige institutioner og
forbedre samarbejdet mellem forskellige instanser. EU er i den forbindelse også
opsat på at fremme en rettighedsbaseret tilgang til integreret grænseforvaltning,
der omfatter lovlig bevægelighed for personer og varer samt forvaltning af
migrationsstrømme. EU overvejer i øjeblikket også mulighederne for at støtte de
libanesiske væbnede styrker. [5] Kommissionen overvejer
at træffe en finansieringsafgørelse til gennemførelse af et program til
10 mio. EUR inden for rammerne af det europæiske naboskabs- og
partnerskabsinstrument, som vil have fokus på at forbedre den retlige og
institutionelle opbygning og kapacitet for de myndigheder, der er ansvarlige for
migrations- og asylforvaltningen, i tråd med internationale standarder og
bedste praksis, for at garantere at migranter behandles under fuld overholdelse
af menneskerettighederne og med menneskelig værdighed og i overensstemmelse med
de internationale standarder, der garanterer international beskyttelse. Desuden
vil programmet især have fokus på at forbedre levevilkårene for migranter i
tilbageholdelsescentrene. Det vil ske ved at gennemgå de administrative
procedurer, ved at forbedre de tjenester, der tilbydes migranter, og ved at
give dem lettere adgang til beskæftigelse. [6] Det løbende samarbejde mellem
kystvagter kan give gode muligheder for at fremme dialogen mellem EU og visse
nordafrikanske lande. [7] Ethvert
tiltag på dette område bør være i overensstemmelse med grundlæggende
rettigheder, herunder non-refoulement-princippet. [8] Med henblik på at øge sammenhængen
mellem eksterne tiltag på EU-plan og nationalt plan bør lederne af
EU-delegationerne i de oprindelseslande, som de strandede migranter kommer fra,
eventuelt i samarbejde med andre EU-medlemsstaters ambassadører, udarbejde
fælles demarcher til de ansvarlige nationale myndigheder. Disse demarcher bør
udarbejdes i samarbejde med EU-Udenrigstjenesten og Kommissionen og berørte
medlemsstater. [9] Se
eksempelvis gennemførelsen af AVS-landenes tilbagetagelsespligt i henhold til
EU-AVS-partnerskabsaftalen (Cotonou-aftalen). [10] Det kunne overvejes at oprette
migrationsressource- og indsatscentre langs de centrale og østlige
middelhavsruter svarende til dem, som IOM har oprettet langs migrationsruter i
mange lande. [11] Tjekkiet,
Danmark, Tyskland, Irland, Spanien, Frankrig, Litauen, Nederlandene, Portugal,
Finland, Sverige, Det Forenede Kongerige (kilde: Eurostat). [12] Selv om menneskesmugling
(f.eks. hjælp til ulovlig indrejse, transit eller ophold) og menneskehandel er
forbundet med hinanden, må de to begreber ikke blandes sammen. Menneskehandel
involverer brugen af de midler, der er nævnt i definitionen af menneskehandel
("ved trusler eller ved brug af magt eller andre former for tvang, ved
bortførelse, ved bedrag, ved svig, ved misbrug af magt eller udnyttelse af en
sårbar position eller ved, at der ydes eller modtages betaling eller fordele
for at opnå samtykke fra en person, der har kontrol over en anden person, med
henblik på udnyttelse"), og kræver ikke passage af en grænse eller fysisk
transport, som det er tilfældet med smugling. [13] Europols mandat styrkes
på området i tråd med den igangværende revision af forordningen om Europol. [14] Oplysninger, der indsamles
i den forbindelse, kan også anvendes til bedre at opdage udenlandske krigere,
der enten vil deltage i Jihad i udlandet (navnlig i Syrien) eller rejse
tilbage, og forhindre dem heri. [15] Disse tiltag skal muligvis koordineres
med de igangværende overvejelser om at levere konkrete bidrag til en meddelelse
om en europæisk maritim sikkerhedsstrategi i starten af 2014. [16] Når det bliver muligt i
henhold til forordningen om Eurosur, bør Europol stille andre oplysninger end
personoplysninger til rådighed for Eurosur. [17] I den forbindelse skal
det fra starten præciseres, at kaptajner fortsat skal følge ordrer fra
redningskoordineringscentre i overensstemmelse med international ret. [18]
Værtsmedlemsstaterne opfordres til at træffe passende foranstaltninger, der i
videst muligt omfang undtager de deltagende medlemsstater fra at betale moms
under udførelsen af fælles operationer. [19] Operationer,
der ikke er omfattet af forordningen om Frontex, skal fortsat gennemføres i
fuld overensstemmelse med chartret om grundlæggende rettigheder og navnlig
non-refoulement-princippet. [20] Denne indsats bør
suppleres af det igangværende arbejde med at etablere en fælles ramme for
informationsudveksling for EU's maritime område. Den fælles ramme for
informationsudveksling (CISE), som Europa-Kommissionen og EU/EØS-medlemsstater
i fællesskab er ved at udvikle, indgår desuden i den tredje fase af Eurosur
(KOM(2008) 68). [21] I henhold til
forordningen om Eurosur skal oplysninger om position, status og art for de
militære enheder, der støtter en retshåndhævelsesmission, indgå i det nationale
situationsbillede til Eurosur. Adgangen til denne type oplysninger kan
begrænses efter behov. [22] På længere sigt kan
satellitnavigationssystemet Galileo og forstærkningssystemet Egnos (den
europæiske geostationære navigations-overlay-tjeneste) også være med til at
forbedre situationsbilledet i Middelhavsområdet. [23] Undertegnet i april
2013. [24] Ventes undertegnet i
starten af 2014. [25]
Medlemsstaternes nationale programmer for den flerårige finansielle ramme for
2014-2020, som snart skal udarbejdes og indgives, bør også klart afspejle dette
vigtige indsatsområde, således at den nødvendige finansiering kan mobiliseres,
når de respektive finansieringsmekanismer er blevet operationelle. [26]
Katastrofeberedskabkoordineringscentret (ERCC) under GD ECHO fremmer frivillige
bidrag i form af naturalier eller faglig rådgivning fra eksperter fra de 32
lande, der deltager i EUCPM, bl.a. EU-medlemsstaterne. På grund af EUCPM's
frivillige karakter kan denne mekanisme kun betragtes som en kortsigtet
midlertidig løsning. [27] De mekanismer, der kan
overvejes, er bl.a. IOM's operationelle ramme for migrationskriser (MCOF) og
migrationstaskforcen vedrørende den østafrikanske migrationsrute og Nordafrika.