This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0801
DRAFT JOINT EMPLOYMENT REPORT accompanying the Communication from the Commission on Annual Growth Survey 2014
UDKAST TIL DEN FÆLLES RAPPORT OM BESKÆFTIGELSEN Ledsagedokument til meddelelse fra Kommissionen - Årlig vækstundersøgelse 2014
UDKAST TIL DEN FÆLLES RAPPORT OM BESKÆFTIGELSEN Ledsagedokument til meddelelse fra Kommissionen - Årlig vækstundersøgelse 2014
/* COM/2013/0801 final - 2013/ () */
UDKAST TIL DEN FÆLLES RAPPORT OM BESKÆFTIGELSEN Ledsagedokument til meddelelse fra Kommissionen - Årlig vækstundersøgelse 2014 /* COM/2013/0801 final - 2013/ () */
1. UDVIKLINGEN
PÅ ARBEJDSMARKEDET OG DEN SOCIALE UDVIKLING SAMT UDFORDRINGERNE I DEN EUROPÆISKE
UNION[1] Arbejdsløsheden har
nået et hidtil uset højt
niveau i EU-28. Selv om arbejdsløsheden faldt med over 2 procentpoint fra 2003 til 2008, har den finansielle og økonomiske krise
medført en alvorlig forværring (figur 1).
Mellem 2008 (årlig procent) og andet kvartal 2013 er arbejdsløsheden (sæsonkorrigeret) i EU-28 steget fra 7,1 %
til 10,9 %. Udviklingen
over tid har med nogle få undtagelser været nogenlunde ens
for de forskellige
grupper på arbejdsmarkedet.
For det første er
ungdomsarbejdsløsheden tilsyneladende mere konjunkturfølsom
i al almindelighed. For det andet steg arbejdsløsheden hurtigere for mænd
end for kvinder, da krisen
satte ind, hovedsagelig fordi
de "mandsdominerede brancher" blev mest påvirket. Dette fremgår af det større spring mellem 2008 og 2009 for
den samlede arbejdsløshed end for arbejdsløsheden blandt kvinder. For så vidt angår strukturelle
forskelle, er arbejdsløsheden blandt unge, lavtuddannede og
tredjelandsstatsborgere[2] meget højere. Figur 1: Udviklingen
i arbejdsløsheden siden 2003 i EU-28: i alt, unge, ældre arbejdstagere, lavtuddannede og kvinder Note: Tallene
for 2013 vedrører andet kvartal. Tallene for 2003 til 2012 er opgjort på
årsbasis. Kilde: Eurostat. Arbejdsløsheden holdt op med at stige i midten af 2013. Siden begyndelsen af 2013 har arbejdsløsheden været ret
stabil. I september 2013 var der næsten 26,9 mio. arbejdsløse i alt (sæsonkorrigeret).
Det tilsvarende tal
udtrykt i procent var 11 %, hvilket var det samme for sjette måned i træk.
Fremadrettet
er det stadig
for tidligt
at vurdere, om dette er begyndelsen på en
vending i udviklingen. Udviklingen går ikke samme vej overalt i EU. Sammenlignet med september 2012 steg arbejdsløsheden i 16
medlemsstater (mest i EL, CY, IT og NL), og den faldt i 12 lande (kraftigst i
de baltiske lande, IE og HU). Disse forskelle er mere eller mindre i
overensstemmelse med BNP-udviklingen i medlemsstaterne. Langtidsarbejdsløsheden stiger
stadig på grund af den langvarige krise. Ved udgangen af andet kvartal 2013 nåede langtidsarbejdsløsheden op på et rekordhøjt niveau på
12,5 mio. i EU-28,
dvs. 5 % af den erhvervsaktive
befolkning.
Siden 2008 er langtidsarbejdsløsheden
omtrent fordoblet, og der har
været en stigning i
næsten alle medlemsstater, bortset fra DE (hvor satsen faldt
fra 4 % til
2,5 % mellem 2008 og 2012) og LU (hvor satsen i denne periode lå stabilt på ca. 1,5 %).
Året igennem til andet
kvartal 2013 er langtidsarbejdsløsheden
målt som andel af den samlede arbejdsløshed steget fra 45 % til 47,1 % i EU-28 (47,0 %
og 49,5 % for EA-17). Arbejdsløsheden udvikler sig
i stigende grad forskelligt i de enkelte medlemsstater, især i euroområdet. Lige fra krisen begyndte, er arbejdsløsheden steget markant mod syd
i og i udkanten af euroområdet,
men langt mindre i andre medlemsstater. I august 2013 svingede
arbejdsløsheden fra 4,9 % i AT, 5,2 % i DE og 5,9 % i LU til
26,6 % i ES og 27,6 % i EL[3].
Satsen
er uforholdsmæssig høj i EL og ES, men også i PT, HR og CY ligger arbejdsløsheden
betydelig over gennemsnittet i EU-28 med
en arbejdsløshed på over 16 %. Med hensyn til ændringer i arbejdsløsheden kunne
man i CY registrere den største årlige (fra september 2012 til september
2013) stigningstakt (+4,4
procentpoint). Udviklingen går også den forkerte vej i NL (men fra et lavt niveau) og i IT og i mindre omfang
i BE, BG, HR, LU og SI. Ungdomsarbejdsløsheden er fortsat meget høj. I
september 2013 lå ungdomsarbejdsløsheden i EU-28 på over 23,5 %, hvilket
var en stigning på 0,4 procentpoint i forhold til året før, men den har været
stabil inden for de sidste seks måneder. Der er stor spredning medlemsstaterne imellem,
idet tallene for september 2013 ligger fra 7,7 % i DE og 8,7 % i AT til
56,5 % i ES og 57,3 % i EL. I de sidste par måneder er forskellen ophørt med at stige, men den er fortsat stor. Andelen af unge, der hverken er i beskæftigelse eller almen
eller faglig uddannelse (NEET), er fortsat stigende. Fra 2008 til 2011 steg NEET-procenten for unge i alderen 15 til
24 år med 2 procentpoint
til 12,9 % (figur 2). I 2012 skete der en yderligere stigning i NEET-procenten på
EU-plan, men stigningen var mindre end i de foregående år og optrådte ikke i
alle medlemsstater (der blev registreret et fald i AT, UK, LT, LV, RO og BG).
Niveauet er fortsat højt
i langt de fleste medlemsstater (LT, MT, PL, FR, BE, EE, SK, UK, PT, HU, LV,
CY, HR, RO, IE, ES, EL, IT og BG), mens den seneste udvikling (2011-12) i EL og SI, og i noget mindre omfang i IT og HU, er særdeles foruroligende.
NEET-procenten er noget højere for kvinder end for
mænd: I 2012 var satsen på hhv. 13,4 % og
12,9 % (i alt 13,1 %). NEET-problemet
skyldes hovedsagelig en
stigning i ungdomsarbejdsløsheden
frem for
ikke-uddannelsesmæssig inaktivitet. Figur 2: Samlet NEET-procent (15-24 år) i
medlemsstaterne Kilde: Eurostat. Andelen af unge, der forlader
skolen tidligt, er efterhånden aftagende. Andelen af unge, der forlader skolen tidligt (ESL),
lå på 12,7 % i 2012, hvilket var et fald fra 13,4 % året før. ESL er fortsat et alvorligt problem, da det vedrører ca. 5,5 mio.
mennesker, hvoraf 40 % er arbejdsløse. I
2012 var satsen lavere i
12 medlemsstater end Europa 2020-målet på 10 %. ESL var højest
i ES, PT og MT med
en sats på over
20 %. Der sker
gode fremskridt i Europa i retning af at nå målet om, at mindst
40 % af befolkningen i EU skal have en videregående uddannelse i 2020. I 2012 havde 35,7 % af befolkningen en
videregående uddannelse. Trods krisen er erhvervsfrekvensen yderligere steget i mange medlemsstater, fortrinsvis på grund af stigende
erhvervsfrekvens hos ældre arbejdstagere og kvinder (55-64 år). Mellem 2008 (andet kvartal) og 2013 (andet kvartal) steg erhvervsfrekvensen i
EU-28 for befolkningen i alderen 15-64 år fra 70,7 % til 71,9 %, selv om der var betydelige udsving fra land til land.
Erhvervsfrekvensen steg kraftigst i CZ, MT, LT og HU,
mens man havde de største fald i DK (men fra et meget højt niveau), IE og HR.
Selv om erhvervsfrekvensen blandt kvinder efterhånden
er blevet højere, er der stadig en betydelig forskel i forhold til mænd:
12,1 procentpoint i andet kvartal 2013 (de relevante
tal for mænd og kvinder var hhv. 78 % og 65,9 %). Kønsforskellene i erhvervsfrekvensen
er særlig store
i flere medlemsstater
mod syd som f.eks. EL,
IT og PT. I visse
andre lande er
der en høj erhvervsfrekvens
blandt kvinder, men disse lande er kendetegnet ved udbredt deltidsarbejde hos kvinder, f.eks.
i andet kvartal 2013 i NL (77,3 %), i DE (46,5 %) og AT
(45,6 %). Beskæftigelsesfrekvensen er fortsat inde i en negativ udvikling,
og der er brug for en kraftig vending i udviklingen for at nå det overordnede
Europa 2020-mål om 75 % for mænd og kvinder i alderen 20-64 år. Siden krisen begyndte, er beskæftigelsesfrekvensen i EU-28
faldet med næsten 2 procentpoint til lidt over 68 % ved udgangen af
2012 (figur 3). Siden da er tallene
blevet endnu værre. Mellem andet kvartal 2012
og 2013 faldt beskæftigelsesfrekvensen med 0,6 procentpoint i euroområdet og
med 0,42 procentpoint i EU-28. Figur 3: Udvikling
i beskæftigelsesfrekvensen i EU-28 og
euroområdet i forhold til
Europa 2020-målene (aldersgruppen 20-64 år) Note: Beskæftigelsesfrekvensen for 2000 og 2001 er for EU-27 og ikke for EU-28. Tallene
for 2013 vedrører andet
kvartal. Kilde: Eurostat (LFS) og Europa 2020-målene. "Stigninger og
fald" i beskæftigelsen
i løbet af krisen har
ikke været jævnt fordelt. Mens beskæftigelsesfrekvensen for mænd
(20-64 år) er faldet med over
3 procentpoint
siden 2008 (fra
77,9 % i 2008 til 74,5 % i 2012), er beskæftigelsesfrekvensen for kvinder kun faldet marginalt
og er oven i købet steget lidt
det sidste år.
Der har været en væsentlig stigning for ældre
arbejdstagere (3,3 procentpoint siden 2008 – for at nå 48,8 % i 2012 – og
med betydelige stigninger i BE, DE, FR, IT, LU, HU, NL og PL), navnlig for
kvinder (5,0 procentpoint). Med hensyn til
uddannelsesniveau har faldet i beskæftigelsen været størst for de lavtuddannede
og lavest for de højtuddannede. Beskæftigelsesfrekvensen
for tredjelandsstatsborgere (20-64 år) i EU-28 faldt fra 58,5 % i
2010 til 56,8 % i 2012. For så vidt angår beskæftigelsesudviklingen pr.
sektor, blev der mellem andet kvartal 2012 og 2013 registreret de største fald
i bygge- og anlægsbranchen (‑4,5 %), landbruget (‑1,5 %)
og fremstillingsindustrien (‑1,2 %). Stigningen
har været særlig stor i IKT-branchen (+2,5 %). Selv om det de sidste
fem år er gået den forkerte vej med den
varige beskæftigelse, er det hovedsagelig for de midlertidige arbejdspladsers vedkommende, at
tilpasningen har været værst (dvs. ingen forlængelse af
arbejdskontrakterne). Endelig
er heltidsbeskæftigelsen for fjerde år i træk for
nedadgående: et fald på 8,3 mio. (‑4,6 %) siden sidste kvartal
2008. Omvendt har der været stabil vækst i deltidsbeskæftigelsen i de senere år med 2,5 mio. flere arbejdspladser siden
sidste kvartal
2008, dvs. en stigning
på 6,4 %. Væksten i beskæftigelsen er forskellig fra land til land. Figur 4 viser, at
erfaringerne har været ret forskellige fra
medlemsstat til medlemsstat,
og at væksten i beskæftigelsen
frem til andet kvartal 2012 var særlig
negativ i LV, EL, LT, IE og ES. Siden andet
kvartal 2012 er beskæftigelsen
steget i de baltiske lande og i IE. Den er imidlertid
faldet i adskillige
andre lande, især
CY, ES, PT og HU. Samlet set har nogle "kernelande" i euroområdet (samt MT)
klaret sig forholdsvis godt,
hvorimod beskæftigelsen fortsat er faldet i
landene mod syd i
euroområdet
såsom IT og ES, hvilket bekræfter den tiltagende forskel i arbejdsløsheden inden for euroområdet
(jf. ovenfor). Figur 4: Vækst i beskæftigelsen
(antal personer)
siden andet
kvartal 2008, pr. medlemsstat Note: Første
kvartal 2013 for HU og HR. Kilde:
Eurostat (nationalregnskaber),
DG EMPL-beregninger. Beskæftigelsen vil
sandsynligvis stige lidt fremover, hovedsagelig som følge af den forventede stigning i BNP. Udbuddet af ledige stillinger ligger i
øjeblikket på ca. 1,5 %, hvilket
mere eller mindre
har været gennemsnittet
siden slutningen af
2010[4]. Fremadrettet vil adskillige udviklingstendenser
på mellemlang sigt føre til yderligere
jobvækst, især inden
for visse områder. F.eks. vil den teknologiske
udvikling skabe nye
arbejdspladser i IKT-branchen
(der forventes at være 900 000 ledige IKT-stillinger i 2015), samtidig med at ældningen i
samfundet – trods de nuværende begrænsninger på statsbudgetterne vedrørende
sundhedssektoren – sandsynligvis vil kunne øge efterspørgslen på mellemlang
sigt efter arbejdstagere inden for denne sektor og de dertil knyttede serviceområder
(i 2012 var det samlede antal
personer, der blev ansat inden
for sundhedssektoren i EU-27, allerede nået op på næsten 1 mio.).
Desuden kan omstillingen til
grøn økonomi føre til en stigning i antallet af grønne arbejdspladser (det
samlede antal beskæftigede er steget fra 2,4 mio. i
2000 og 3,0 mio. i 2008 og blev vurderet at nå 3,4 mio. i 2012). Andre high-tech-afhængige sektorer såsom transportbranchen
får også brug for at ansætte et væsentligt antal medarbejdere med mellemlang
eller lang uddannelse for at kunne klare væksten i fly- og passagertransport og
som reaktion på den høje andel af ældre medarbejdere, der forventes at forlade
transportbranchen inden 2020. Beskæftigelsesdynamikken
skyldes hovedsagelig et
fald
i andelen af arbejdsløse,
der kommer i job. Hvis
man ser på den bagvedliggende
dynamik skyldes faldet
i beskæftigelsesfrekvensen
både en stigning i arbejdsophørsprocenten og
et fald i andelen af arbejdsløse,
der kommer i job, hvor sidstnævnte er den vigtigste faktor målt i relative tal (figur 5)[5]. Mellem 2008 og 2012 faldt andelen af arbejdsløse, der kom i job,
i 24 medlemsstater,
mens den kun steg i tre (LU, DE
og NL). Det kraftigste fald oplevede man i DK,
CY og SI. Figur 5: Andel af
arbejdsløse, der kommer i job, og arbejdsophørsprocent i EU-27, årligt gennemsnit 2005-12 Kilde: Eurostat (LFS), DG EMPL-beregninger. Segmenteringen på
arbejdsmarkedet er
fortsat omfattende. Andelen
af vikaransatte er steget med 0,4 procentpoint siden 2011, hvilket hovedsagelig
er udtryk for den usikre økonomiske situation. Dette forværrer den
høje arbejdsløshed og/eller lave beskæftigelsesfrekvens for visse grupper. Beskæftigelsen blandt unge er kendetegnet ved en høj andel af både vikar- og deltidsbeskæftigelse,
idet andelen lå på noget over
hhv. 40 % og 30 % (af den samlede beskæftigelse) i 2012. Til sammenligning lå andelen af vikar- og deltidsbeskæftigelse
for den samlede arbejdsstyrke væsentlig
lavere, nemlig på hhv. ca. 14 %
og 19 % i 2012 i EU-28. Kvinderne
er overrepræsenteret med hensyn til deltidsarbejde. I 2012 var forekomsten af deltidsarbejde for kvinder 31,9 %
i forhold til 8,4 % for mænd, idet NL, UK, DE, AT og BE alle har en andel
på mere end 40 % kvinder, der har deltidsarbejde, hvilket sænker
beskæftigelsesfrekvensen markant som målt i fuldtidsækvivalenter. På nuværende
tidspunkt kan vikar- og deltidsarbejde, der til dels er ufrivilligt, bidrage
til jobskabelse og på mellemlang eller lang sigt måske fungere som et
springbræt, der efterhånden kan føre til varigt arbejde og/eller
fuldtidsarbejde (f.eks. for de unge). Segmenteringen
kan også ses ud fra de vedvarende kønsmæssige forskelle og den ringe mulighed
for at komme fra kontraktformer med ringe beskyttelse over på kontraktformer
med bedre beskyttelse. Sidstnævnte
er til ulempe for grupper, der typisk arbejder på midlertidige kontrakter, dvs. hovedsagelig de unge. Afstemningen med
arbejdsmarkedet er i adskillige medlemsstater ikke god nok. Selv om det gennemsnitlige udbud af ledige stillinger ikke har ændret sig væsentligt i de sidste tre år, har arbejdsløsheden været stigende, hvilket
tyder på en dårligere afstemning
med arbejdsmarkedet. Beveridgekurven (figur 6) viser, at strukturarbejdsløsheden
har været stigende siden midten
af 2011. Beveridgekurven er forværret for de fleste medlemsstater, bortset fra DE især. Denne overordnede
negative tendens
skyldes hovedsagelig,
at den kompetencemæssige ubalance[6] bliver større, hvilket viser, at manglende muligheder
på arbejdsmarkedet kombineret
med den økonomiske
krise frembringer
en hysteresevirkning, der skal imødegås ved at investere i menneskelige ressourcer
og mere effektiv afstemning. Figur 6: Beveridgekurve,
EU-27, første kvartal 2008 til første kvartal 2013 Note: LSI (vertikal akse) står for "Indikator for mangel på arbejdskraft",
taget fra EU's
virksomhedsundersøgelser (% af fremstillingsvirksomheder,
der peger på mangel
på arbejdskraft som en produktionsbegrænsende faktor). Kilde: Eurostat. Det stigende
antal arbejdsløse,
den stigende andel
af langtidsledige
og det deraf følgende
fald i afstemningseffektiviteten
stiller store udfordringer
til de aktive arbejdsmarkedspolitikker
(ALMP'er) og de offentlige
arbejdsformidlingskontorer (PES'er). Mens nogle medlemsstater har øget
bevillingerne til ALMP'er og PES'er, har andre reduceret dem med henblik på at opfylde de finanspolitiske konsolideringsmål
og med det formål at øge
PES'ernes effektivitet. Nogle medlemsstater
har også forbedret PES'ernes arbejdsgange. Den økonomiske krise og eftervirkningerne på arbejdsmarkedet synes
at have påvirket migrationsstrømmene i EU på tre
forskellige niveauer: lavere migration fra tredjelande
til EU (‑3,7 % mellem 2010 og 2011), øget migration fra EU til
tredjelande (+14 % mellem 2010 og 2011, heraf 90 % fra ES, UK, FR,
IE, PT og CZ, primært tilbagevendende migranter frem for nationale
statsborgere) og ændrede mønstre med hensyn til migration inden for EU. Arbejdstagernes mobilitet inden for EU synes i stigende
grad at skyldes push-faktorer, mens det tidligere var pull-faktorer, som
dominerede. Til trods for den kraftige
stigning i mobiliteten fra medlemsstater mod syd til andre EU-lande (f.eks. UK
og DE) i relative tal, er de absolutte tal samlet set fortsat forholdsvis lave
sammenlignet med arbejdsstyrkens størrelse (og antallet af arbejdsløse) i
EU-landene mod syd og også med meget større mobilitetsstrømme fra
medlemsstaterne mod øst og i det centrale EU, som fortsat er de primære
oprindelsesområder for dem, der flytter inden for EU. Udbuddet af
kvalifikationer
følger ikke med ændringerne
i efterspørgslen efter
kvalifikationer. Adskillige
udviklingstendenser, navnlig globaliseringen og (kvalifikationskrævende)
teknologiske forandringer,
har medført en gradvis ændret efterspørgsel efter arbejdskraft. Den relative
efterspørgsel efter
højtuddannede er
generelt steget på bekostning af arbejdstagere
med mellemlang og lav uddannelse ("opkvalificering af efterspørgslen efter arbejdskraft").
Der er også sket en ændring i den relative betydning af de forskellige typer kvalifikationer, idet både IKT-relaterede kvalifikationer
og "bløde kvalifikationer"
kommer til at spille en større rolle inden for en lang række erhverv. Selv om det gennemsnitlige uddannelsesniveau og dermed "kvaliteten" af kvalifikationer, der udbydes,
efterhånden er styrket,
er de kvalifikationer, som
arbejdstagerne har,
ikke fulgt med efterspørgslen efter kvalifikationer. Dette gør sig i endnu
større grad gældende, i og med at udviklingen vedrørende deltagelse i livslang læring er for
nedadgående i adskillige
medlemsstater for både mænd og kvinder. Som følge af disse ændringer i den relative efterspørgsel
efter og det relative udbud af kvalifikationer er beskæftigelsesmulighederne
for de højtuddannede bedre end for dem med en mellemlang eller lav uddannelse.
Arbejdsmarkedsprognoserne bekræfter,
at denne
tendens vil fortsætte i
de kommende år[7]. Europas vækstpotentiale og konkurrenceevne er truet af strukturelle svagheder vedrørende kvalifikationsniveauet i EU. De seneste
oplysninger[8] tyder på, at ca. 20 % af befolkningen i
den erhvervsaktive alder kun
har meget dårlige kvalifikationer,
og i nogle lande
(ES, IT) er denne
andel endnu højere. Kun i nogle få lande (FI, NL, SE) er der en høj andel af befolkningen, som har virkelig gode kvalifikationer, og de fleste europæiske lande kommer ikke i nærheden af de højtplacerede lande
uden for Europa
(som f.eks. Japan
eller Australien).
Oplysningerne bekræfter,
at Europa ikke investerer
effektivt nok i
uddannelsessektoren og opnåelsen af kvalifikationer, hvilket bringer konkurrenceevnen på mellemlang sigt og beskæftigelsesegnetheden for en
stor andel af arbejdsstyrken i fare.
10 medlemsstater har reduceret udgifterne til
uddannelse i absolutte tal (DK, IE, EL, ES, IT, CY, HU, PT, SK og UK), og 20
medlemsstater har reduceret den relative andel af BNP, de investerer i
uddannelse. Lønudviklingen indretter sig
efter behovet
for omlægning. I tiden inden krisen opstod der
internt i EU, og især i euroområdet, nogle betydelige ubalancer i forhold til udlandet.
I den senere tid understøtter udviklingen i enhedslønomkostningerne omlægningen i forhold
til udlandet (figur 7).
Desuden tilpasser udviklingen
i de reelle lønomkostninger sig i overensstemmelse med
arbejdsmarkedssituationen i de forskellige lande. Det er vigtigt, at lønudviklingen
fortsat er i
overensstemmelse med behovet for at få tilpasset ubalancerne i forhold til
udlandet og reducere
arbejdsløsheden. Hvis
udviklingen fortsætter, kan de nylige
lønstigninger i
"overskuds‑"lande styrke den overordnede samlede
efterspørgsel[9]. Figur 7: Udviklingen i de
nominelle enhedslønomkostninger
i euroområdet Note: Der er ingen kvartalsoplysninger
for EL. EL-tal fra udgangen af 2012. Kilde: DG EMPL-beregninger på baggrund af data fra Eurostat. Reduktioner i enhedslønomkostninger og løntilbageholdenhed er kun slået langsomt og
ufuldstændigt
igennem i prisudviklingen. Denne
ufuldstændige afsmittende virkning
kan til dels forklares
med en samtidig
stigning i de indirekte
skatter og
offentligt fastsatte priser på
grund af finanspolitisk konsolidering[10].
De nominelle reduktioner af enhedslønomkostningerne
har i betragtning af de stagnerende priser ført til fald i
arbejdsindkomstandelen i adskillige medlemsstater, især ES, PT og EL. Den resulterende stigning i virksomhedernes fortjenstmargen
er ikke blevet efterfulgt af en stigning i investeringerne. Skattekilen
er fortsat høj i mange medlemsstater. En høj og i nogle tilfælde stigende skattekile,
især for lavtlønnede og dem, der ikke tjener husstandens
hovedindkomst, er
fortsat et problem
i et betydeligt antal
medlemsstater. Til belysning heraf oplevede
de lavtlønnede
(67 % af gennemsnitslønnen)
et fald i skattekilen mellem 2008 og 2010 i de fleste lande, hvilket blev efterfulgt af en stigning i de to efterfølgende år i næsten alle medlemsstater (med undtagelse af UK,
NL, PT, SI og FI). Niveauet i 2012 gik fra 20 % eller derunder i MT og IE til over 45 % i BE,
DE, FR og HU. I 2012-2013 fortsatte
stigningerne i den personlige indkomstskat med fokus på de højtlønnede i 11
medlemsstater[11]. Ændringer i den samlede
skattekile
skyldes fortrinsvis den
personlige indkomstskat, hvor
der har været stigninger
i 19 (ud af
26) medlemsstater
(figur 8;
NB: ugifte, uden børn). Stigningerne i den
personlige indkomstskat har
været specielt
store i IE, HU og EL. Den
personlige indkomstskat har sammen med arbejdstagernes socialsikringsbidrag øget
skattetrykket på arbejdstagerne
i 18 medlemsstater,
mens det i mindre grad gælder for
arbejdsgiverne
(11 lande med øget skattetryk).
Overordnet set har niveauet
for arbejdsgivernes socialsikringsbidrag
ligget mere eller mindre
stabilt i de fleste medlemsstater, med et par undtagelser (først og fremmest FR,
SK, PL og HU). Figur 8: Ændring fra 2010
til 2012 i den samlede
skattekile, opgjort efter
bestanddele
(67 % af gennemsnitslønnen,
ugifte, uden børn) Note: Der er ingen data
for CY og HR. Kilde:
OECD. Bekæmpelse af sort
arbejde er en udfordring
i en række medlemsstater. Ulovlig økonomisk aktivitet og sort arbejde indvirker negativt på de makroøkonomiske mål samt
arbejdskvaliteten og ‑produktiviteten og den sociale samhørighed. Set ud fra et makroøkonomisk
perspektiv sænker disse
aktiviteter skatteindtægterne (indkomstskat og moms) og undergraver finansieringen af sociale sikringsordninger.
Set ud fra et mikroøkonomisk perspektiv har sort arbejde og andre atypiske
former for beskæftigelse såsom proformaselvstændige virksomheder en tendens til
at forvride den fair konkurrence
mellem virksomhederne,
hvilket baner vejen
for social dumping og
forhindrer skabelsen af regulære arbejdspladser med fuld social beskyttelse. Det er også årsag
til produktionsmæssig ineffektivitet, da uformelle virksomheder typisk undgår at gøre brug af formelle tjenesteydelser (f.eks.
kreditgivning)
og ikke vokser. Selv om der ikke lige findes fuldt ud pålidelige tal for
omfanget af den såkaldte skyggeøkonomi og sort arbejde, viser et groft skøn, at
problemet i visse medlemsstater er en udfordring[12]. Krisen har
ændret ulighedsdynamikken
markant og påvirket
forskellige befolkningsgrupper forskelligt. Mens
S80/S20-forholdet i gennemsnit[13] lå stabilt mellem 2008 og 2012 i
EU-27, var der stor spredning og stigende forskel i uligheden medlemsstaterne
imellem (figur 9). Uligheden er vokset i de
fleste medlemsstater mod syd (ES, EL, IT, CY) samt i HR, EE, DK, HU, SK og en
smule i IE. Trods de nylige forbedringer giver
uligheden fortsat også anledning til særlig bekymring i BG, LV, PT og RO.
Figur 9: Ulighed vedrørende
indkomstfordeling (kvintilsats for indkomster) 2008-12 Kilde: Eurostat, EU-SILC.
*AT, BE, IE og UK: 2011 i stedet for 2012. 2012
skønnet for EU-27 og EU-28, foreløbigt tal for IT. Fattigdomsrisikoen og risikoen for social udstødelse steg markant, idet forskellene medlemsstaterne imellem
også øges. Der er brug for en kraftig vending i udviklingen for at nå det overordnede
Europa 2020-mål
om at løfte mindst
20 mio. mennesker
ud af risikoen
for fattigdom
eller social udstødelse.
Fra begyndelsen af krisen i 2008 og til 2012[14]
er antallet af europæere, der lever i risiko for fattigdom eller social
udstødelse, steget i foruroligende grad med 8,7 mio. (ekskl. HR) til
25,1 % af befolkningen i EU-28 i 2012 (figur 10). Mens andelen af befolkningen,
der lever i risiko for fattigdom eller social udstødelse, især er steget i de medlemsstater, der blev hårdest ramt af den økonomiske krise, kan nogle få medlemsstater
melde om et fald i den relative
fattigdom. Figur 10: Udviklingen i risikoen for fattigdom eller social udstødelse (AROPE) 2008-12 Kilde: Eurostat, EU-SILC.
Sorteret efter AROPE i 2012. 2012 skøn for EU-27 og
EU-28, foreløbigt tal for IT, *AT, BE, IE og UK: 2011 i stedet for 2012, **HR
og EU-28: ingen data for 2008. Der er væsentlige forskelle mellem alderskohorterne. Personer i den erhvervsaktive alder er blevet hårdest ramt. Fattigdom og social udstødelse blandt de 18-64-årige er
steget markant i to tredjedele af medlemsstaterne i de seneste år, hovedsagelig
på grund af det stigende antal husstande, hvor der ingen erhvervsaktivitet er,
eller som er ramt af underbeskæftigelse, og fattigdom blandt personer i
arbejde. I 2012 levede ca. 50 mio. mennesker i den erhvervsaktive alder
for under
60 % af den nationale
ækvivalerede medianindkomst
i EU-28, 33,1 mio. led alvorligt
materielt afsavn, og 30,4 mio. i alderen 18-59 år boede
i en husstand uden
erhvervsaktivitet. Figur 11: Udvikling i risikoen for fattigdom eller social udstødelse (AROPE) siden 2005 i EU-28: i alt, børn, befolkningen i
den erhvervsaktive alder
og ældre Kilde: Eurostat, EU-SILC. Gennemsnit i
EU-27 for 2005-09; gennemsnit i EU-28 for 2010-12, skøn for 2012. De ældre (65+) har været ramt i forholdsvis mindre grad, da deres
risiko for fattigdom eller social udstødelse er faldet i de fleste
medlemsstater – men kvinder rammes stadigvæk oftere af fattigdom i de ældste
aldersgrupper end mænd. Den relative
forbedring skyldes dog primært, at
pensionsudbetalingerne stort set ikke er blevet ændret, samtidig med at indkomsterne hos
befolkningen i den
erhvervsaktive alder er stagneret eller faldet. Siden 2008 er risikoen for fattigdom eller social udstødelse
blandt børn steget i forlængelse af den forværrede situation hos deres forældre
(der oftest er i den erhvervsaktive alder) i mere end
20 medlemsstater i forhold til 2008, men husstande med kun en forsørger er i en
risiko for fattigdom og social udstødelse (EU-28: 47,8 % i 2012), der er
mere end dobbelt så stor end familier med to forsørgere (24,4 %). Den væsentligt
højere risiko
for fattigdom i husstande med kun en forsørger
forekommer i
alle medlemsstater lige fra 35 % i SI, FI og DK til 78 % i
BG. Ligeledes er familier med tre eller flere
børn i betydelig større risiko for fattigdom og social udstødelse (EU-28:
30,9 %) end i befolkningen som helhed. Mænd
i den erhvervsaktive alder har
været mere
ramt af forværringen på
arbejdsmarkedet under krisen.
Ikke desto mindre har
kvinder stadig
en større risiko for (vedvarende) fattigdom eller udstødelse end mænd som følge af perioder med manglende erhvervsaktivitet ved
plejemæssige opgaver og deltidsarbejde.
Risikoen for fattigdom og social udstødelse i 2012
var meget højere (48,8 %) for tredjelandsstatsborgere (18-64 år) end for
nationale statsborgere (24,9 %). Samlet
set steg forskellen fra 21,7 procentpoint i 2010 til 23,9 procentpoint i 2012. Siden 2011 er den disponible husstandsindkomst gennemsnitlig
faldet i faste priser både i EU og i euroområdet. Faldet
var særlig kraftigt (over 5 procentpoint samlet set over to år) i EL, ES, IT,
CY, PT og RO og mere behersket i BE, CZ, DK, HU, NL, SI og SK. I andre lande stagnerede husstandsindkomsterne, eller de
steg svagt. De sociale ydelsers stabiliserende virkning på
husstandsindkomsterne aftog efter 2010. Under den
økonomiske afmatning i 2008-2009 spillede de sociale ydelser en betydelig rolle
med hensyn til at opretholde husstandsindkomsterne i de fleste EU-lande[15], også som følge af de finanspolitiske
incitamentsforanstaltninger, der blev iværksat for at fastholde den samlede
efterspørgsel og dæmpe virkningerne af tabet af arbejdsplader, jf. planen til
genopretning af den europæiske økonomi fra november 2008. Endvidere bidrog de
sociale nettoudgifter og skattenedsættelserne positivt til ændringen i den disponible
bruttohusstandsindkomst (GHDI) i 2009 og i de første to kvartaler i 2010
(figur 12).
Fra midten af 2010 og fremefter er de sociale
ydelsers bidrag til ændringen i bruttohusstandsindkomsten aftaget. Dette kan skyldes stigningen i antallet af langtidsarbejdsløse,
der mister deres dagpengeret, kombineret med den delvise udfasning – efter en
vis forbedring i de økonomiske udsigter i nogle få medlemsstater – af de
foranstaltninger, der var iværksat for at imødegå krisen. Endelig var den aftagende virkning af de sociale udgifter i
nogle medlemsstater udtryk for en forbedret økonomisk situation og bedre
fremtidsudsigter[16]. Figur 12: Forskellige elementers
bidrag til væksten i den disponible bruttohusstandsindkomst (GHDI)
(EA17 og EU-27)
Kilde: Eurostat – Sektorregnskaber Den fordelingsmæssige virkning af den finanspolitiske
konsolidering varierede markant fra land til land. Ifølge
en Euromod-undersøgelse[17] påvirkede lovpakkerne vedrørende
finanspolitisk konsolidering høj- og lavindkomsthusstande forskelligt, alt
efter hvordan pakkerne var udformet. I en række lande sætter de
regressive virkninger
levestandarden i især lavindkomsthusstandene under yderligere pres.
Andre medlemsstater har via mere
omhyggeligt fokus på den fordelingsmæssige profil af deres finanspolitiske
konsolideringsforanstaltninger formået at undgå, at lavindkomsthusstandene blev uforholdsmæssig hårdt ramt. Disse forskelle
i de fordelingsmæssige virkninger var uafhængige af forskellene i justeringernes samlede omfang. Overordnet set er væksten i de sociale udgifter efter et
højdepunkt i 2009 faldet siden
2011 (figur 13). I den tidlige
fase af krisen (frem til 2009)
skyldtes de stigende sociale
udgifter hovedsagelig udgifterne som følge af
arbejdsløsheden, men også i mindre omfang udgifterne til andre formål (navnlig pensions- og sundhedsudgifter). Væksten
i de sociale udgifter aftog i 2010, hvilket er udtryk for en kombination af, at
de finanspolitiske incitamentsforanstaltninger ophørte, og standardmåden med at
udfase den automatiske stabilisering i lande, hvor der er et opsving. Siden 2011 (figur 13) er de sociale udgifter faldet på
trods af den yderligere forværring af de økonomiske og sociale forhold[18]. Figur
13:
Bidrag til væksten i de reelle sociale udgifter i EU
i form af kontant- og naturalieydelser (2001-2012) Kilde: Nationalregnskaber, DG EMPL-beregninger. Krisen har også påvirket strukturen for udgifterne til social
sikring.
I nogle lande har der været en kraftig stigning i
2009 og 2010[19] på områder (som f.eks. pensions- og
handicapområdet), hvor udgiftsniveauet i forvejen var højt og forbundet med
forholdsvis svage sociale eller beskæftigelsesmæssige resultater
(figur 14). Samtidig er udgiftsniveauet i
visse lande stagneret eller endda faldet på områder som sundhed, social udstødelse
og bolig- eller familierelaterede udgifter. Figur 14: Samlet bidrag til den samlede vækst i social sikring i
EU-27 opgjort efter funktion (2007-10) og vækst i (reelle) samlede udgifter til
social sikring i Europa, pr. land, 2010 Note:
Bidrag pr. gruppe til den samlede vækst i de sociale udgifter. Kilde: ESSPROS. I
nogle medlemslande kan adgangen til sundhedspleje være blevet vanskeligere for
udsatte personer. Sammen med krisens virkning på indkomsterne vil nedskæringerne i udgifterne til folkesundheden sandsynligvis påvirke den passende adgang til
sundhedsydelser,
især for lavindkomstgrupper og
udsatte personer. Figur 15 viser andelen
af mennesker i den nedre indkomstkvintil,
som siger, at de har sundhedsbehov,
der ikke er dækket, fordi behandlingen var "for dyr", eller fordi ventetiden var for lang,
eller der var for langt at
rejse. Mens denne andel for
EU-27 som helhed kun steg behersket fra 2008 til 2011, blev der rapporteret om
en yderligere forværring fra et højt adgangsniveau til serviceydelser for lande
som LV, EL, IT og PL, mens der blev registreret en væsentlig forbedring fra et
lavt niveau i lande som CY, BE, FI, FR og SK. Figur
15:
Uopfyldte behov for sundhedspleje, nedre indkomstkvintil, 2008-11 Kilde: Eurostat EU-SILC, 2011
2. GENNEMFØRELSE AF RETNINGSLINJERNE FOR
BESKÆFTIGELSEN: BESKÆFTIGELSESMÆSSIGE OG SOCIALPOLITISKE
REFORMER I dette afsnit[20] præsenteres en oversigt over de reformer og foranstaltninger, som medlemsstaterne har indført i de
sidste 12 måneder. Retningslinjerne for beskæftigelsen[21]
giver stabil politisk vejledning til medlemsstaterne om, hvordan de skal
reagere på de beskæftigelsesmæssige og sociale udfordringer på baggrund af den
nuværende udvikling og med henblik på at nå Europa 2020-målene (jf. afsnit 1).
I den årlige vækstundersøgelse for 2013 fastlægges
målsætningerne og de politiske retningslinjer for medlemsstaterne, der
fremlægger deres nationale reformprogrammer inden for rammerne af det
europæiske semester i 2013. De nationale
reformprogrammer blev revideret
i henhold hertil, og Rådet kom på baggrund af Kommissionens forslag med nogle landespecifikke henstillinger.
Beskæftigelsesudvalget
og Udvalget for Social Beskyttelse ser nærmere på medlemsstaternes resultater og fremskridt som reaktion på aktuelle
udfordringer ved hjælp af overvågningen af beskæftigelsesresultater (EPM)
og overvågningen af resultater for social beskyttelse (SPPM). De politiske reformer
vil blive vurderet i
forbindelse med det europæiske semester i 2014. Den Europæiske Socialfond
(ESF) understøtter bestræbelserne på at nå Europa 2020-målene via tiltag til bekæmpelse
af arbejdsløsheden og med
særligt fokus på de unge, idet
der tilbydes praktikophold
og lærlingeuddannelser til omskoling og opkvalificering, uddannelse, støtte vedrørende sociale integration og administrativ kapacitetsopbygning. For programmeringsperioden
2014-2020 vil den nøje
tilpasning af ESF
og andre europæiske
struktur- og investeringsfonde til
de politiske målsætninger
i Europa 2020-strategien sammen
med fondenes resultatorienterede
fokus styrke deres rolle som finansielle grundpiller i
strategien.
Reformerne er gennemført eller er ved at blive udarbejdet på alle
de områder, der er beskrevet i de følgende afsnit. Imidlertid er det forskelligt, hvor langt man er kommet på de
forskellige politiske områder i medlemsstaterne. Der er således brug for en yderligere indsats, selv om
de fulde virkninger
af reformerne i mange tilfælde
endnu ikke kan ses, idet det typisk tager et stykke tid inden de viser sig. Ligeledes kan reformernes
"værdi" typisk ikke vurderes isoleret, idet der
måske gennemføres flere
reformer på
samme tid. Medlemsstaterne bør derfor foretage
de relevante afvejninger, når de udformer deres politikker og reformer. 2.1 Retningslinje for beskæftigelsen 7: Øget deltagelse på arbejdsmarkedet Medlemsstaterne styrkede
fortsat deres aktive arbejdsmarkedsforanstaltninger (ALMP-foranstaltninger). Adskillige medlemsstater afsatte
flere midler til ALMP-foranstaltninger i 2013 (CY, IE, HR, PL, SE), mens man i andre lande afsatte
færre (NL, SI), idet man lagde mere
vægt på effektiviteten. I nogle medlemsstater iværksatte man foranstaltninger for at styrke afstemningen med
arbejdsmarkedet (BE, BG, ES, LT), og man indførte eller forbedrede profilanalyse af de arbejdsløse (FR).
FR udarbejdede
en national plan
for prioriteret
efteruddannelse, som skal gennemføres via PES'er: 30 000 jobansøgere får
efteruddannelse inden for højt
prioriterede områder med høj beskæftigelse. UK yder
mere støtte til arbejdsløse, som har
svært ved at få arbejde, ved hjælp af en mere formålstilpasset hjælp til jobsøgning,
men vil samtidig
skærpe kravene til
fortsat at kunne få
arbejdsløshedsunderstøttelse. I IT er arbejdsgivere, der ansætter
personer på arbejdsløshedsunderstøttelse,
berettiget til et
bidrag på
50 % af den resterende
støtte, som ville være blevet udbetalt til
arbejdstagerne, hvis de fortsat havde været arbejdsløse. Ligeledes blev der
oprettet en database til
indsamling af oplysninger om de serviceydelser, der
leveres rundt omkring i landet.
Den planlagte
statsreform i BE vil yderligere regionalisere en række kompetenceområder, for så vidt angår aktivering
af de arbejdsløse og
opfølgning herpå. RO ændrede sin lov om arbejdsløshedsforsikring
ved bl.a. at indføre en ny
kategori af arbejdsløse (langtidsledige), som
kan få gavn af ALMP'erne
såsom mobilitetsincitamenter
og gratis vurdering af
arbejdsløses formelt
eller uformelt erhvervede
kvalifikationer. I HU, HR, LV og
SI er det formålet med programmerne
for offentlige bygge- og anlægsarbejder at få de arbejdsløse tilbage på
arbejdsmarkedet
og yde indkomststøtte
til arbejdsløse,
der ikke opfylder betingelserne for
at modtage arbejdsløshedsunderstøttelse.
Adskillige medlemsstater
traf foranstaltninger, der
havde til formål at forbedre
kapaciteten på deres
offentlige
arbejdsformidlingskontorer (PES'er), idet man
har forbedret effektiviteten deraf
og uddannet
og/eller ansat jobvejledere
(CY, CZ, DE, EL, ES, FI, FR, HR, HU, IE, NL, PL, PT, SI). Nogle PES'er har fokus på at tilbyde formålstilpassede serviceydelser
til de arbejdsløse
(SI), fremme det indbyrdes
ansvar (NL) og styrke samarbejdet med andre aktører (PL), arbejdsgivere og de lokale myndigheder (HU, PT). I DE er det hensigten
at fokusere på langtidsledige,
der har svært ved at få job, ved at flytte PES-medarbejdere væk fra nogle af deres arbejdsopgaver med de
korttidsarbejdsløse. I FR er
jobansøgerne blevet indplaceret i tre kategorier alt efter de problemer, de har
med at komme ind på arbejdsmarkedet, og med forskellige opfølgningsmetoder for
hver kategori. I IE blev JobPath-initiativet udarbejdet for at øge
PES-kapaciteten via inddragelse af private tredjepartsleverandører, en forpligtelse til at fordoble
antallet af sagsbehandlere for de arbejdsløse i løbet af 2014 og en sammenlægning med velfærdsinstitutionerne.
I ES og PT er der sket visse fremskridt med at øge private bureauers rolle med hensyn til at
udvikle arbejdsformidlingsaktiviteter.
I det europæiske semester i 2013 er der givet
landespecifikke henstillinger vedrørende ALMP'er og/eller PES'er (dvs.
forbedring af ALMP'ers kvalitet, dækning og effektivitet, forbedring af
PES'ernes resultater, sikring af bedre målretning eller styrkelse af
aktiveringselementerne og de individuelle tilbud) til 16 medlemsstater (BE, BG,
CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LU, LV, RO, SE, SI og SK). Der blev indført specifikke
foranstaltninger for at bringe de arbejdsløse fra ressourcesvage grupper, især handicappede, langtidsledige og
arbejdstagere med
indvandrerbaggrund, tættere på
arbejdsmarkedet. Adskillige
medlemsstater (BG, HU, NL, PT) traf foranstaltninger med henblik på at forbedre
situationen på arbejdsmarkedet for de handicappede som helhed. Andre lande har
målrettet indsatsen mod specifikke målgrupper. Situationen på arbejdsmarkedet for
de handicappede
blev håndteret i
adskillige lande
(FI, HU, LT og MT). HU oprettede en ny myndighed og et netværk for at gennemføre revalideringsrelaterede
foranstaltninger og sænkede lønomkostningerne ved at reducere socialsikringsbidraget. I FI er det hensigten med et nyt projekt, at der udpeges en
personlig koordinator, der kommer med individuelt tilpassede tilbud til
handicappede. Virkningen af projektet skal forstærkes ved hjælp af andre ændringer: en
forlængelse af varigheden
af deltidsarbejde med
deltidssygedagpenge
og en lempelse
af kriterierne
for erhvervsrevalidering.
I MT har det nyligt oprettede Job Bridge Centre til formål at integrere
de handicappede på
arbejdsmarkedet. I LT har man
fokuseret mere på at støtte
beskæftigelsen af de
handicappede ved hjælp af flere midler til sociale virksomheder. Mange ALMP-foranstaltninger (som beskrevet ovenfor) havde navnlig de langtidsledige som målgruppe. Desuden gav IE mere
almen og faglig uddannelse
til de langtidsledige
for at forbedre deres ansættelsesmuligheder,
og man begyndte at yde støtte
til virksomheder som incitament til at få dem til at ansætte de langtidsledige.
Den offentlige arbejdsformidling i LV yder støtte til langtidsledige med afhængighedsproblemer.
DK tilbød ledige stillinger især i den offentlige sektor og navnlig til de langtidsledige, der risikerede at miste deres understøttelse.
Nogle medlemsstater vedtog specifikke foranstaltninger for at
integrere personer med migrantbaggrund. DE indførte et program, der fremmer
arbejdsmarkedsintegrationen af indvandrere og forbedrer deres deltagelse i det almene og faglige uddannelsessystem.
SE styrkede
sine ALMP-foranstaltninger over for indvandrere ved at opprioritere arbejdspladsbaserede
foranstaltninger og øge løntilskuddet for personer, der er født i udlandet. Medlemsstaterne tog fat på
situationen med de unge på arbejdsmarkedet ved tidligt at indføre nogle elementer af
ungdomsgarantien. I
betragtning af den forværrede
situation for de unge på arbejdsmarkedet indførte alle
medlemsstaterne yderligere
foranstaltninger
for denne målgruppe. I mange tilfælde blev de eksisterende
foranstaltninger forlænget, fremmet økonomisk og målrettet mod en større gruppe. Helt eller delvist og/eller
sektorspecifikt løntilskud (BE, BG, EL,
HU, FR, IT, PT), nedsættelse
af de ikke-lønrelaterede
omkostninger
(BE, EL, ES, FR, HR, PT, SI), praktikophold til unge (BE, CZ, PT),
lærlingeuddannelser (DK, EL, ES, FI, HU, IT, PT, SE, UK), arbejdsforløb (CY, PL,
SI), rådgivning (AT) og beskæftigelsesmuligheder
i den offentlige sektor (BG, FR, HU) var de mest almindelige instrumenter, der blev anvendt til at fremme ungdomsbeskæftigelsen.
De fleste
af medlemsstaterne
er i øjeblikket ved at
udarbejde deres ungdomsgarantiordninger, så de har nogle nationale
ungdomsgarantiordninger
(YG'er) på plads i januar
2014. Andre forventes at fremlægge
deres planer i foråret 2014. Der er indført helt færdige
YG'er eller nogle
af elementerne deri
eller pilotprojekter
inden for de sidste
12 måneder
(AT, ES, FI, FR, IE, HR, HU, MT, RO, UK). I FI blev
YG'en styrket pr.
1. januar 2013.
I IE har man iværksat et YG-pilotprojekt
i et område i
Dublin med henblik på
fuld gennemførelse i
2014. RO offentliggjorde et udbud vedrørende strategiske projekter til et beløb på
EUR 10 mio. og indførte
en national plan for ungdomsbeskæftigelse. UK gik videre med
ungdomskontrakterne,
hvor der tilbydes lærlingeuddannelser
og erfaringsforløb med
frivilligt arbejde. AT indførte en foranstaltning i form af
ungdomsvejledning, der har til
formål at hjælpe de unge med at finde et uddannelses- eller erhvervsforløb, der passer
til deres personlige behov. Det første
beskæftigelsesgarantiprogram i HU vil være et tilbud om 100 %
refusion af lønudgifterne
og socialsikringsbidragene i
fire måneder, for så vidt
angår nytilkomne
på arbejdsmarkedet.
MT vedtog
en national ungdomsbeskæftigelsesstrategi i form af nogle helhedsorienterede rammebestemmelser vedrørende
vellykket integration
af de unge på
arbejdsmarkedet, og man nedsatte
også et initiativudvalg, der
til dels har til opgave at
gennemføre ungdomsgarantien. I
FR er "arbejdspladser
for fremtiden" nogle
statsstøttede kontrakter,
hvor formålet er at
uddanne og få
ansat 100 000 unge
inden udgangen af
2013 og 150 000 inden marts
2014, primært i den offentlige
sektor, og der blev iværksat et pilotprojekt i 10 områder, der involverer 10 000 unge NEET'er, som har store problemer.
ES har vedtaget en strategi vedrørende iværksættere og ungdomsbeskæftigelse for 2013-2016, som omfatter 100 tiltag og har et
samlet budget på mere
end EUR 3 485 mia.
Medlemsstaterne fremmede
foranstaltninger med henblik på at øge beskæftigelsesfrekvensen for kvinder og
forene arbejds- og privatliv ved at indføre ændringer vedrørende
førskoleundervisning og børnepasningsordninger (ECEC'er)[22] og revidere bestemmelserne om
forældreorlov. Der
blev afsat yderligere midler for at sikre, at heldags-ECEC-tilbuddene har mere fleksible åbningstider (DE, FI,
HU, MT, PL).
I UK offentliggjorde
man en ny ordning vedrørende
skattefri børnepasning
for erhvervsaktive
familier, og i
IE garanterede man
yderligere pladser i
skolefritidsordningen for grundskoleelever fra lavindkomstfamilier. DE indførte
en ret til
børnepasning for
børn på under tre år, samtidig med at man gav garanti
for børnepasningsydelse. Man fastholdt ikke desto mindre et
fradrag for børn, der passes i eget hjem, og som ikke gør brug af nogen
børnepasningsmulighed. HU vil fra
2014 sænke den undervisningspligtige alder til tre år. HR indførte tvungen førskoleundervisning
og ændrede sin lovgivning om ikke-standardmæssige former for børnepasningsordninger[23].
EE ændrede
loven om forældreydelse. For at gøre det lettere at forene familie- og arbejdsliv indførte
nogle medlemsstater ændringer vedrørende mere fleksible arbejdstider for
lønmodtagere (LU), forholdsregler til hjælp til studerende med børn (CZ),
skattemæssige fordele (DK) og fremme af ligestilling via styrkelse af kvinders
indflydelse og status, kønsmainstreaming og uddannelse (EE). I nogle medlemsstater udvidede man (betalt) forældreorlov (LU, MT,
PL, UK).
I DK og MT fik forældre med egen virksomhed de samme rettigheder til forældreorlov (som forældre, der er lønmodtagere).
Nye foranstaltninger
i EE og PL havde til formål at
tilskynde fædre til at tage fædreorlov. Der blev indført nye
regler i FR om
at give seks måneders forældreorlov til den anden
forælder. AT reformerede
sin lovgivning om
børnepasningsorlov for at skabe en bedre balance mellem arbejds- og privatliv hos
forældre, der bor
under utraditionelle
familieformer, og
gøre det nemmere at anvende de
eksisterende modeller. I HR harmoniserede man lovgivningen om graviditet, barsel og
forældreydelser
i henhold til gældende EU-ret.
Beskæftigelsesfremmende initiativer gjorde også
barriererne for et
længere erhvervsaktivt liv mindre. I adskillige medlemsstater traf man foranstaltninger for
at fremme
beskæftigelsesfrekvensen blandt ældre arbejdstagere (AT, BE, CZ, FI, PL, SI),
f.eks. ved at vedtage
specifikke foranstaltninger,
handlingsplaner eller
strategier for
en bedre udnyttelse af den ældre arbejdsstyrke (CZ, FI, PL). Disse tiltag omfattede
anvendelse af deltidsarbejde (AT), arbejdspladsuddannelse (SI), indførelse af omfattende efteruddannelse/e-uddannelse
for PES-ansatte i
at yde bedre service over for arbejdsløse på over 50 år (PL) og tilvejebringelse af incitamenter
til arbejdsgiverne
om at ansætte ældre
medarbejdere (AT, ES, PT). I BE fremmede man nogle foranstaltninger
for at få folk til at fortsætte med at arbejde til efter pensionsalderen ved at
forpligte virksomheder med over 20 ansatte til at udarbejde årlige planer for fastholdelse
eller forøgelse af antallet af
ansatte på over 45
år og hævede aldersgrænsen for fritagelse for
aktiv jobsøgning
fra 58 til
60 år.
ES vedtog
i marts 2013 et
lovdekret for at
gøre det muligt at forene
pensionist- og arbejdsliv
og modvirke kollektive afskedigelser
af medarbejdere på over 50 år
i store virksomheder. Med hensyn til deltagelse på arbejdsmarkedet blev der i de
landespecifikke henstillinger, der blev givet i år, lagt vægt på udfordringerne
vedrørende kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet (11 medlemsstater: AT, CZ,
DE, EE, HU, IT, MT, NL, PL, SK og UK), fastholdelse af medarbejdere i længere
tid på arbejdsmarkedet og forøgelse af ansættelse af ældre medarbejdere (15
medlemsstater: AT, BE, BG, CZ, ES, FI, FR, LT, LU, MT, NL, PL, RO, SI og SK)
samt fremme af ungdomsbeskæftigelsesprojekter (22 medlemsstater: AT, BE, BG,
CZ, DE, DK, EE, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LU, LV, MT, PL, RO, SE, SI, SK og UK).
Adskillige medlemsstater har foretaget ændringer af mindstelønnen eller de
offentlige lønninger. De fleste medlemsstater har truffet politiske foranstaltninger på lønområdet. Nogle lande har registreret stigninger i mindstelønnen (CZ, EE,
FR, HR, HU, LT, PL, SI, RO). På den anden side
set er mindstelønnen
sænket (EL) eller fastfrosset (PT)
i andre lande.
De offentlige lønninger er også
fastfrosset
eller sænket i adskillige
tilfælde; fastfrysningen
af lønnen i den offentlige
sektor er blevet
forlænget i adskillige
medlemsstater (ES, IT NL, PT), mens der er sket nedskæringer i andre lande
(CY, EL, HR, IE, SI). Omvendt
tillader man i DK nogle meget beskedne lønstigninger i den
offentlige sektor.
RO traf foranstaltninger for at føre offentligt ansattes lønninger tilbage til niveauet i
juni 2010.
Medlemsstaterne tog fat på lønfastsættelsesmekanismerne,
herunder lønindeksering og de kollektive overenskomstforhandlinger. Lønindekseringen er blevet (midlertidigt) suspenderet eller ændret i nogle medlemsstater (CY, ES, LU). I IT tilpassede
man sine
lønforhandlingsrammer, så der bedre tages højde for udviklingen på lokalt og sektorbestemt plan. I ES indgik arbejdsmarkedets
parter en overenskomst
om løntilbageholdenhed
i 2012-14, hvilket begrænser
lønstigningerne
og sammenkæder dem med væksten
i Spaniens BNP
og inflationen i euroområdet.
I BE har regeringen, efter at forhandlingerne mellem arbejdsmarkedets parter om en ny tværfaglig kollektiv overenskomst faldt til
jorden, fastsat
lønnormen (det beløb, hvormed lønomkostningerne må
stige ud over inflationen) til 0 % for 2013 og 2014. I de landespecifikke henstillinger, der blev vedtaget i
juli 2013, er der lagt vægt på de medlemsstater (BE, DE, FI, FR, IT, LU, SI),
hvor lønudviklingen fortsat er en udfordring. Mange medlemsstater traf skattemæssige foranstaltninger for
at fremme jobskabelsen. Adskillige lande (CZ, DK, LV, MT, NL, RO, SK og UK) fremmer fortsat offentlige
investeringsprogrammer og/eller investeringsincitamenter for at være med til at skabe nye arbejdspladser,
selv om finanspolitikken er
stram. Der er
truffet skattemæssige foranstaltninger i
flere forskellige
lande (BE, ES,
FI, FR, HU, LV, MT og UK) for at fremme jobskabelsen. Næsten
alle medlemsstater indførte nye foranstaltninger eller initiativer (eller
styrkede de eksisterende) for at stimulere de private investeringer i
forskning, udvikling og innovation. Samtidig
indførte langt de fleste medlemsstater tilskud til små og mellemstore
virksomheder. Skattekilen er
stadig ret høj i
mange medlemsstater, men kun nogle få lande har taget initiativ til at gøre noget
ved dette problem – også i lyset af det begrænsede finanspolitiske råderum. For at støtte efterspørgslen efter arbejdskraft har EE og HR reduceret satserne for de socialsikringsbidrag, som betales af arbejdstagerne og arbejdsgiverne, mens BE, HU og PT har
sat skatten ned for særlige
grupper. I PT gives der økonomisk støtte til de arbejdsgivere, der ansætter ældre arbejdsløse (over 45 år) ved at godtgøre 75-100 %
af det socialsikringsbidrag,
arbejdsgiveren betaler.
FR indførte
et nyt skattefradrag for konkurrenceevne og beskæftigelse, som giver mulighed for at reducere
lønomkostningerne.
Med hensyn til udbuddet af arbejdskraft satte LV personskatten ned til 24 %.
I BE er "arbejdsbonussen" udformet med
henblik på at øge den løn, de lavtlønnede får
udbetalt, således
at man kan reducere arbejdsløsheden og modvirke lavtlønsfælder.
Generelt blev der i de landespecifikke henstillinger,
der blev givet i år, lagt vægt på at sænke skattebyrden for de lavtlønnede (AT,
DE, HU, LV og HU) og sænke skattebyrden og socialbidragene for alle
arbejdstagere (BE, CZ, DE, FR, IT, NL). En række medlemsstater støtter fortsat initiativer
inden for sektorer med høj
beskæftigelse (CZ, FI, LU, MT, NL, RO). Regeringen
i LU fortsætter sin
strategi med at investere
i lovende nye sektorer af økonomien og har nedsat et udvalg til identifikation af nye nichesektorer med jobskabelsespotentiale.
I CZ indledte man den første runde af et stort ESF-finansieret program, "New Green for
Savings", i midten af 2013. RO har planer om at yde skatteincitamenter (dvs.
skattefrihed)
til en større del af IT-sektoren. Ikke desto
mindre findes der kun integrerede politiske rammer, der sammenkæder grøn vækst
med beskæftigelse, i nogle få lande (EL, FR, AT, PT, FI), mens der i andre
lande sker fremskridt i retning af at indføre en mere omfattende politisk
løsning (BG, IE, ES, LU, MT, HR). Der er
stadig mange medlemsstater, som fortsat håndterer grøn vækst med en række
separate instrumenter og politikker (f.eks. CZ, LT, LT, SI)[24].
Nogle medlemsstater benyttede sig af arbejdsgiverstøtte og fremmede iværksætteraktiviteter. Arbejdsgiverstøtte blev ofte anvendt til at skabe efterspørgsel efter arbejdskraft (LV,
ES på regionalt plan, NL og SI). Medlemsstaterne traf nogle
yderligere foranstaltninger for at fremme etableringen af nye virksomheder og selvstændige erhvervsvirksomheder.
Nogle lande fortsatte
med eller begyndte
at give støtte til iværksætteraktiviteter blandt arbejdsløse (BG, CZ, PL, SI), mens ES tilbød reduktion af socialsikringsbidraget
for at fremme selvstændig
erhvervsvirksomhed og også støttede ansættelse af visse grupper såsom handicappede og unge. AT forbedrede
socialsikringsordningen for de selvstændige. PT
indførte en foranstaltning, der støtter
ansættelse i nystartede virksomheder. Nogle medlemsstater
(IT, LT, PL, SI) fokuserede på
at fremme iværksætteraktiviteter blandt unge. IT støtter projekter vedrørende
selvstændig erhvervsvirksomhed for unge i de sydlige regioner, især i den almennyttige sektor. Andre lande (AT, PL og LT) fokuserer på at formindske bureaukratiet og forbedre erhvervsklimaet for at
styrke jobskabelsen.
CY giver
støtte til mikrovirksomheder samt små og mellemstore virksomheder ved at levere
teknisk bistand.
For at tiltrække udenlandske investeringer udarbejdede CZ en
"velkomstpakke", der har til formål at gøre det nemmere
og hurtigere at komme ind i landet og få beskæftigelse for tredjelandsstatsborgere i forbindelse med større investeringer.
Der er truffet yderligere foranstaltninger for
at håndtere problemet med sort
arbejde. Med
hensyn til sort arbejde
skærpede nogle medlemsstater deres
retlige foranstaltninger
(BE, CZ, EL, ES, FR, LV, NL, SK), mens andre gav nogle incitamenter til at skabe regulært
arbejde (EL, HR, LT, SI). BE og CZ fokuserede på at bekæmpe proformaselvstændige
erhvervsvirksomheder, mens FR og SK lagde mere vægt på at kontrollere ulovligt arbejde. LT indførte et servicetjek for at fremme en forenklet,
fleksibel ansættelsesform i land- og skovbrug. EL
støttede brugen af en "arbejdskraftkupon",
dvs. en ansættelseskupon
med en alternativ form for forsikring, hovedsagelig for hushjælp og ansatte i landbrugs- og sundhedssektoren.
LV strammede
lovgivningen for at
bekæmpe skattesvig og
fortsatte ufortrødent med at gennemføre
sin plan om foranstaltninger til bekæmpelse af den grå økonomi og sikre fair konkurrence. Mange medlemsstater fortsatte med at foretage ændringer
af deres lovgivning vedrørende beskyttelse på arbejdspladsen (EPL). I FR
blev der med loven om sikring
af beskæftigelsen,
der blev vedtaget
i juni 2013,
indført nemmere adgang til
supplerende sundhedsforsikring,
udarbejdelse af et individuelt uddannelsesregnskab, rettigheder til
sikring af mobilitet
og til karriererådgivning,
forenkling af
reglerne for kollektiv
afskedigelse og større fleksibilitet i forbindelse med en vanskelig økonomisk situation via aftaler om at opretholde beskæftigelsen. I SI er det tanken med den nye reform at forenkle bestemmelserne og reducere de administrative barrierer, øge fleksibiliteten på
arbejdsmarkedet samt give
incitamenter til
tidsubegrænsede kontrakter
og negative incitamenter til tidsbegrænsede kontrakter. BE
harmoniserer EPL for arbejdere og funktionærer og har øget fleksibiliteten i lovgivningen om
arbejdstidens længde. I HR
fokuserede man i første fase
af ændringerne i
arbejdsmarkedsloven, der blev afsluttet i juni 2013, bl.a. på en harmonisering med direktivet om indførelse af europæiske
samarbejdsudvalg og på visse
elementer
vedrørende tidsbegrænsede
kontrakter.
I EE gav reformen af den offentlige sektor store ændringer i beskæftigelsesrelationerne
og arbejdsvilkårene
i den offentlige sektor,
således at de mere
er i overensstemmelse med vilkårene i den private sektor. Adskillige medlemsstater traf foranstaltninger
for at øge fleksibiliteten i
arbejdsmarkedsloven via anvendelse af tidsbegrænsede kontrakter (CZ, for sæsonbetinget beskæftigelse i landbruget samt bygge- og anlægsbranchen), forlængelse af
reglerne om kortvarigt arbejde
(DE, fra 6 til
12 måneder),
forkortelse af de obligatoriske
pauser mellem
tidsbegrænsede kontrakter med samme arbejdsgiver (IT), udvidelse af arbejdstiden
og anvendelse af fleksibel
arbejdstid (PL). Nogle lande foretog
ændringer i lønningerne
eller tillæggene
for fleksible kontrakter (DE for
vikaransatte i flere
nye sektorer, AT for kortvarigt arbejde).
Balancen
mellem fleksibilitet og sikkerhed er således forskudt i adskillige medlemsstater.
I alt blev fem ud af syv lande, der fik en
landespecifik henstilling om at reformere EPL i 2013, anbefalet at tage fat på
segmentering (ES, IT, SI, FR og PL). I LT og
NL vil en lempelse af lovgivningen om tidsbegrænsede kontrakter og beskyttelse
mod afskedigelse fremme en højere beskæftigelsesfrekvens og fleksibilitet på
arbejdsmarkedet. 2.2 Retningslinje for beskæftigelsen 8: Udvikling af en kvalificeret arbejdsstyrke En
forbedring af udbuddet af kvalifikationer og fremme af voksenuddannelse blev prioriteret
højt i adskillige
medlemsstater. Mange medlemsstater indførte foranstaltninger, der havde til
formål at forbedre udbuddet af kvalifikationer og fremme voksenuddannelse. MT og BG forbedrede
beskæftigelsesegnetheden for
de arbejdsløse
eller lavlønnede via
efteruddannelse,
mens AT fokuserede på personer med en
lav eller mellemlang uddannelse ved at indføre
nogle gunstige ændringer i
uddannelsessystemet. PL vedtog sin strategi for menneskelige
ressourcer 2020. I LV vil man med en ny plan for re-immigration, der har til formål at tilskynde de faglærte og de højtuddannede til at vende tilbage til landet,
give informationer om
arbejdsmarkedet, tilbyde sprogkurser i lettisk og støtte de hjemvendte
arbejdstageres børn, så de kan integreres i uddannelsessystemet. I nogle lande
(CZ, IE, MT, NL) har der med de nye
foranstaltninger
været fokus på specifikke
sektorer, der har
et højt beskæftigelsespotentiale eller har været særlig hårdt ramt af krisen. MT yder støtte
til dimittender med kvalifikationer på områder, hvor udbuddet ikke er stort nok,
ved at refundere
undervisningsudgifterne, og IE har fokuseret på omskoling af dimittender, så de kan nyde godt
af de stigende jobmuligheder
i IKT-sektoren.
For at bibringe den samlede arbejdsstyrke de nødvendige kvalifikationer har
to medlemsstater (AT og
DE) ændret bestemmelserne vedrørende
tredjelandsstatsborgeres
adgang til arbejdsmarkedet. En
lang række medlemslande har indført eller planlægger i 2013 at indføre nye eller
forstærkede foranstaltninger for at fastholde eller øge de menneskelige
ressourcer inden for STEM (videnskab, teknologi, ingeniørvidenskab og
matematik). Mange medlemsstater indførte foranstaltninger, der
gør overgangen fra skole til arbejde lettere. En
lang række medlemsstater
(AT, BE, CZ, ES, FI, IT, PT, RO, UK) forsøger at gøre overgangen fra skole til
arbejde lettere ved at udvikle
praktik- og lærlingeuddannelser og ved at styrke de relevante institutioner. PT reformerede
sit sysstem for erhvervsuddannelser
med skiftevis skolegang og praktik, forlængede praktiktiden og gav bedre adgang til alle kvalifikationsniveauer.
RO fremmede
erhvervsuddannelsesmulighederne
for de højtuddannede.
I UK
vil arbejdsgiverne kunne udforme
deres egne
lærlingeuddannelser alt efter deres
specifikke behov, og
der blev indført et nyt program for praktikophold for at give de unge, som mangler
de kvalifikationer
og erfaringer, der er brug for
på arbejdsmarkedet, en
formålstilpasset støttepakke,
så de kan begynde på en lærlingeuddannelse eller få anden beskæftigelse. I BE kan unge
uden kvalifikationer gennemgå et fuldtidspraktikophold i tre til seks måneder i en virksomhed, den almennyttige sektor eller det
offentlige.
Som led i ungdomsgarantien gør man det i FI lærlingeuddannelserne nemmere at komme ind på
og mere attraktive
for både
lærlinge og arbejdsgivere.
IT gjorde det nemmere for arbejdsgiveren at tilbyde erhvervsuddannelse
til lærlinge og øremærkede nogle ressourcer til aktivering af
praktikpladser for NEET'er, der
bor i dårligt
stillede områder, samt
til studerende
på videregående uddannelser. SE
indfører "erhvervsintroduktionsjobs" for unge i alderen 15-24 år, der mangler erfaringer med det pågældende
erhverv, og man afsætter 15-25 % af arbejdstiden til ikke-betalt almen og faglig uddannelse.
ES udviklede
en praktik- og lærlingekontrakt
og udarbejdede et grundlag for
erhvervsuddannelser med skiftevis skolegang og praktik. CZ udarbejdede
et nationalt katalog over praktikpladser. 2.3 Retningslinje for beskæftigelsen
9:
Kvalitetsforbedring
af uddannelsessystemerne Medlemsstaterne
fokuserede på at forbedre erhvervsuddannelserne (VET),
så de bedre
afspejler arbejdsmarkedets
behov (DK, EE, EL, ES, HU, IE, LV, PL, SE, SK). Nogle lande udarbejdede som følge heraf et grundlag for eller reviderede deres erhvervsuddannelser med
skiftevis skolegang og praktik (EE, EL, ES, HU, SK). I EE vil man med den nye lov om erhvervsuddannelsesinstitutioner indføre nye rammer for VET-programmer.
I EL fastlægges det i loven om omlægning af gymnasieuddannelserne,
hvordan man kan ændre erhvervsuddannelserne som f.eks. via ændrede læseplaner
og opprioritering af den rolle, som
"arbejdsstyrkebeskæftigelsesorganisationen" spiller ved udarbejdelse
af ordninger for lærlingeuddannelser. SE styrkede sit system ved at forøge de
tilskud, arbejdsgiverne
får for at ansætte lærlinge.
DK indførte
lærlingeuddannelsescentre
på deres
erhvervsuddannelsesinstitutioner,
og IE etablerede en ny
uddannelsesmyndighed
(SOLAS). CY etablerede
VET-institutioner på gymnasialt niveau samt tekniske og faglige uddannelsesmuligheder på
gymnasialt niveau som aftenundervisning. Medlemsstaterne har indført
referencerammer for kvalifikationer for bedre at sammenkæde almen uddannelse,
erhvervsuddannelse og efteruddannelse med videregående uddannelse og at
forbedre gennemsigtigheden mellem uddannelseskvalifikationerne på tværs af
landegrænserne. Siden sidst i 2012 har fem
yderligere lande (BG, DE, IT, PL, SI) ikke blot udarbejdet nationale
referencerammer for uddannelseskvalifikationer, men også sammenkædet dem med
den europæiske referenceramme (EQF) for kvalifikationer, hvilket bringer det
samlede antal medlemsstater, der har gjort dette, op på 20. CZ, DK, EE, FR, IE,
LT er begyndt at referere udtrykkeligt til et EQF-niveau i forbindelse med
kvalifikationer. Der
blev indført relevante ændringer af de videregående uddannelser i
mange medlemsstater. Der gennemføres reformer af de videregående uddannelser
i AT, EE, EL, FR, HU, PL, PT og LV. Reformen i AT har til formål at øge andelen
af aktive studerende og forkorte
studietiden og dermed reducere
antallet af elever, der dropper ud af uddannelsen, og forkorte
den gennemsnitlige studietid.
I EE giver en reform de højere
uddannelsesinstitutioner mere vejledning på basis af arbejdsmarkedets behov og i
tæt samarbejde med arbejdsgiverne og de relevante ministerier med hensyn til
hvor mange studiepladser, der skal oprettes på de forskellige fagområder.
EL konsoliderede
netværket mellem
tekniske
institutter og universiteter.
PL garanterede
økonomisk støtte for at gennemføre innovative universitetslæseplaner
inden for strategiske
sektorer, og LV foreslog adskillige reformer
for at øge kvaliteten
og konkurrenceevnen for
landets videregående
uddannelsessystem. Ved at give
bedre adgang til
kvalifikationer på erhvervsfagligt og teknisk bachelorniveau, reducere antallet af elever, der
dropper ud på bachelorniveau, styrke de praktiske elementer i læseplanerne, revidere
lærerenes efteruddannelse og fremme den strategiske
videreudvikling i retning af
digitale indlæringsmåder
er de centrale
målsætninger i den seneste reform i FR. Adskillige medlemsstater ændrede
deres ordning for
uddannelsesstøtte og/eller
undervisningsgebyrer (DE, DK, EE, FR, HU, PL). Adskillige
medlemsstater traf foranstaltninger for at forbedre deres grundskole- og gymnasieuddannelser (AT, BE, BG,
CZ, DK, EE, EL, ES, FR, LU, MT, NL, PL, PT, SE, SK). Nogle få tog fat på udfordringerne med nogle mere
omfattende reformer, mens andre fokuserede på undervisningskvaliteten og læseplanerne eller på
elever, der forlader skolen
tidligt. I EE præciserer man i
den nyligt indførte lov om grundskole-
og gymnasieuddannelser, hvilke ansvarsområder
staten og de lokale
kommuner har med
hensyn til at tilrettelægge
den almene
undervisning, og formålet er at forbedre gymnasienetværket. MT fortsatte
med at styrke den almene undervisning ved at indføre nogle nye nationale læseplansbestemmelser.
I DK vedtog man en reform af uddannelserne på
grundskole- og gymnasieniveau, der skal gennemføres i skoleåret 2014-15, og som
indebærer flere timer i centrale fag (f.eks. dansk, matematik og engelsk) og
mere vægt på praktisk undervisning. Når den nye reform
af gymnasieuddannelserne i
LU engang bliver
vedtaget, vil
man med den søge at få et system,
der er mere
kompetenceorienteret, dynamisk
og fleksibelt.
CZ og SK indførte nye foranstaltninger vedrørende skoletilsyn og resultaterne i uddannelsessystemet.
PT er ved at udvikle et omfattende kontrolredskab, hvormed man kan
vurdere
uddannelsespolitikkernes resultater og virkninger. For at forbedre resultaterne i skolerne
og hos lærerene er PL
ved at foretage ændringer af
lærernes
"charter" med virkning fra 2014. Der bliver tale om en forkortelse af
ferier med løn
og af langtidssygeorlov, og
der bliver fokus
på midler til efteruddannelseskurser
vedrørende skolernes
umiddelbare behov. PL sænkede også den officielle skolepligtige
alder fra syv til
seks år, og fra 2014 bliver skolegang i denne alder
obligatorisk. BG og MT iværksatte foranstaltninger med det formål at reducere antallet af elever, der forlader
skolen tidligt, mens AT fokuserede på at sætte ind over for fravær i skolerne som
middel til efterhånden
at forbedre resultaterne i uddannelsessektoren, især blandt de ressourcesvage unge. For at sætte
skub i integrationen
af de lavtuddannede
på arbejdsmarkedet
indførte SE
nogle tremåneders
studiemotiverende kurser, som
skal afholdes på folkehøjskoler. 2.4 Retningslinje for beskæftigelsen 10: Fremme af social inklusion
og bekæmpelse af
fattigdom Mens nogle medlemsstater har forbedret støtten til
bekæmpelse af børnefattigdom,
har andre begrænset adgangen til eller reduceret støtten. Som reaktion på den stigende bekymring angående virkningerne af et stigende antal fattigdomsramte børn
har man i nogle medlemsstater optrappet foranstaltningerne til bekæmpelse af børnefattigdom,
bl.a. via en omfattende national handlingsplan
i BE.
I EE blev reformen af den behovsbaserede familieydelse til dels gennemført fra og med juli 2013 (idet det er
planen at sætte ydelsen i
vejret i 2015). For
at støtte de fattigste familier forhøjede man i LV den månedlige
minimale forældreydelse, ydelserne til børn, der passes i eget hjem, samt
tillæggene i samme situation ved flerfødsler, herunder for forældre uden social sikring, og fradraget i personskatten for
forsørgerpligt blev forhøjet.
De seneste tendenser til skrappere
betingelser for modtagelse af offentlige ydelser eller nedskæring
i ydelserne fortsætter også, f.eks. i lande, hvor man gennemfører en stramning
af udvælgelseskriterierne
eller en fastfrysning
eller reduktion af
niveauet for indkomststøttende foranstaltninger
(EL, ES, SI, UK). Dette har bidraget
til at svække de sociale
udgifters stabiliserende virkning på husstandsindkomsterne. På tilsvarende måde er der
blandede signaler vedrørende adgangen til førskoleundervisning og
børnepasningsordninger. Nogle medlemsstater (DE, FR, HU, LV, PL, UK) tog
initiativ til at forlænge
børnenes optagelsesperiode i ECEC som led i deres strategier for at forbedre børns muligheder. DE indførte
ret til
børnepasning for børn under
tre år, en reform i FR har til formål at øge andelen af børn på 2 til
3 år, der er med i ordningerne, ved hjælp af en passende pædagogisk
tilgang, og PL har
planer om at udvide
listen over virksomheder,
der kan søge
om midler fra statsbudgettet til oprettelses- og
driftsomkostningerne i
forbindelse med børneinstitutioner. Desuden vedtog PL en ny bestemmelse i juli 2013, som betyder, at alle
fireårige fra september 2015 har ret til førskoleundervisning, og fra september
2017 er alle treårige garanteret en plads i førskoleundervisningen. Andre lande (HR, LV og UK) iværksatte nogle tiltag for at gøre ECEC-serviceydelserne billigere.
I LV er de lokale myndigheder nu med til at finansiere udgiften ved at bruge
private institutioner for børn
fra ét til
fire år, hvis der er venteliste hos de offentlige institutioner.
HR indførte
en lov vedrørende
barnepiger, der har til formål
at give bedre
adgang til børnepasning.
En række medlemsstater har
også truffet foranstaltninger for
at styrke børns beskyttelse
i de respektive velfærdssystemer
(DK, ES, FI, PL, SE). Det er et centralt
punkt i diverse pensionsudspil at finde en ny balance mellem arbejds- og
pensionistliv, idet pensionsalderen næsten alle steder sættes op og kønsudjævnes. Som reaktion på de demografiske udfordringer for
pensionsudbetalingerne erkender medlemsstaterne
i stigende grad, at der er behov for at sørge for, at arbejdslivet bliver længere som modvægt til
den stigende levealder. I det seneste år har forskellige medlemsstater
vedtaget eller fremskyndet en forhøjelse af
pensionsalderen for kvinder
og/eller mænd. I alt har 23 ud af 28 medlemsstater nu indført lovgivning
om en aktuel eller fremtidig
forhøjelse af
pensionsalderen. Forhøjelsen ledsages i mange tilfælde af en (gradvis) udjævning af
pensionsalderen for mænd
og kvinder (CZ,
EE, EL, HR, IT, LT, MT, PL, SI, SK, UK). Der er dog grund til at yde en supplerende indsats for at håndtere
nogle andre vigtige årsager til den kønsmæssige pensionsforskel, især karriereafbrydelser og arbejde på nedsat
tid. Flere lande tager også nogle afgørende initiativer til at
sammenkæde pensionsalderen med den stigende levealder. Efter
først at have hævet pensionsalderen
for at tage højde for tidligere stigninger i levealderen har et stadig større antal lande valgt at indføre en udtrykkelig sammenkædning mellem pensionsalderen og den fremtidige stigning i
den forventede levealder
(CY, DK, EL, IT, NL, SK). Alligevel
nærer mange medlemsstater alvorlige forbehold over for denne idé. Nogle argumenterer med, at de først
er nødt til at reducere den nuværende forskel mellem den faktiske opnåede alder
og pensionsalderen.
Andre mener, at idéen med, at pensionsalderen automatisk forhøjes i takt med stigningen i den forventede levealder, er alt for ny
og uvant. For at begrænse omfanget af
tidlig tilbagetrækning
har de fleste medlemsstater
truffet foranstaltninger med
henblik på at begrænse
adgangen til efterløn/tidlig pension. De vigtigste
reformforanstaltninger
i den forbindelse
er skrappere udvælgelseskriterier
for tidlig pensionsudbetaling (minimumsalder, bidragsperiode og
ydelsesniveau),
større sanktioner ved tidlig
tilbagetrækning
og kraftigere fokus på
aktiveringsforanstaltninger. Der er især mange lande, som begrænser adgangen til ofte benyttede måder til at
komme på efterløn/tidlig
pension såsom
længerevarende arbejdsløshedsunderstøttelse
(f.eks. ES) eller handicapydelser
(f.eks. AT, BE, DK). I nogle medlemsstater (AT, BE, BG, HR, LU, MT,
RO, SI) har mulighederne for
tidlig tilbagetrækning alligevel stadig tendens til at udhule pensionsudbetalingerne, så de
ikke er tilstrækkelig høje og ikke er økonomisk holdbare – og det reducerer beskæftigelsen
og væksten. Mange medlemsstater
finder nye måder, hvorpå folk
kan forlænge deres
arbejdsliv og forbedre pensionsrettighederne
ved at udskyde pensionstidspunktet. I 2012 afskaffede
BG og UK deres bestemmelser om tvungen pensionsalder. I FR er den alder, hvor
private arbejdsgivere
kan sende en medarbejder
på pension uden vedkommendes samtykke, hævet fra 65
til 70 år. Mange
pensionssystemer
omfatter også incitamenter til at
arbejde efter pensionsalderen
(ES) såsom højere
pensionstilvækstrater eller en pensionsbonus i tilfælde af udskudt pensionering (FI og FR). Flere lande
lemper deres bestemmelser for
at give mulighed for at kombinere pensionsydelser med arbejdsrelateret indkomst (BE, ES, NL og SI).
Det er vigtigt at bemærke, at nogle
lande i stigende
grad understøtter pensionsreformer med foranstaltninger vedrørende aktiv aldring på arbejdspladserne og på
arbejdsmarkedet
(f.eks. BE, FR, SI, SK). På dette område er indsatsen dog stadig alt for
begrænset og
ukoordineret. Hvis pensionsreformer skal være en succes, er medlemsstaterne nødt til
at udvide og
intensivere
deres foranstaltninger
kraftigt for at give mulighed
for og tilskynde
kvinder og mænd
til at blive længere tid på arbejdsmarkedet. Som følge af det
finanspolitiske pres er der lande, som gennemgår deres sundhedsudgifter og søger efter måder, hvorpå de kan få mere for
pengene, samtidig med at der indføres bedre instrumenter til omkostningskontrol. Adskillige medlemsstater har foretaget eller iværksat strukturreformer
af deres sundhedssystemer (AT,
BG, CY, EL, ES, FI, HR, HU, LT, UK). BG er ved at indføre en ny prisfastsættelsesmodel for
hospitalspleje på
grundlag af anvendelse af diagnoserelaterede grupper. Den
nye lov om sundhedsmæssig og social pleje betyder væsentlige ændringer
af sundhedssystemet, NHS, i UK (England) med konsekvenser for, hvem der kan træffe beslutning om bestilling af
serviceydelser,
og måden, hvorpå der bruges
penge. En række medlemsstater
indførte eller påtænker at iværksætte foranstaltninger for at holde de
stigende omkostninger til sundhedssektoren i
ave (AT, BE, CY, DE, EL, ES, FR, HR, HU, IE, NL, PT). AT, BE og FR har fokuseret på at lægge et loft over den samlede vækst i
sundhedsudgifterne. PT indførte
nye regler for prisfastsættelse af generiske lægemidler og for receptpligtige
midler ved hjælp af internationale ikke-navnebeskyttede navne (INN), hvorved
man vil fremme anvendelsen af generiske lægemidler og de billigst tilgængelige
produkter. Der er
truffet en række foranstaltninger for at forbedre sundhedsydelserne, og
i mange lande
videreudvikler man e-sundhedsordninger (AT,
BE, BG, DK, ES, HU, LT, LT, LV, MT, PL, PT, SE, SI, SK, UK). ES er ved at indføre nogle nye retlige rammer, der fastlægger nogle kliniske
ledelsesmodeller, som skal
anvendes i samtlige
centre i det nationale
sundhedsvæsen. AT indførte elektroniske patientjournaler med det formål at
forbedre sammenhængen i plejen og informationsstrømmen fra leverandørerne af sundhedstjenester.
I betragtning af de betydelige udfordringer,
medlemsstaterne står over vedrørende sundhedspleje, har nogle af dem optrappet
deres indsats, men det er stadig for tidligt at vurdere, om den har været
effektiv. Det er stadig nødvendigt at finde nye måder, hvorpå man kan
håndtere personalemangel, og der kræves yderligere foranstaltninger for at
sikre adgang til sundhedspleje for alle. Nogle medlemsstater
investerer kraftigt i personalegrupperne
inden for sundhedssektoren (BG, DE, HU, MT, PL, SK). HU har givet lønfornøjelser til 90 000 ansatte i sundhedssektoren.
DE tager
sigte på at gøre
noget ved manglen på sundhedsfagligt personale i landdistrikterne.
En forbedring af adgangen
til sundhedspleje
har fortsat haft høj
prioritet i adskillige medlemsstater (DK, EL, FI, FR, LU, LV).
LU indførte
et system med "betalende
tredjemænd" for forsikrede personer, der af det ansvarlige socialkontor
officielt er erklæret at
være i en økonomisk
trængt situation.
EL er ved at etablere et midlertidigt system med sundhedskuponer, hvilket sikrer, at borgere uden forsikring
får adgang til primær sundhedspleje. Selv om langtidspleje ofte rammes af budgetbegrænsninger, tager nogle
lande også initiativ
til at sikre en
bedre tilrettelæggelse
af disse sociale serviceydelser. Nogle medlemsstater (BG, SI) har vedtaget nationale strategier på baggrund af en helhedsorienteret tilgang
og forbedring af
bestemmelserne omkring
sociale kvalitetsydelser,
herunder langtidspleje.
I SI fastlægger man i det nationale program for social sikring (2013-20) kvalitative og kvantitative mål for udviklingen af sociale ordninger i almindelighed og sociale serviceydelser i særdeleshed.
FI vedtog
en reform af landets langtidsplejeordning, der forstærker rehabiliteringstjenesternes
rolle, og hvor man
klart prioriterer hjemmepleje
højere end plejehjem og
lignende. I adskillige medlemsstater
er manglende udvikling
af formelle bestemmelser om
langtidspleje (LTC) fortsat
en stor hindring
for kvinders ansættelse
og væksten samt sikring mod
plejeafhængighed i alderdommen. Forstærket indsats for at inddæmme eller reducere
voksenfattigdom omfatter en nøjere gennemgang af de sociale bistandssystemer. En
række medlemsstater indfører eller styrker deres aktiveringsforanstaltninger som led i deres politik om bedre at
kunne bekæmpe voksenfattigdom
(jf. afsnittet om deltagelse
på arbejdsmarkedet). Reformer af det sociale bistandssystem er
planlagt eller
er i gang i en række
medlemsstater (LT, CY, DK, EL, HR, IT, PL og RO). I 2012 iværksatte
LT en reform for kontanthjælpen med henblik på at øge incitamenterne til at arbejde,
styrke sammenkædningen mellem
social bistand
og aktiveringsforanstaltninger
og bedre
målrette og forstærke
samarbejdet mellem de lokale arbejdsformidlinger og
kommunerne.
IT gennemfører
en reform af den centrale trangsundersøgelsesordning. Det er hensigten at øge instrumentets målretningsevne og en retfærdig fordeling af skattefradrag og social bistand.
IT har også iværksat
pilotprojektet "nye sociale kort" – en mindstelønsordning, der senere skal kædes sammen med aktiveringspolitikker.
CY har som led i sine
reformer af det sociale system også planer om at indføre en garanteret mindstelønsordning
(GMI) (som faktisk vil
erstatte den eksisterende
ordning med offentlig støtte). EL
påtænker at iværksætte et pilotprogram med henblik på
at indføre en mindstelønsordning i landet. Nogle medlemsstater (BE, EE, ES, HU, MT, UK) har taget initiativ til administrativ forenkling. Til trods for disse
bestræbelser er der stadig
meget at gøre på medlemsstatsniveau
for at nå den rette
blanding af tilstrækkelig indkomststøtte,
inklusive arbejdsmarkeder og adgang til diverse ydelser.
Medlemsstaterne har
indført særlige inklusionsprogrammer
for mennesker, der befinder
sig i en særlig ugunstig situation, og for mennesker, der er ramt
af hjemløshed og
udelukket fra at få en bolig. Mange
medlemsstater har genovervejet
eller udarbejdet deres
nationale
romaintegrationsstrategier eller fået indarbejdet helt konkrete politiske foranstaltninger, især ved at søge at komme i dialog
(AT, BE, BG, CZ, DK, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LV, NL, RO, SE, SI, UK). For effektivt at kunne håndtere hjemløshed har LU
iværksat en integreret, ikke-kriminaliserende,
boligfokuseret strategi mod
hjemløshed med fokus på at forebygge
og reducere
langvarig hjemløshed og forbedre adgangen til boliger og sociale kvalitetsydelser for hjemløse.
Adskillige medlemsstater (ES, FR, SK) har indført foranstaltninger med henblik på at øge udbuddet af økonomisk
overkommelige lejeboliger og boliger i det sociale boligbyggeri
for lavindkomsthusstande
eller bekæmpe
den befolkningsmæssige opdeling (HU). NL har indført indkomstafhængige
huslejestigninger i
det sociale boligbyggeri,
og i BE tilbydes der boligydelse til dem, der i lang tid har stået på ventelisten til en bolig i det
sociale boligbyggeri.
3. RESULTATTAVLE MED CENTRALE
BESKÆFTIGELSESMÆSSIGE OG
SOCIALE INDIKATORER I Kommissionens meddelelse om styrkelse af Den Økonomiske og
Monetære Unions (ØMU's) sociale dimension[25] foreslog man en resultattavle med centrale beskæftigelsesmæssige og sociale indikatorer,
der skal anvendes
i udkastet til den fælles beskæftigelsesrapport. Resultattavlen
består af fem nøgleindikatorer: arbejdsløshedsprocenten
(aldersgruppen
15-64 år), NEET-procenten sammenholdt
med ungdomsarbejdsløshedsprocenten (aldersgruppen 15-24 år), husstandenes
disponible bruttorealindkomst, fattigdomsrisikoen (aldersgruppen 15-64 år) og indkomstuligheder
(S80/S20-forholdet).
Resultattavlen sikrer større synlighed og gør det
nemmere at identificere store beskæftigelsesmæssige og sociale
udviklingstendenser[26], der kan påvirke, hvor godt ØMU'en
fungerer, og give anledning til tættere opfølgning i det europæiske semester[27].
Det Europæiske Råd konkluderede
i oktober 2013, at "[a]nvendelsen af en beskæftigelsesmæssig
og social resultattavle i den fælles beskæftigelsesrapport og af
beskæftigelsesmæssige og sociale indikatorer efter de retningslinjer, der er
foreslået af Kommissionen, bør videreføres, efter at der er udført passende
arbejde i de relevante udvalg, så Rådet kan træffe afgørelse herom i december …
med henblik på at tage disse nye instrumenter i anvendelse allerede i det
europæiske semester i 2014"[28]. I tilfælde af et økonomisk chok
risikerer der at opstå beskæftigelsesmæssige
og sociale problemer i den monetære union på grund af manglende gennemførelse af
effektive politiske initiativer, hvilket dermed fører til vedvarende uligheder
og en forværring af de grundlæggende økonomiske forhold i Den Europæiske Union
som helhed.
De primære
kanaler, hvorigennem alvorlige
beskæftigelsesmæssige
og sociale problemer har en afsmittende
virkning på andre
medlemsstater, er samhandel, svækkelse af de menneskelige
ressourcer med en deraf
følgende forværring
af den internationale
konkurrenceevne. Det er således
i alle medlemsstaters
interesse at sørge for,
at de beskæftigelsesmæssige
og sociale udfordringer håndteres på en
rettidig og effektiv måde[29]. Analysen
i dette afsnit er baseret på fem nøgleindikatorer,
jf. ovenstående meddelelse[30]. Læsningen
af resultattavlen bør ikke foregå mekanisk, og en mere detaljeret fortolkning
af den bør bygge på de eksisterende værktøjer (overvågningen af
beskæftigelsesresultaterne (EPM), overvågningen af resultaterne for social
beskyttelse (SPPM), den fælles
evalueringsramme (JAF) og vedtagne datasæt såsom
"Undersøgelse over arbejdsstyrken" og EU's statistikker over
"Indkomstforhold og levevilkår")[31]. De forskelle, der fremgår af denne nye resultattavle, og de måder, hvorpå man kan håndtere negative udviklingstendenser og
det foruroligende
omfang af beskæftigelsesmæssige
og sociale problemer, vil blive yderligere analyseret i løbet af det europæiske semester i 2014 ved
hjælp af en endnu mere
detaljeret anvendelse
af supplerende
indikatorer, bl.a.
ved hjælp af processen med multilateral overvågning og ved udarbejdelse af landespecifikke henstillinger. I de efterfølgende
underafsnit er der en oversigt
over de seneste
forskelle i den samfundsøkonomiske
udvikling inden for EU med vægt på
de mest iøjnefaldende
udviklingstendenser
i de enkelte lande for hver af de fem indikatorer. Endelig findes der i bilaget
tabeller med en oversigt over situationen pr. indikator i alle EU's medlemsstater
samt en oversigt over de
vigtigste beskæftigelsesmæssige
udfordringer som identificeret
i EPM og de sociale tendenser,
der bør holdes øje med, jf. SPPM. Der kan påvises potentielt
foruroligende særdeles vigtige beskæftigelsesmæssige
og sociale udviklingstendenser
og niveauer, som fører til forskelle i EU og giver anledning til yderligere analyse og
eventuelt stærkere politisk
respons, inden
for tre
kategorier ·
For hver enkelt
medlemsstat: ændring i indikatoren i et givet år i forhold til tidligere perioder (historisk udvikling) ·
For hver enkelt
medlemsstat: forskel
i forhold til gennemsnittet
i EU og i euroområdet i samme år (hvilket giver et øjebliksbillede af de eksisterende beskæftigelsesmæssige og sociale
forskelle) ·
Ændringen i
indikatoren mellem to på hinanden
følgende år i hver enkelt medlemsstat
i forhold til ændringen på EU-plan
og i euroområdet
(indikativ for dynamikken som følge af den samfundsøkonomiske konvergens/afvigelse). 3.1.
Arbejdsløshed – ændring og niveau Forskellen mellem
arbejdsløshedsprocenten for "landene mod nord i og i centrum af" og
"landene mod syd
i og i udkanten af"
euroområdet[32], har siden 2008 været stigende med en
foruroligende hastighed
og er nu oppe på
10,2 procentpoint,
mod
1,7 procentpoint mellem landene mod nord og i udkanten uden for euroområdet. I midten af 00'erne bidrog valutaunionen indirekte til konvergens vedrørende arbejdsløshedsprocenten i de
forskellige medlemsstater, især på grund af den stigende efterspørgsel i forbindelse med den store kapitaltilstrømning
til landene "i udkanten", efter at euroen var blevet indført. Den finansielle
og økonomiske krise har imidlertid resulteret i forskelle i arbejdsløsheden i langt større omfang til dels på grund af den træge nedgearingsproces og usikkerheden omkring udsigten til
et opsving i
"udkanten",
hvilket også har udmøntet sig i form af
høje låneomkostninger i disse lande. Figur I: Arbejdsløshedsprocent (aldersgruppen
15-74 år) efter gruppe (medlemsstater i euroområdet (EA) og uden for
euroområdet) siden
2000 Kilde: Eurostat (LFS), DG EMPL-beregninger; vægtede gennemsnit Som det fremgår af figurerne i de vedlagte tabeller, er der fem medlemsstater (HR, CY, EL, PT og ES), hvor arbejdsløshedssituationen er yderst
foruroligende. I disse lande ligger arbejdsløsheden langt over gennemsnittet i
EU og euroområdet. Ligeledes
har stigningen i arbejdsløsheden været forholdsvis hurtig i forhold til den historiske udvikling og til andre medlemsstater (dvs. afvigelse). Idet udgangspunktet i IT, NL og SI har været forskelligt, oplever man nu en arbejdsløshed,
der ikke er dramatisk med hensyn til niveauet,
men som er steget markant i de
senere år. 3.2. Ungdomsarbejdsløshed
og NEET-procent (unge, der
ikke er under uddannelse, i beskæftigelse eller i erhvervsuddannelse) – ændring og niveau I landene mod syd
i og i udkanten
af euroområdet
steg ungdomsarbejdsløsheden
markant fra 2008 og fremefter
for at nå op på over 40 % i 2012.
Derimod har satsen i landene mod nord i og i centrum af euroområdet været mere eller mindre stabil, således at forskellen mellem de
to grupper af medlemsstater i 2012
var steget til mere end
25 procentpoint. Udviklingen i de øvrige medlemsstater har også været negativ, men i mindre grad end i landene mod syd og i udkanten.
Gennemsnittet
for personer, der
ikke er i beskæftigelse, under uddannelse eller i erhvervsuddannelse
(NEET'er) i alderen 15-24 år nåede 19 % i landene mod syd i og i udkanten af
euroområdet mod 9,2 % i
landene mod nord og i centrum,
og forskellen mellem
disse to grupper lande bliver ved med
at stige og følger dermed et tilsvarende mønster for
udviklingen i arbejdsløsheden.
Ungdomsarbejdsløshed og inaktivitet vækker særlig bekymring i betragtning af de skæmmende virkninger for de pågældende
personers fremtidige beskæftigelsesegnethed og produktivitet. De nuværende
forskelle i ungdomsarbejdsløsheden
og NEET-procenten truer med at
give næring til en endnu større forskel i de grundlæggende samfundsøkonomiske
forhold i valutaunionen
og EU på længere
sigt. Figur IIa:
Ungdomsarbejdsløshed
(aldersgruppen
15-24 år) efter gruppe (medlemsstater i euroområdet (EA) og uden for
euroområdet) siden
2007 Kilde: Eurostat, statistikker over almen og faglig uddannelse, DG EMPL-beregninger; vægtede
gennemsnit. Figur IIb:
NEET-procent (aldersgruppen
15-24 år) efter gruppe (medlemsstater i euroområdet (EA) og uden for
euroområdet) siden
2007 Kilde: Eurostat, statistikker
over almen og faglig uddannelse, DG EMPL-beregninger; vægtede gennemsnit. Når man læser tallene i resultattavlen (tabeller som bilag), er de unges situation foruroligende i adskillige medlemsstater. Hvad angår ungdomsarbejdsløsheden,
er både niveauet
og udviklingstendenserne
bekymrende i CY,
EL, ES, IT, PT og HR. I SI og i mindre omfang BE er det snarere udviklingstendenserne end
niveauet, der giver anledning til bekymring, mens det modsatte er tilfældet
i SK (høj ungdomsarbejdsløshed).
Med hensyn til NEET-procent er både niveauet og udviklingstendenserne foruroligende i EL og IT. I BG, IE og ES er det niveauet, som skiller sig ud, mens
det i CY, LU, HU, PT og SI er den seneste udvikling. 3.3. Reel ændring i den disponible
bruttohusstandsindkomst I kriseårene er husstandsindkomsten (målt som stigningstakten i husstandenes
disponible bruttorealindkomst) i lande mod nord i og i centrum af euroområdet blevet ved
med at stige, selv om det er
sket med nedsat hastighed (bortset fra 2010), mens husstandsindkomsterne i landene i
udkanten og målt i faste
priser stagnerede eller faldt efter 2009. Husstandsindkomsterne er primært blevet påvirket af
reduktionen i markedsindkomsterne
og den gradvise svækkelse
af de automatiske
stabilisatorer.
Desuden har den finanspolitiske
stramning – primært i landene mod syd i euroområdet – påvirket beskæftigelsen
og betydet ændringer af
skattesystemerne og
de sociale ydelser,
og nedskæringer i lønningerne
i den offentlige sektor har medført en betydelig reduktion af husstandenes realindkomster.
Dette kan have
medvirket til den stadig
større forskel i
euroområdet. Figur III:
Reel ændring i den disponible
bruttohusstandsindkomst
(GHDI) efter gruppe
(medlemsstater i og uden for euroområdet) siden 2002 Kilde: Eurostat, nationalregnskab,
DG EMPL-beregninger;
vægtede gennemsnit. Der er både en stor spredning og tiltagende forskel i udviklingen af den disponible
bruttohusstandsindkomst
i faste priser medlemsstaterne imellem. Hvis man ser på dataene fra 2012 har mindst 11 medlemsstater oplevet en markant negativ udvikling i de disponible
bruttohusstandsindkomster:
EL har oplevet et årigt fald på næsten 10 %, og
CY har haft et fald på over
8 %. Faldet i IT, HU, NL, PT, RO (data
for 2011), SI og ES ligger mellem 3 % og 5 %, mens DK og SK har haft
et fald på ca. 1-2 %. Sådanne fald fra år til år er særdeles
bemærkelsesværdige, da det i adskillige årtier var sædvane, at den reelle GHDI steg
konstant om end moderat overalt
i Europa takket
være økonomisk
vækst eller kortfristet
automatisk stabilisering i tilfælde af
nedgangsperioder, idet eventuelle fald fra år til år har været noget af en
undtagelse. 3.4 Fattigdomsrisikoen i den erhvervsaktive befolkning
– ændring og niveau Fattigdomsrisikoen (AROP) er stigende i mange medlemsstater. Den er steget
markant siden
2008 i landene mod syd
og i udkanten af EU,
både i lande i
og uden for euroområdet. Denne stigning
kom oven i en i
forvejen høj
fattigdomsrisiko.
Siden 2009 er AROP-procenten også steget i medlemsstaterne mod nord i og i centrum af
euroområdet, om end ud fra et meget lavere niveau. Den langvarige periode med negativ eller så godt som ingen BNP-vækst, stigende langtidsarbejdsløshed og en gradvis svækkelse af de automatiske
stabilisatorer har
nu også påvirket fattigdomsrisikoen
i disse lande. Figur IV:
Fattigdomsrisiko i den
erhvervsaktive befolkning (15-64 år) efter gruppe (medlemsstater
i og uden for euroområdet) siden
2004[33] Kilde: Eurostat, EU-SILC, DG EMPL-beregninger; vægtede gennemsnit – årene
vedrører indkomstår. De medlemsstater,
der har oplevet en tendens til stigende fattigdomsrisiko mellem 2010 og 2011, omfatter BG, EE, ES,
FR, IT, HU, RO og SK. EL, LV
og LT har mange mennesker, der er i risiko
for fattigdom i sammenligning med gennemsnittet i ØMU, uden nogen markant stigende tendens i dette tidsrum.
Især er udviklingen
i ES og RO bekymrende, idet begge lande oplever høj fattigdomsprocent og en tendens til en markant stigning i fattigdommen
inden for et kort
tidsrum. 3.5. Uligheder
(S80/S20-forhold) – ændring og
niveau[34] Indkomstuligheden er stigende medlemsstaterne imellem og i
medlemsstaterne, især i landene mod syd og i udkanten af EU. Det er også
de medlemsstater, som har
oplevet de største
stigninger i arbejdsløsheden.
I mange
lande har krisen intensiveret udviklingstendenserne på lang sigt
vedrørende lønpolarisering
og segmenteringen af
arbejdsmarkedet, hvilket
sammen med mindre omfordeling via
skattesystemet
og de sociale ydelser har
givet næring til stigende ulighed. En stor arbejdsløshed
(med de største stigninger i bunden af
arbejdsmarkedet)
og i nogle tilfælde
virkningen af
den finanspolitiske
konsolidering[35] forklarer også den betydelige stigning i uligheden, som kan konstateres i de lande, der er hårdest ramt af beskæftigelseskrisen.
Figur V: Ulighed (S80/S20-forhold)
efter gruppe (medlemsstater i og
uden for euroområdet) siden
2005 Kilde: Eurostat, EU-SILC, DG EMPL-beregninger; vægtede gennemsnit – årene
vedrører indkomstår. Der er stor spredning og stigende forskel i uligheden
(S80/S20-forholdet) medlemsstaterne
imellem. Hvis man ser på dataene fra 2011,
optræder BG i alle tre kategorier: årlig ændring, afstand til gennemsnittet i ØMU og
ændring mellem to på hinanden følgende år i en medlemsstat i forhold til
ændringen i
EU/euroområdet.
EE, EL, IT og HU skiller sig ud for den årlige ændring (forværring af ulighedsforholdet med mellem 0,3 og 0,5 procentpoint), mens RO, LV og
ES skiller sig ud
for deres afvigelse fra gennemsnittet i euroområdet
(stigning i ulighedsforholdet på
1,2 procentpoint eller
mere). Bilag 1: Resultattavle over
centrale beskæftigelsesmæssige og sociale indikatorer med gennemsnittet i EU og
i euroområdet som referencepunkter || Arbejdsløshedsprocent || Ungdomsarbejdsløshed || Reel vækst i den disponible bruttohusstandsindkomst || Fattigdomsrisiko, procent || Uligheder – S80/S20 || Ungdomsarbejdsløshedsprocent || NEET-procent || Ændring, år-til-år (S1/2012-S1/2013) || Afstand til EU-gennemsnittet || Medlems-stater i forhold til EU, år-til-år || Ændring, år-til-år (S1/2012-S1/2013) || Afstand til EU-gennemsnittet || Medlems-stater i forhold til EU, år-til-år || Ændring, år-til-år (2011-2012) || Afstand til EU-gennemsnittet || Medlems-stater i forhold til EU, år-til-år || Ændring, år-til-år (2011-2012) || Medlems-stater i forhold til EU, år-til-år || Ændring, år-til-år (2010-2011) || Afstand til EU-gennemsnittet || Medlems-stater i forhold til EU, år-til-år || Ændring, år-til-år (2010-2011) || Afstand til EU-gennemsnittet || Medlems-stater i forhold til EU, år-til-år EU-27 || 0,6 || 0,0 || 0,0 || 0,6 || 0,0 || 0,0 || 0,3 || 0,0 || 0,0 || -0,9 || 0,0 || 0,8 || 0,0 || 0,0 || 0,0 || 0,0 || 0,0 EA-17 || 0,9 || 1,2 || 0,4 || 1,4 || 0,6 || 0,7 || 0,6 || 0,0 || 0,3 || -1,7 || -0,7 || 1,0 || 0,2 || 0,2 || 0,1 || 0,0 || 0,1 BE || 1,0 || -2,5 || 0,4 || 3,3 || 0,0 || 2,6 || 0,5 || -0,9 || 0,2 || -0,4 || 0,5 || 0,8 || -3,1 || 0,0 || 0,0 || -1,1 || 0,0 BG || 0,8 || 2,0 || 0,2 || -0,1 || 5,1 || -0,8 || -0,3 || 8,3 || -0,6 || : || : || 2,2 || 2,2 || 1,4 || 0,6 || 1,5 || 0,6 CZ || 0,3 || -3,8 || -0,4 || -0,6 || -4,4 || -1,3 || 0,6 || -4,3 || 0,3 || 0,3 || 1,2 || 1,0 || -6,9 || 0,2 || 0,0 || -1,5 || 0,0 DK || -0,8 || -4,0 || -1,4 || -2,3 || -10,9 || -3,0 || 0,3 || -6,6 || 0,0 || -0,9 || 0,0 || 0,2 || -2,9 || -0,6 || 0,0 || -0,6 || 0,0 DE || -0,2 || -5,6 || -0,8 || -0,3 || -15,5 || -0,9 || 0,2 || -5,5 || -0,1 || 0,7 || 1,6 || 0,8 || 0,4 || 0,0 || 0,0 || -0,5 || 0,0 EE || -1,7 || -2,2 || -2,3 || -4,0 || -5,3 || -4,7 || 0,7 || -0,7 || 0,4 || 2,4 || 3,3 || 2,4 || 2,0 || 1,6 || 0,3 || 0,3 || 0,3 IE || -1,2 || 2,9 || -1,8 || -3,2 || 4,9 || -3,8 || -0,1 || 5,5 || -0,4 || 5,7 || 6,7 || 0,5 || -0,9 || -0,3 || -0,1 || -0,4 || -0,1 EL || 4,1 || 16,1 || 3,5 || 6,1 || 36,1 || 5,5 || 2,9 || 7,1 || 2,6 || -9,6 || -8,7 || 1,0 || 4,0 || 0,2 || 0,4 || 1,0 || 0,4 ES || 2,2 || 15,5 || 1,6 || 3,9 || 32,2 || 3,3 || 0,3 || 5,6 || 0,0 || -5,2 || -4,2 || 1,5 || 4,5 || 0,7 || -0,1 || 2,1 || -0,1 FR || 0,8 || -0,1 || 0,2 || 2,1 || 2,4 || 1,4 || 0,2 || -1,0 || -0,1 || -0,3 || 0,6 || 1,1 || -2,5 || 0,3 || 0,1 || -0,4 || 0,1 HR || 1,9 || 6,1 || 1,3 || 12,2 || 28,1 || 11,5 || 1 || 3,5 || 0,7 || : || : || 0,7 || 3,1 || -0,1 || -0,2 || 0,4 || -0,2 IT || 1,7 || 1,1 || 1,1 || 4,5 || 15,6 || 3,8 || 1,3 || 7,9 || 1,0 || -4,5 || -3,6 || 1,6 || 2,5 || 0,8 || 0,4 || 0,6 || 0,4 CY || 4,3 || 4,3 || 3,7 || 11,2 || 13,8 || 10,5 || 1,4 || 2,8 || 1,1 || -8,0 || -7,0 || -0,4 || -4,5 || -1,2 || -0,2 || -0,7 || -0,2 LV || -3,6 || 1,1 || -4,2 || -8,2 || -2,2 || -8,9 || -1,1 || 1,7 || -1,4 || 4,9 || 5,8 || -0,3 || 4,2 || -1,1 || -0,3 || 1,6 || -0,3 LT || -1,5 || 1,4 || -2,1 || -5,5 || -0,6 || -6,1 || -0,4 || -2,1 || -0,7 || : || : || -1,6 || 4,2 || -2,4 || -1,5 || 0,8 || -1,5 LU || 0,6 || -5,3 || 0,0 || 0,2 || -4,7 || -0,4 || 1,2 || -7,3 || 0,9 || : || : || -0,8 || -2,9 || -1,6 || -0,1 || -1,0 || -0,1 HU || -0,4 || -0,3 || -1,0 || 0,5 || 4,9 || -0,1 || 1,4 || 1,5 || 1,1 || -3,0 || -2,0 || 1,7 || -2,4 || 0,9 || 0,5 || -1,1 || 0,5 MT || 0,1 || -4,4 || -0,5 || -0,5 || -9,5 || -1,2 || 0,5 || -2,1 || 0,2 || : || : || 0,2 || -2,9 || -0,6 || -0,2 || -0,9 || -0,2 NL || 1,4 || -4,5 || 0,8 || 1,4 || -12,7 || 0,7 || 0,5 || -8,9 || 0,2 || -3,1 || -2,2 || 0,4 || -5,5 || -0,4 || 0,1 || -1,2 || 0,1 AT || 0,6 || -6,1 || 0,0 || 0,0 || -14,6 || -0,6 || -0,4 || -6,7 || -0,7 || 1,4 || 2,3 || 0,3 || -5,0 || -0,5 || 0,1 || -1,2 || 0,1 PL || 0,6 || -0,4 || 0,0 || 1,1 || 3,8 || 0,4 || 0,2 || -1,4 || -0,1 || 0,4 || 1,4 || 0,2 || 1,1 || -0,6 || 0,0 || 0,0 || 0,0 PT || 2,1 || 6,4 || 1,5 || 3,6 || 16,6 || 3,0 || 1,4 || 0,9 || 1,1 || -3,0 || -2,1 || 0,5 || 0,2 || -0,3 || 0,1 || 0,7 || 0,1 RO || 0,1 || -3,7 || -0,5 || -0,3 || -0,1 || -0,9 || -0,6 || 3,6 || -0,9 || -4,3* || -4,2* || 1,8 || 5,0 || 1,0 || 0,2 || 1,2 || 0,2 SI || 2,3 || -0,3 || 1,7 || 5,3 || 0,1 || 4,6 || 2,2 || -3,9 || 1,9 || -3,8 || -2,9 || 0,7 || -4,3 || -0,1 || 0,1 || -1,5 || 0,1 SK || 0,4 || 3,3 || -0,2 || 0,4 || 10,5 || -0,3 || 0 || 0,6 || -0,3 || -2,3 || -1,4 || 1,2 || -3,6 || 0,4 || 0,0 || -1,2 || 0,0 FI || 0,4 || -2,8 || -0,2 || 1,1 || -3,3 || 0,4 || 0,2 || -4,6 || -0,1 || 0,3 || 1,2 || 0,5 || -3,2 || -0,3 || 0,1 || -1,3 || 0,1 SE || 0,3 || -2,9 || -0,4 || 1,1 || 0,8 || 0,4 || 0,3 || -5,4 || 0,0 || 2,9 || 3,9 || 0,6 || -3,5 || -0,2 || 0,1 || -1,4 || 0,1 UK || -0,3 || -3,2 || -0,9 || -0,6 || -2,5 || -1,3 || -0,3 || 0,8 || -0,6 || 2,2 || 3,1 || -0,8 || -1,9 || -1,6 || -0,1 || 0,3 || -0,1 * De seneste
data for RO for realvæksten i GHDI er fra 2010-11.
|| Arbejdsløshedsprocent || Ungdomsarbejdsløshed || Reel vækst i den disponible bruttohusstandsindkomst || Fattigdomsrisiko, procent || Uligheder – S80/S20 || Ungdomsarbejdsløshedsprocent || NEET-procent || Ændring, år-til-år (S1/2012-S1/2013) || Afstand til EA-gennemsnittet || Medlemsstater i forhold til EA, år-til-år || Ændring, år-til-år (S1/2012-S1/2013) || Afstand til EA-gennemsnittet || Medlemsstater i forhold til EA, år-til-år || Ændring, år-til-år (2011-2012) || Afstand til EA-gennemsnittet || Medlemsstater i forhold til EA, år-til-år || Ændring, år-til-år (2011-2012) || Medlemsstater i forhold til EA, år-til-år || Ændring, år-til-år (2010-2011) || Afstand til EA-gennemsnittet || Medlemsstater i forhold til EA, år-til-år || Ændring, år-til-år (2010-2011) || Afstand til EA-gennemsnittet || Medlemsstater i forhold til EA, år-til-år EU-27 || 0,6 || -1,2 || -0,4 || 0,6 || -0,6 || -0,7 || 0,3 || 0 || -0,3 || -0,9 || 0,7 || 0,8 || -0,2 || -0,2 || 0,0 || 0,0 || -0,1 EA-17 || 0,9 || 0,0 || 0,0 || 1,4 || 0,0 || 0,0 || 0,6 || 0 || 0 || -1,7 || 0,0 || 1,0 || 0,0 || 0,0 || 0,1 || 0,0 || 0,0 BE || 1,0 || -3,7 || 0,0 || 3,3 || -0,7 || 1,9 || 0,5 || -0,9 || -0,1 || -0,4 || 1,3 || 0,8 || -3,3 || -0,2 || 0,0 || -1,1 || -0,1 BG || 0,8 || 0,9 || -0,1 || -0,1 || 4,5 || -1,5 || -0,3 || 8,3 || -0,9 || : || : || 2,2 || 2,0 || 1,2 || 0,6 || 1,5 || 0,5 CZ || 0,3 || -5,0 || -0,7 || -0,6 || -5,0 || -2,0 || 0,6 || -4,3 || 0 || 0,3 || 2,0 || 1,0 || -7,1 || 0,0 || 0,0 || -1,5 || -0,1 DK || -0,8 || -5,1 || -1,7 || -2,3 || -11,6 || -3,7 || 0,3 || -6,6 || -0,3 || -0,9 || 0,7 || 0,2 || -3,1 || -0,8 || 0,0 || -0,6 || -0,1 DE || -0,2 || -6,7 || -1,1 || -0,3 || -16,2 || -1,7 || 0,2 || -5,5 || -0,4 || 0,7 || 2,3 || 0,8 || 0,2 || -0,2 || 0,0 || -0,5 || -0,1 EE || -1,7 || -3,4 || -2,6 || -4,0 || -5,9 || -5,4 || 0,7 || -0,7 || 0,1 || 2,4 || 4,0 || 2,4 || 1,8 || 1,4 || 0,3 || 0,3 || 0,2 IE || -1,2 || 1,7 || -2,2 || -3,2 || 4,2 || -4,5 || -0,1 || 5,5 || -0,7 || 5,7 || 7,4 || 0,5 || -1,1 || -0,5 || -0,1 || -0,4 || -0,2 EL || 4,1 || 15,0 || 3,2 || 6,1 || 35,4 || 4,7 || 2,9 || 7,1 || 2,3 || -9,6 || -7,9 || 1,0 || 3,8 || 0,0 || 0,4 || 1,0 || 0,3 ES || 2,2 || 14,4 || 1,2 || 3,9 || 31,6 || 2,6 || 0,3 || 5,6 || -0,3 || -5,2 || -3,5 || 1,5 || 4,3 || 0,5 || -0,1 || 1,8 || -0,2 FR || 0,8 || -1,3 || -0,2 || 2,1 || 1,8 || 0,7 || 0,2 || -1 || -0,4 || -0,3 || 1,3 || 1,1 || -2,7 || 0,1 || 0,1 || -0,4 || 0,0 HR || 1,9 || 4,9 || 0,9 || 12,2 || 27,5 || 10,8 || 1 || 3,5 || 0,4 || : || : || 0,7 || 2,9 || -0,3 || -0,2 || 0,4 || -0,3 IT || 1,7 || -0,1 || 0,8 || 4,5 || 14,9 || 3,1 || 1,3 || 7,9 || 0,7 || -4,5 || -2,8 || 1,6 || 2,3 || 0,6 || 0,4 || 0,6 || 0,3 CY || 4,3 || 3,2 || 3,4 || 11,2 || 13,1 || 9,8 || 1,4 || 2,8 || 0,8 || -8,0 || -6,3 || -0,4 || -4,7 || -1,4 || -0,2 || -0,7 || -0,3 LV || -3,6 || -0,1 || -4,5 || -8,2 || -2,8 || -9,6 || -1,1 || 1,7 || -1,7 || 4,9 || 6,6 || -0,3 || 4,0 || -1,3 || -0,3 || 1,6 || -0,4 LT || -1,5 || 0,2 || -2,5 || -5,5 || -1,3 || -6,8 || -0,4 || -2,1 || -1 || : || : || -1,6 || 4,0 || -2,6 || -1,5 || 0,8 || -1,6 LU || 0,6 || -6,5 || -0,4 || 0,2 || -5,4 || -1,2 || 1,2 || -7,3 || 0,6 || : || : || -0,8 || -3,1 || -1,8 || -0,1 || -1,0 || -0,2 HU || -0,4 || -1,4 || -1,4 || 0,5 || 4,3 || -0,9 || 1,4 || 1,5 || 0,8 || -3,0 || -1,3 || 1,7 || -2,6 || 0,7 || 0,5 || -1,1 || 0,4 MT || 0,1 || -5,6 || -0,9 || -0,5 || -10,1 || -1,9 || 0,5 || -2,1 || -0,1 || : || : || 0,2 || -3,1 || -0,8 || -0,2 || -0,9 || -0,3 NL || 1,4 || -5,6 || 0,4 || 1,4 || -13,3 || 0,0 || 0,5 || -8,9 || -0,1 || -3,1 || -1,4 || 0,4 || -5,7 || -0,6 || 0,1 || -1,2 || 0,0 AT || 0,6 || -7,3 || -0,4 || 0,0 || -15,2 || -1,4 || -0,4 || -6,7 || -1 || 1,4 || 3,1 || 0,3 || -5,2 || -0,7 || 0,1 || -1,2 || 0,0 PL || 0,6 || -1,5 || -0,3 || 1,1 || 3,2 || -0,3 || 0,2 || -1,4 || -0,4 || 0,4 || 2,1 || 0,2 || 0,9 || -0,8 || 0,0 || 0,0 || -0,1 PT || 2,1 || 5,3 || 1,2 || 3,6 || 16,0 || 2,3 || 1,4 || 0,9 || 0,8 || -3,0 || -1,3 || 0,5 || 0,0 || -0,5 || 0,1 || 0,7 || 0,0 RO || 0,1 || -4,8 || -0,9 || -0,3 || -0,8 || -1,6 || -0,6 || 3,6 || -1,2 || -4,3* || -4,0* || 1,8 || 4,8 || 0,8 || 0,2 || 1,2 || 0,1 SI || 2,3 || -1,5 || 1,4 || 5,3 || -0,5 || 3,9 || 2,2 || -3,9 || 1,6 || -3,8 || -2,2 || 0,7 || -4,5 || -0,3 || 0,1 || -1,5 || 0,0 SK || 0,4 || 2,1 || -0,6 || 0,4 || 9,9 || -1,0 || 0 || 0,6 || -0,6 || -2,3 || -0,6 || 1,2 || -3,8 || 0,2 || 0,0 || -1,2 || -0,1 FI || 0,4 || -4,0 || -0,5 || 1,1 || -3,9 || -0,3 || 0,2 || -4,6 || -0,4 || 0,3 || 2,0 || 0,5 || -3,4 || -0,5 || 0,1 || -1,3 || 0,0 SE || 0,3 || -4,0 || -0,7 || 1,1 || 0,1 || -0,3 || 0,3 || -5,4 || -0,3 || 2,9 || 4,6 || 0,6 || -3,7 || -0,4 || 0,1 || -1,4 || 0,0 UK || -0,3 || -4,3 || -1,3 || -0,6 || -3,1 || -2,0 || -0,3 || 0,8 || -0,9 || 2,2 || 3,9 || -0,8 || -2,1 || -1,8 || -0,1 || 0,3 || -0,2 * De seneste
data for RO for realvæksten i GHDI er fra 2010-11. Bilag 2: Oversigt over centrale beskæftigelsesmæssige
udfordringer og særligt
resultater på arbejdsmarkedet (U = udfordring;
G = gode resultater på arbejdsmarkedet) – vedtaget i juni 2013 [36]. Bilag 3: Oversigt over
"sociale tendenser, der bør
holdes øje med", jf. overvågningen af resultaterne for
social beskyttelse[37] – vedtaget i januar 2003. || 2010-2011 || Medlemsstater med væsentlig forværrig || Medlemsstater med væsentlig forbedring Risiko for fattigdom eller social udstødning || CZ, EE, IE, EL, ES, IT, LV, HU, MT, NL, SI, FI, SE || PL, PT, RO Fattigdomsrisiko, procent || BE, BG, CZ, EE, EL, ES, IT, HU, NL, RO, SI SK, SE || UK, LV, LU Andel, der lider af alvorligt materielt afsavn || DE, IE, EL, IT, CY, LV, LU, HU, MT, NL, FI || BE, BG, ES, LT, PL, PT, RO, SK Andel af befolkningen (0-59 år), der bor i husstande næsten uden erhvervsaktivitet || BE, BG, DK, EE, IE, EL, ES, LT, LU, NL, SI, FI SE || UK, RO, PT, PL Relativ medianfattigdomskløft || EE, IE, EL, IT, CY, LV, HU, AT, RO || CZ, FR, LT, LU, SK, SE S80/S20 || BG, EE, EL, IT, HU || LT Sociale overførselsindkomsters virkning på fattigdomsreduktion || BG, EE, SK || - AROP for dem, der bor i husstande næsten uden erhvervsaktivitet || BE, DE, EE, EL, ES, IT, HU, NL, RO, SI, SK, SE || DK, IE, CY, LV, LU, MT, PT, FI, UK Fattigdomsrisiko blandt personer i arbejde || CZ, DE, EE, FR, IT, HU, NL, PT, RO, SI, SK, UK || BE, EL, ES, LV, LT, LU Langtidsarbejdsløshed || BG, IE, EL, ES || - Børn i risiko for fattigdom eller social udstødelse || BG, CZ, ES, IT, LV, NL, RO, SI, FI, SE || UK, PL, DE Ungdomsarbejdsløshed || PT, CY, ES, EL || BE, EE, LV, SE Andel af unge, der dropper ud af skolen || - || BG, DK, ES, CY, LU, MT, PT Erhvervsfrekvens for ældre arbejdstagere || SI, RO, PT, CY, EL || BE, CZ, DK, DE, EE, FR, IT, LV, lT, HU, MT, NL, PL, SE Risiko for fattigdom eller social udstødning for de ældre (over 65 år) || IE, EL, IT, LT, HU, SI, SE || BG, DK, EE, FR, CY, LV, LU, PT, RO, SK Relativ medianindtægt for ældre || LT || LV, PT Samlet dækningsgrad || IE, LT || EL, ES, CY, LV, LU, PT Husstande, hvor de samlede boligudgifter udgør 40 % eller mere af den disponible indkomst || BE, BG, EE, IE, EL, PL, PT, SE || DK, RO Selvrapporteret uopfyldt behov for sundhedspleje || BE, EE, EL, HU, RO || - Note: De
sociale tendenser, der bør
holdes øje med, i 2010-11, som identificeret via forværring i over 1/3 af medlemsstaterne, er fremhævet med rødt
i tabellen til højre. [1] Dette afsnit tager til dels udgangspunkt
i den detaljerede
analyse i "Employment and Social Situation, Quarterly
Review", marts
2013. For så vidt angår detaljer
om områderne
uddannelse, erhvervsuddannelse
og kompetencer, henvises til 2013-udgaven af uddannelsesovervågningen. [2] Arbejdsløsheden
for tredjelandsstatsborgere nåede 21,3 % i 2012 sammenlignet med
20,0 % i 2011 – og 14,4 % i 2008. [3] Data
for EL findes kun indtil juli. [4] Ifølge den seneste
udgave af redskabet til overvågning af ledige stillinger i Europa var de
erhverv, hvor der var den største vækst i antallet af ansatte – ud over plejepersonale i sundhedssektoren – softwareudviklere
og ‑analytikere, administrative
og specialuddannede sekretærer, tilsynsførende inden for minedrift, fremstillingsindustrien
og bygge- og anlægsbranchen samt lærere i grundskolen og personale til
førskoleundervisning. [5] Andelen
af arbejdsløse, der kommer i job, defineres som forholdet mellem antallet af
personer, der begynder på et nyt job, og antallet af personer, der er
arbejdsløse. Arbejdsophørsprocenten
er forholdet mellem antallet af personer, der forlader deres job, og antallet
af personer, der er i beskæftigelse. [6] "Udviklingen på arbejdsmarkedet i Europa,
2013", Europa-Kommissionen. [7] F.eks. "Future
skills supply and demand in Europe", Cedefop. [8] OECD og Kommissionen
offentliggjorde i oktober 2013 resultatet
af en ny
"Undersøgelse
om voksenkompetencer
(PIAAC)", Europa-Kommissionen,
OECD. [9] Jf. f.eks. "Is
aggregate demand wage-led or profit-led? National and global effects?", Det internationale Arbejdsbureau (ILO), Conditions
of Work and Employment, serie
nr. 40, Genève,
2012. [10] Jf. "Kvartalsrapport om euroområdet",
Europa-Kommissionen,
bind 12, nr. 3, 2013. [11] Kilde: Garnier
et al. (2103): Recent Reforms of Tax Systems
in the EU: Good and Bad News". "Dokument om beskatning", 39,
Europa-Kommissionen. [12] Jf.
f.eks. Eurofound (2013), "Tackling Undeclared Work in 27 European Union
Member States and Norway: Approaches and Measures Since
2008", Eurofound, Dublin; Hazans, M. (2011), "Informal Workers Across
Europe", forskningsdokument 5912, Verdensbanken, Washington DC. [13] Kvintilsatsen
for indkomster eller S80/S20-forholdet er et mål for uligheden vedrørende indkomstfordeling.
Den beregnes som forholdet mellem den samlede
indkomst i de 20 % af befolkningen med den højeste indkomst (den øvre
kvintil) og indkomsten hos de 20 % af befolkningen med den laveste
indkomst (den nedre kvintil). Alle indkomster
er beregnet som ækvivaliserede disponible indkomster. [14] De
seneste EU-SILC-tal omfatter Eurostat-skøn for EU-28 og EU-27 for 2012
(resultater for AT, BE, IE og UK mangler). SILC-referencedataene
for 2012 vedrører indkomståret 2011. [15]
Jf. "Employment
and Social Developments in Europe 2012", Europa-Kommissionen. [16]
Ibid. [17] Jf.
EUROMOD-arbejdsdokument 2/13 Avram, Figari, Leventi, Levy, Navicke, Matsaganis,
Militaru, Paulus, Rastringina, Sutherland: "The
Distributional Effects of Fiscal Consolidation in Nine Countries". Der vil snart foreligge en ny udgave af dette dokument.
I de ni lande, der undersøges, varierede virkningen
af de husstandsindkomstbaserede foranstaltninger (f.eks. ændringer af
skattesystemet og systemet vedrørende sociale ydelser samt nedskæringer i lønningerne
mellem 2007 og midten af 2012) fra 1,6 % af den disponible indkomst inden
krisen i Italien og 1,9 % i UK til 9,1 % i LV og 11,6 % i EL. [18] Jf. "EU Employment and
Social Situation, Quarterly Review", marts 2013. Analysen viser, at den
nedjustering af de sociale udgifter siden 2011 der kan konstateres,
tilsyneladende er mere udtalt i sammenligning med lignende recessioner i de
sidste 30 år. [19] Data
for 2011 er snart tilgængelige. [20] I
dette afsnit er der en opdatering af situationen som præsenteret i den
tidligere fælles beskæftigelsesrapport, og af pladsmæssige grunde er det ikke
udtømmende og har ikke til formål at beskrive alle reformer og politiske
foranstaltninger. [21]
Rådets
afgørelse 2010/707/EU af 21. oktober 2010 om retningslinjer for medlemsstaternes
beskæftigelsespolitikker.
[22] Udtrykket
førskoleundervisning og børnepasningsordninger betegner alle former for pasning
og undervisning fra fødslen til grundskolens start. [23] Jf.
yderligere beskrivelse af denne problemstilling i afsnittet om social inklusion. [24] "Promoting green jobs
throughout the crisis:
a handbook of best practices in Europe",
European Employment Observatory 2013. [25] KOM(2013)
690. [26] Den resultattavle, der indgår i denne udgave af udkast til
den fælles beskæftigelsesrapport bliver måske ajourført i december 2013, når de nye årlige sociale data foreligger. [27] Som led i udkastet til en fælles beskæftigelsesrapport,
i medfør af artikel
148 i TEUF og
som input til processen med det europæiske
semester omfatter
resultattavlen alle
EU's medlemsstater,
og der er således foretaget sammenligninger
med EU-gennemsnittet.
I nogle tilfælde kan statistiske afvigelser fra
gennemsnittet i euroområdet også være relevante. Som det fremgår af Kommissionens plan for en udbygget og egentlig
økonomisk og monetær union bør samordningen og overvågningen af beskæftigelses-
og socialpolitikkerne styrkes i forbindelse med styringen i ØMU'en, og
konvergensen bør fremmes på disse områder. [28] Konklusioner
i Det Europæiske Råd,
24.-25. oktober
2013. [29] Vedrørende
en detaljeret oversigt over de afsmittende virkninger af den
beskæftigelsesmæssige og sociale udvikling på tværs af landegrænserne henvises
til: EU Employment and Social Situation,
Quarterly Review", september 2013, på: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?langId=en&catId=89&newsId=1974&furtherNews=yes [30] Kommissionen er åben over for at overveje eventuelle
finjusteringer af resultattavlen
i kommende udgaver på baggrund
af igangværende tekniske drøftelser i Beskæftigelsesudvalget og Udvalget for Social Beskyttelse
samt reaktioner
fra Europa-Parlamentet, arbejdsmarkedets parter og
andre aktører. [31] KOM(2013)
690, side 6. [32] Definition af områder: Lande mod
nord i og i centrum af euroområdet: AT, BE, DE, FI, FR, LU, NL, lande mod syd i
og i udkanten af euroområdet: EE, EL, ES, IE, IT, CY, MT, PT, SI, SK,
ikke-EA-lande – mod nord: CZ, DK, PL, SE, UK, ikke-EA-lande – mod syd og i
udkanten: BG, HR, LV, LT, HU, RO. [33] For
fattigdomsrisikoen er indkomstsåret
kalenderåret inden undersøgelsesåret
(dvs. 2010) bortset fra UK (undersøgelsesår) og IE (12 måneder inden undersøgelsen).
Det samme
gælder for indikatoren for
uligheder
(S80/S20-forholdet). [34] Forholdet mellem indkomsterne
hos de 20 % af befolkningen,
der har de højeste
indkomster, og indkomsterne hos de 20 %, der har de laveste indkomster. [35] Jf.
EUROMOD-arbejdsdokument 2/13. [36] http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/13/st10/st10373-re01.en13.pdf [37] ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=9235&langId=en