EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013DC0194
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Final Report on the implementation of the EU Food Facility
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Endelig rapport om gennemførelsen af EU's fødevarefacilitet
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Endelig rapport om gennemførelsen af EU's fødevarefacilitet
/* COM/2013/0194 final */
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Endelig rapport om gennemførelsen af EU's fødevarefacilitet /* COM/2013/0194 final */
RAPPORT FRA KOMMISSIONEN TIL
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET Endelig rapport om gennemførelsen af EU's
fødevarefacilitet Liste over forkortelser AFSI AGIR Sahel AU-IBAR LSD/RSD DEVCO EUF EU FAO FSTP IFAD FFR NGO PSNP SHARE FN UNHLTF UNRWA WFP || Fødevaresikkerhedsinitiativet fra L’Aquila Alliance Globale pour l'Initiative Résilience African Union Interafrican Bureau for Animal Resources Landestrategidokumenter/regionale strategidokumenter Generaldirektoratet for Udvikling og Samarbejde - EuropeAid Den Europæiske Udviklingsfond Den Europæiske Union De Forenede Nationers Fødevare- og Landbrugsorganisation Det tematiske program for fødevaresikkerhed Den Internationale Fond for Landbrugsudvikling Den flerårige finansielle ramme Ikke-statslig organisation Programmet for produktive sikkerhedsnet Supporting Horn of Africa Resilience De Forenede Nationer De Forenede Nationers task force på højt plan United Nations Relief and Works Agency Verdensfødevareprogrammet 1. Indledning I 2008 blev en
langvarig tendens til faldende fødevarepriser vendt til en stærk stigning i
priserne på basisfødevarer. Som konsekvens heraf blev over 100 millioner
mennesker i udviklingslandene ramt af hungersnød. Høje og svingende
fødevarepriser gjorde situationen med fødevareusikkerhed værre, særligt for de
mest sårbare mennesker, og bidrog til fødevareoptøjer i flere lande. Under G8-topmødet i juli
2008 meddelte Kommissionen, at den havde til hensigt at afsætte 1 mia.
EUR til fødevarefacilitetsinstrumentet for at kunne reagere i stor målestok på
virkningerne af fødevarepriskrisen, da det var nødvendigt at øge EU's
indsat via de eksisterende instrumenter[1]
for at håndtere de behov, der opstod ved et sådant økonomisk chok. Den
16. december 2008 blev fødevarefaciliteten (”facilitet med henblik på
hurtig reaktion på de kraftigt stigende fødevarepriser i udviklingslandene”)
etableret. EU’s
fødevarefacilitet udgjorde den første større finansielle reaktion på
fødevarekrisen og bidrog til at styrke den internationale koordinering i FN
og G8. Fødevarefaciliteten kom hovedsagelig til at fungere som et tilskud til
Kommissionens bidrag på 3,9 mia. USD til
fødevaresikkerhedsinitiativet fra L'Aquila (AFSI). G8-lederne iværksatte AFSI i
juli 2009, og initiativet udgør 22 mia. USD til støtte for
bæredygtigt landbrug og fødevaresikkerhed i udviklingslande i tre år. Som
opfølgning på forpligtelserne har EU for nyligt iværksat to nye initiativer som
reaktion på den massive fødevarekrise, der har ramt Afrikas Horn og Sahel
(SHARE[2]
og AGIR Sahel[3]). Desuden har Kommissionen vedtaget en ny
politisk ramme til at styrke de mest sårbare menneskers og samfunds
modstandsdygtighed mod fremtidige kriser[4]. Over en periode på
tre år (2009-2011) dækkede EU’s fødevarefacilitet primært perioden
mellem nødhjælp og mellem- til langsigtet udviklingsbistand. Målene var: ·
at stimulere en positiv udbudsreaktion fra landbrugssektoren i mållandene og -regionerne ·
at mindske de stærkt stigende fødevareprisers
negative virkninger på lokalbefolkningerne i
overensstemmelse med de globale fødevaresikkerhedsmål, herunder FN’s standarder
for ernæringsmæssige krav og ·
at styrke produktionskapaciteten i og styringen
af landbrugssektoren for at øge indsatsens langtidsvirkning. I overensstemmelse
med målene var tre kategorier af foranstaltninger finansieringsberettiget:
foranstaltninger til at forbedre adgangen til rå- og hjælpestoffer,
sikkerhedsnetforanstaltninger og andre mindre foranstaltninger med
henblik på at øge produktionen med udgangspunkt i landets behov. Denne rapport indeholder oplysninger om de
forskellige gennemførelsesforanstaltninger, der er truffet, deres resultater og
sandsynlige virkninger, de væsentligste erfaringer med foranstaltningerne og
henstillinger med henblik på at forbedre EU’s nuværende og fremtidige
programmer for fødevaresikkerhed. Rapporten ledsages af et arbejdsdokument fra
Kommissionens tjenestegrene med mere detaljerede oplysninger om de
foranstaltninger, der er truffet, og deres virkninger på kort sigt[5]. 2. Programmering og gennemførelse I marts 2009 fremsendte Kommissionen en samlet
plan for gennemførelsen af fødevarefaciliteten med en liste over mållande
og den forudsete fordeling af midler mellem de støtteberettigede enheder til
Europa-Parlamentet og Rådet. Planen omfattede følgende vejledende fordeling af
midlerne: i) 920 mio. EUR ville blive fordelt til 50 lande, der
valgtes på grundlag af vejledende kriterier, ii) 60 mio. EUR ville
blive anvendt til indsatser på regionalt plan i Afrika, og iii)
20 mio. EUR blev afsat til støtteforanstaltninger. Der var indgået forpligtelser for alle
midlerne i maj 2010. At godkendelsesproceduren kunne
gennemføres så hurtigt kan i høj grad tilskrives, at Kommissionen havde etableret
en arbejdsgruppe, at der blev benyttet hasteprocedurer, og at
Europa-Parlamentet udviste fleksibilitet og accepterede kortere frister til at
udøve sin indsigelsesret. Mens det store flertal af aktiviteter blev
gennemført som planlagt, blev der i løbet af gennemførelsen foretaget et antal ændringer
af den samlede plan. Ændringerne beløb sig til 5,2 % af værdien af EU’s
fødevarefacilitet[6].
Gennemførelsen kunne ikke finde sted i Comorerne, mens tildelingerne blev
reduceret i nogle få lande (f.eks. Madagaskar, Guinea, São Tomé og Príncipe) og
øget i andre (f.eks. Zambia). Budgetstøtteprogrammerne kunne ikke gennemføres,
som det oprindelig var planlagt[7].
På den anden side blev den støtte, der blev ydet gennem NGO’er og
EU-medlemsstaternes agenturer, øget i forhold til de oprindelige planer. Størstedelen af aktiviteterne sluttede i
2011. Dog blev nogle få indsatser først fuldendt i
første halvdel af 2012[8].
Per 31. december 2010 bestod EU’s fødevarefacilitet af i alt 179 kontrakter
og aftaler, der dækkede 232 projekter. Budgetstøtteoperationer og -projekter
med internationale og regionale organisationer blev sammen med
støtteforanstaltningerne forvaltet centralt af DEVCO, mens de projekter, der
involverede NGO’er og medlemsstaters agenturer, blev overført til
EU-delegationerne i januar 2010. Kommissionen udbetalte næsten 100 % af
det samlede beløb på 983,7 mio. EUR (undtagen
støtteforanstaltningerne). Dette meget høje tal blev opnået takket være brugen
af hasteprocedurer, tæt overvågning og fleksibilitet i omfordelingerne. I forordningen var højst 2 % af EU’s fødevarefacilitet (dvs. højst
20 mio. EUR) afsat til støtteforanstaltninger, herunder
ansættelse af midlertidigt ansatte i EU-delegationerne, overvågning, revision,
evaluering, studier, konferencer og teknisk støtte. Der blev anvendt
17,3 mio. EUR til disse formål. Foruden anvendelsen af
støtteforanstaltninger omfordelte Kommissionen ti stillinger i sit hovedkvarter
for at sætte initiativet i gang. 3. Overvågning, revision og evaluering Fødevarefaciliteten er blevet nøje overvåget: 176
projekter (over 75 % af fødevarefacilitetens projekter) blev
overvåget ved hjælp af det resultatorienterede overvågningssystem (ROM), og
nationale eksperter har udarbejdet 236 overvågningsrapporter, som Kommissionens
ansatte i Bruxelles og i EU-delegationerne analyserede, og som i de fleste
tilfælde er blevet delt ud til både gennemførelsespartnere og lokale
myndigheder. Resultaterne af projekterne har været gode,
idet 70 % har opnået meget gode henholdsvis gode resultater. 23 % af
projekterne fungerede, men med problemer, og kun 7 % havde større
problemer[9].
Disse resultater svarer i almindelighed til gennemsnittet for EU-projekter,
der er blevet vurderet ved hjælp af resultatorienteret overvågning i 2011[10]. Ofte
gennemførtes der endnu en overvågningsrunde senere i løbet af projektets
løbetid, som tog sigte på at måle fremskridt i, hvordan projektet fungerede,
samt på opfølgning på henstillingerne. Desuden har gennemførelsespartnerne leveret
regelmæssige situationsrapporter og specifikke endelige rapporter[11], og der
er blevet gennemført kontrolbesøg på stedet og regelmæssige koordineringsmøder.
Alle overvågningsoplysningerne er samlet i en global resultattavle for
forvaltningen, som er udviklet som et interaktivt redskab til løbende opdatering
af overvågningsoplysningerne i Kommissionen og EU's delegationer. Der er blevet foretaget uafhængige
evalueringer på tre niveauer: i) på projektniveau for projekter, som
gennemføres af internationale organisationer, NGO’er og medlemsstaternes
agenturer, ii) på gennemførelsespartnernes niveau (f.eks. FAO[12] og
AU-IBAR), og iii) på globalt niveau for EU’s fødevarefacilitet[13]. En
endelig evaluering af EU's fødevarefacilitet blev udført i 2011-2012 i overensstemmelse
med Kommissionens evalueringsmetode. I evalueringen konkluderedes det, at
Kommissionen har gennemført fødevarefaciliteten på produktiv og effektiv vis,
at indsatserne var relevante, og at projekterne havde en klart positiv virkning
på modtagerne. Dog ville en længere gennemførelsesperiode og et snævrere
geografisk anvendelsesområde have givet mulighed for større gennemslagskraft. Desuden
offentliggjorde Den Europæiske Revisionsret for nylig en særberetning om effektiviteten
i EU’s fødevaresikkerhedsbistand i Afrika syd for Sahara. I særberetningen
anbefales det bl.a., at EU undersøger, om det er muligt at etablere et
permanent instrument til at håndtere konsekvenserne af potentielle fremtidige
fødevarekriser i udviklingslandene[14]. 4. Resultater og sandsynlig virkning På trods af den korte tidshorisont
nåede fødevarefaciliteten ud til mere end 59 millioner direkte modtagere
med eksterne virkninger for 93 millioner indirekte modtagere, hvoraf de
fleste var sårbare mindre landbrugere og deres familier[15]. Indsatserne blev tilpasset partnerlandenes politikker og prioriteter
og blev gennemført som supplement til og i samordning og overensstemmelse med EU’s
instrumenter for fødevaresikkerhed, såsom det tematiske program for fødevaresikkerhed
samt EU-medlemsstaternes og andre donorers programmer. Mere end 65 % af
indsatserne har styrket de igangværende operationer med yderligere midler
via de bestående gennemførelsesstrukturer, hvor det var relevant og muligt.
Dette muliggjorde en hurtig indsats og passede ind i fødevarefacilitetens
korte tidsramme. Næsten 60 % af midlerne gik via FN-organer som
en del af den internationale indsats, som blev koordineret af UNHLTF, til at
afhjælpe fødevarekrisen. Dette muliggjorde en rettidig
og skræddersyet indsats takket være FN-organernes vidt omfattende
tilstedeværelse i marken, hvilket gav fødevarefaciliteten en god synlighedsprofil
i de enkelte lande. Fødevarefaciliteten var også et redskab til at styrke
Kommissionens partnerskab med de af FN’s organer, der har sæde i Rom[16], hvilket i sidste ende førte til underskrivelsen af en
hensigtserklæring om en ramme for programmatisk samarbejde om fødevaresikkerhed
og ernæring[17].
Indsatserne blev også gennemført af mere end 425
ikke-statslige aktører, hvoraf de fleste var lokale og landespecifikke. Mere
end to tredjedele af dem havde indgået kontrakt med FN-organerne, mens 124
havde indgået kontrakt med Kommissionen og opererede i henhold til indkaldelsen
af forslag. I det nedenstående
præsenteres fødevarefacilitetens vigtigste resultater og kortsigtede virkninger
for hver af de tre typer af indsatser, der er fastsat i forordningen. 4.1. Foranstaltninger til at
forbedre adgangen til rå- og hjælpestoffer samt tjenesteydelser De fleste af
fødevarefacilitetens indsatser (62 %) var rettet mod at forbedre små
landbrugeres produktion og/eller adgang til rå- og hjælpestoffer.
Fordelingen af rå- og hjælpestoffer til landbruget udgjorde den største
bestanddel af de projekter, som FAO og NGO’erne gennemførte. 124 600 ton
certificeret og forbedret sæd og 950 000 ton gødning blev fordelt til
landbrugerne i målgruppen. Den største udfordring på dette område var at
tilgodese landbrugernes kalenderspecifikke behov til trods for bindende
indkøbsprocedurer og begrænset tilgængelighed på det lokale marked. Ifølge gennemførelsespartnernes rapporter har de
forskellige projekter ført til en gennemsnitlig forøgelse af
landbrugsproduktionen på 50 % (mellem 20 % og 100 %) og en
gennemsnitlig forøgelse af husstandenes årlige indkomst på næsten 290 EUR
(mellem 40 EUR og 2 100 EUR). I Guatemala styrkede FAO og WFP sammen
14 000 mindre landbrugeres produktivitet og afsætningskapacitet. I Alta Verapaz øgedes landbrugernes
produktivitet i majsdyrkningen fra gennemsnitligt 2,1 ton/hektar til i
gennemsnit 3,5 ton/hektar. Husstandene var i stand til at producere
overskud på i gennemsnit 20 %, idet nogle af producenterne var i stand til
at organisere sig godt og opfylde internationale kvalitetsnormer. Produktionen blev også
øget gennem projekter målrettet mod ejere af kvæghold, som blev forsynet med
i alt 834 000 dyr (kvæg, geder, svin og høns). Der blev opnået en
væsentlig effekt på produktiviteten gennem øget mekanisering af landbruget
(i Zambia f.eks. fremmede anvendelsen af lettere såredskaber i stedet for tunge
plove ligestilling mellem kønnene, idet såning og lugning traditionelt er
kvindearbejde) og faldende dødelighed gennem vaccination af besætningerne. AU-IBAR gennemførte projektet “Vaccines for the
Control of Neglected Animal Diseases in Africa” (VACNADA) i 28 lande i
Afrika syd for Sahara. I alt blev 44,6 millioner dyr vaccineret mod
fire smitsomme dyresygdomme, hvorved forekomsten af disse sygdomme
mindskedes dramatisk i målområderne. Den højere immunitet, som blev opnået
gennem vaccinationer, gjorde det muligt for kvægejerne (især mindre
landbrugere, der ikke havde råd til vaccinering) at beholde deres
besætninger, sælge overskuddet og dække udgifterne til husholdning samt
uforudsete udgifter. Projektet forbedrede også
produktionskapaciteten (i nogle tilfælde med 100 %) og kvaliteten af de
valgte vacciner gennem levering af udstyr og opgradering af faciliteterne på de
laboratorier, der producerer vaccinerne, suppleret af uddannelsesaktiviteter
for at øge veterinærtjenesternes kapacitet. De fleste projekter fulgte uddelingen af
sæd/gødning og dyr op med uddeling af værktøjer, vacciner og landbrugsmaskiner.
Der blev leveret mere end 88 000 maskiner og faciliteter til brug efter
høst til modtagerne. Partnerskaber med den private sektor, især gennem lokale
forhandlere af produkter til landbruget, bidrog ikke kun til at øge
tilgængeligheden til rå- og hjælpestoffer samt omsætningen, men stimulerede
også den lokale økonomi. Forskellige projekter omfattede diversificering af
produktionen (f.eks. havebrug i Bangladesh, opdræt af smådyr i Tanzania,
fiskedamme og produktion af bananer eller grøntsager i mellemstor skala på
Haiti), hvilket også har ført til, at modtagerne har adgang til mere alsidig
kost. Desuden øgede projekterne produktionen til markedet, hvilket gjorde
det muligt for husstande, der tidligere levede på et eksistensminimum, at få en
lille kontantindkomst. I projektet “Self Help Africa”, som blev
gennemført i Etiopien, øgedes landbrugsproduktionen med 35 % for
17 500 husstande gennem uddelingen af 606 megaton forbedret sæd, 29
megaton dyrefoder, 278 000 doser veterinærlægemidler (antibiotika og
anthelmintika), maskineri (sædrensemaskiner, vandingspumper, mejeriudstyr) og
opførelsen af 16 lagre til såsæd). Modtagernes årlige indkomst øgedes
med cirka 290-1 500 EUR. Foranstaltningerne
omfattede kapacitetsopbygning med det formål at støtte en bæredygtig
forøgelse at produktiviteten i landbruget. De kapacitetsopbyggende
aktiviteter var knyttet til en bred vifte af indsatser, herunder uddannelse af
landbrugerne i landbrugs- og vandingsteknikker. Aktiviteterne øgede også
kapaciteten i de lokale grupper af landbrugere og kapaciteten i
producentorganisationerne. Desuden var uddannelsesaktiviteterne ikke kun
målrettet mod landbrugerne, men også mod regeringsembedsmænd og andre
interessenter. Næsten 2,5 millioner mennesker har haft gavn af de forskellige
uddannelsesaktiviteter. Midler til videnudbredelse som f.eks. landbrugsskoler
og vejledere i landområderne var effektive kanaler for rådgivning gennem
demonstrationer på landbrugene om bæredygtig produktionsintensivering, god
landbrugspraksis, ressourcebevarende landbrug, forvaltning af jordens
frugtbarhed, kunstvanding i lille skala, diversificering af afgrøder med mere. I Zambia øgedes
fødevareproduktionen gennem forbedret adgang til rå- og hjælpestoffer samt
fremme af principperne om ressourcebevarende landbrug. I løbet af
rådgivningsdage på landbrugsskoler videregav 400 landbrugsrådgivere deres viden
om ressourcebevarende landbrug til 28 mønsterlandbrugere, som hver uddannede 15
andre deltagende landbrugere. På denne måde nåede man ud til næsten
180 000 landbrugere. Udbredelsen af ressourcebevarende
landbrugsmetoder resulterede i en forøgelse på 30 % i majsproduktionen
fra 2 ton/hektar til 2,6 ton/hektar. Efter at 16,9 mio. EUR
er blevet kanaliseret ind i projektet via fødevarefaciliteten, er der planlagt
et nyt bidrag på 11,1 mio. EUR (finansieret af Den Europæiske Udviklingsfond)
for yderligere at udbrede ressourcebevarende landbrugsmetoder i Zambia. 4.2. Sikkerhedsnetforanstaltninger
og ernæringsmæssige tiltag Sikkerhedsnetforanstaltninger for omkring
138 mio. EUR gjorde det muligt for modtagerne at modstå virkningerne
af de høje fødevarepriser, mestendels gennem projekter af typen ”penge/mad for
arbejde” samt kuponsystemer. Fattige i landdistrikterne (og til tider i
byområderne) har haft gavn af sikkerhedsnetforanstaltninger (f.eks. PNSP i
Etiopien) og penge eller mad for arbejde-projekter (f.eks. i Sierra Leone og
Pakistan). Sikkerhedsnetforanstaltningerne er blevet gennemført af partnere med
erfaring i uddeling af penge eller mad, såsom Verdensbanken, UNRWA og WFP, men
også af NGO’er, som anvendte en fjerdedel af de midler, der gik gennem
NGO’erne, til penge for arbejde-projekter (57 mio. EUR). I de fleste tilfælde hjalp indkomsten fra
aktiviteterne modtagerne til at klare fødevarepriskrisen så vel som - i nogle
få tilfælde - de naturkatastrofer (tørke og oversvømmelse), som ramte dem i
løbet af fødevarefacilitetens løbetid. Desuden øgede det de fattigstes
modstandsdygtighed og forebyggede, at de blev tvunget til at sælge deres
produktionsmidler (dyr og små maskiner), hvilket gjorde det muligt for
husstandene at få et bedre deres liv efter kriserne. I Bangladesh fik 607 000
gavn af mad og penge for arbejde-systemer gennem korttidsansættelser til
121 000 marginaliserede eller jordløse landarbejdere i lavsæsonerne. 989
landbrugsaktiver, herunder diger, tilkørselsveje, forhøjede marker og
udsåningsbede samt vandingsanlæg er blevet bygget og genoprettet for at
beskytte 1,7 millioner mennesker. I meget specifikke tilfælde blev der også delt
mad ud som mad for arbejde eller endda som fødevarebistand til de mest sårbare.
F.eks. delte UNRWA 34 500 megaton fødevarer ud i de besatte
palæstinensiske områder, og WFP delte 96 600 megaton fødevarer ud i lande,
der var præget af alvorlig fødevareknaphed (f.eks. Pakistan, Bangladesh og
Guatemala). I mere end en tredjedel (37 %) af
projekterne indgik der ernæringsrelaterede aktiviteter. Fødevarefaciliteten forbedrede den ernæringsmæssige tilstand hos de
mest sårbare, især børn. Adskillige indsatser var særlig målrettet mod børn i
alderen op til seks år samt gravide og ammende kvinder for at afbøde
virkningerne af fødevarepriskrisen. I Niger, Mali og Nigeria f.eks. blev der
uddelt 25 000 megaton ernæringsmidler og millioner af vitaminpiller, mens
141 000 modtagere, for det meste mødre og medicinsk og paramedicinsk
personale, blev uddannet i metoder til at forbedre ernæringen. I Mali modtog 11 millioner børn i
alderen mellem 6 og 59 måneder vitamin A-tilskud. 1 300 000 børn i Niger
har haft gavn af sensibilisering af mødre og bevidstgørelseskampagner om
forebyggelse af fejlernæring. I Guatemala modtog 100 000 børn i
alderen 6-36 måneder og 50 000 gravide og ammende kvinder yderligere
fødevarerationer, mens 8 000 subsistenslandbrugere modtog fødevarerationer
for at deltage i uddannelsesaktiviteter. 4.3. Andre mindre foranstaltninger
med henblik på at øge landbrugsproduktionen Mange af projekterne omfattede andre
komponenter, som var målrettet mod forbedring af produktionen, for eksempel ved
at modvirke tab efter høst, gennem adgang til vand og beskyttelse af vand eller
gennem adgang til markeder. I alt blev 315 350 ha landbrugsland
genoprettet eller kunstvandet, mens 13 656 diger, damme og mikrodamme samt
10 600 km vej (primært tilkørselsveje) blev genoprettet eller anlagt.
Desuden omfattede andre mindre foranstaltninger mikrokreditter, centre med
såsæd samt forskningsfaciliteter. I det nordlige Afghanistan deltog 4 880 familier i et
infrastruktur- og vandprogram efter penge for arbejde-princippet. Der blev anlagt
og repareret 107 km veje, 1 057 km vandingskanaler, og 3 164 ha
land blev gjort tilgængelig for landbrug, hvorved produktiviteten i
landbruget blev forbedret, og der blev adgang til landsbyer og markeder, især
om vinteren. Resultatet var, at 218 000 mennesker fik gavn af genoprettet
og nyanlagt infrastruktur og foranstaltning til beskyttelse mod oversvømmelse,
og 6 500 familier har nu adgang til sikkert drikkevand. Andre aktiviteter dækkede forskellige områder,
herunder fiskeri (Cambodja, Filippinerne, Guinea Conakry og Mozambique),
bylandbrug (Kenya), støtte til den politiske ramme (Nepal), opformering af frø
(Burkina Faso, Niger og Mozambique) og ressourcebevarende landbrug (Zambia). Fødevarefaciliteten har haft en positiv
indvirkning på mere end 59 millioner direkte modtageres liv ved at fremme
bæredygtig landbrugsproduktion hos mindre landbrugere, reducere tab efter høst
og lette adgangen til markederne. Indsatserne forbedrede de små
landbrugeres evne til at forvalte land, dyr og vand, hvilket bidrog til at øge
og diversificere deres indtægtskilder. Desuden bidrog fødevarefaciliteten til
at øge adgangen til fødevarer og til at styrke fødevare- og
ernæringssituationen for de mest sårbare, især kvinder og børn. 5. VIGTIGSTE ERFARINGER OG HENSTILLINGER Erfaringer 1. EU har bevist sin evne til at
etablere og på effektiv vis gennemføre fødevarefaciliteten på
1 mia. EUR. Dette modige skridt placerede EU i spidsen af
donorsamfundet, hvad angår bæredygtigt landbrug og fødevaresikkerhed. Siden
da er EU forblevet den vigtigste bidragyder inden for fødevaresikkerhed, som
fortsat står øverst på den internationale dagsorden med fødevaresikkerhedsinitiativet
fra L’Aquila og G8-initiativet ”New Alliance for Food and Nutrition Security. 2. Succesen med gennemførelsen
af fødevarefaciliteten skyldes i vid udstrækning, at den blev etableret
hurtigt, i stor skala og frem for alt, at den fungerede med en høj grad af fleksibilitet.
Kommissionen og FN etablerede hver sin særlige taskforce til at mobilisere
passende arbejdskraft og ekspertise, og dette spillede en vigtig rolle. 3. Det primære mål var hurtigt
at afhjælpe konsekvenserne af fødevarepriskrisen, snarere end årsagerne til
krisen. Fødevarefaciliteten øgede dog også fattige menneskers og samfunds
beredskab til at klare kommende kriser, hvilket var gavnligt, idet mange
lande i Afrika syd for Sahara siden er blevet ramt af fødevarekriser igen som
følge af flere og nært forbundne faktorer, herunder fattigdom, klimabetingede
risici, høje og svingende fødevarepriser, pres på naturressourcerne (herunder
uhensigtsmæssige jordbesiddelsessystemer), kraftig befolkningstilvækst,
skrøbelig forvaltning og politisk ustabilitet. Desuden vil de mest sårbare
mennesker oftere og i højere grad blive udsat for virkningen af disse faktorer,
især i Sahel og på Afrikas Horn. 4. Fødevarefacilitetens fokus på
øget landbrugsproduktion har ført til en positiv udbudsreaktion på lokalt plan.
Dog kan sådanne indsatser ikke erstatte behovet for, at partnerlandene
styrker deres langsigtede støtte til bæredygtigt landbrug og fødevaresikkerhed.
5. På grund af relativt korte
gennemførelsesperioder var det til tider en udfordring at nå programmernes mål.
Som det var tilfældet med SHARE og AGIR Sahel er der behov for, at
sammenhængen mellem indsatser af kort og mellemlang varighed styrkes. 6. Endvidere var
fødevarefacilitetens indsatser først og fremmest rettet mod
fødevaretilgængelighed og adgang til fødevarer. Mens adgang til fødevarer
er en væsentlig bekymring, er adgangen til nærende fødevarer en endnu større
udfordring i mange partnerlande. Der kunne være ofret langt mere
opmærksomhed på at afhjælpe underernæring hos mødre og børn. 7. I 2012 led næsten 30
millioner sårbare mennesker under fødevarekrisen på Afrikas Horn og i Sahel.
Det understreger behovet for, at EU opretholder en høj kapacitet til at
reagere prompte. I overensstemmelse med Den Europæiske Revisionsrets og
Parlamentets henstillinger, vil Kommissionen identificere de bedste
muligheder for at drage fordel af ændringer af finansforordningen og den
finansielle ramme. Henstillinger EU bør øge bistanden til bæredygtigt landbrug
og fødevaresikkerhed inden for sin ramme for geografisk planlægning for
2104-2020: 1. EU bør sætte bæredygtigt
landbrug og fødevaresikkerhed i centrum for sin politiske dialog med
partnerlandene og støtte partnerlandenes politik og prioriteter for at tage
fat på de underliggende faktorer, der bidrager til at skabe fødevarekriser. 2. EU’s bistand bør lægge
særlig vægt på lande med fødevareusikkerhed. Den metode til “struktureret
vurdering af fødevaresikkerhed”, som Kommissionen har udviklet til dette formål,
bør benyttes fuldt ud. 3. Fremme af
modstandsdygtighed hos de mennesker, samfund og partnerlande, der er mest
udsatte er et vigtigt mål for EU’s bistand til fødevare- og
ernæringssikkerhed. Inden for rammen af strategien for modstandsdygtighed
bør EU øge sin støtte til at mindske sårbarhed ved at øge partnerlandenes
kapacitet til at forhindre og forberede sig på fremtidige chok, samt til at
sætte ind, når kriserne forekommer. Det indebærer frem for alt at øge
indsatsen inden for risikostyring ved katastrofer, især i partnerlande, der er
disponeret for katastrofer. 4. EU bør bygge videre på de
erfaringer, der er indhentet fra gennemførelsen af fødevarefaciliteten samt fra
iværksættelsen af SHARE- og AGIR Sahel-initiativerne, og anvende de
eksisterende instrumenter og den nye mulighed for at etablere trustfonde til at
fremme en struktureret tilgang til støtte for de partnerlande, der står over
for fødevarekriser. 5. EU bør, hvor det er muligt,
benytte eksisterende nationale og regionale strukturer og kapaciteter
til at tilrettelægge indsatsen mod fødevarekrisen i forhold til krisens art og
omstændigheder. I en sådan tilgang vil man være opmærksom på ejerskab, idet der
tages hensyn til forbindelsen mellem fødevaresikkerhed på den ene side,
og forvaltning, skrøbelige stater og fredsopbygning på den anden,
især i skrøbelige stater og i sammenhæng med kronisk fødevareusikkerhed. 6. KONKLUSION OG VEJEN FREMAD Gennem fødevarefaciliteten, som bidrager til
at fremme en koordineret FN-indsats, har EU været i stand til hurtigt og
effektivt at afhjælpe virkningerne af fødevarepriskrisen i 2007-2008.
Fødevarefaciliteten på 1 mia. EUR har været til direkte hjælp for
over 59 millioner mennesker i 49 udviklingslande. Den har været i stand til at støtte en
positiv udbudsreaktion fra små landbrugere, som har øget deres produktion
og indtægt. Sikkerhedsnetforanstaltningerne har afbødet virkningerne af de
stigende fødevarepriser for de mest sårbare dele af befolkningen. Andre
foranstaltninger har på et bredt plan støttet landbrugets produktionsgrundlag.
I den henseende har fødevarefaciliteten opnået betydelige resultater i retning
af at øge bæredygtig landbrugsproduktion, mindske tab efter høst og lette
adgangen til markederne. Endvidere har
fødevarefaciliteten bidraget til at placere bæredygtig landbrugsproduktion
og fødevaresikkerhed øverst på den globale udviklingsdagsorden. Fødevarefaciliteten
har stimuleret en fortsat international opmærksomhed i fora som Komitéen for
Verdens Fødevaresikkerhed og G8 og G20 ved at betone behovet for at øge
produktionen og produktiviteten i landbruget på et varigt grundlag samt bidrage
til at styrke globale forvaltningsmekanismer ved at forbedre den globale
markedsinformation[18]. Mens fødevarefaciliteten i høj grad nåede sine
mål, skal der gøres mere for at afhjælpe fødevareusikkerhed, især i lande med
lave indtægter og med tendens til katastrofer. Ved at bygge videre på
erfaringerne med fødevarefaciliteten støtter EU, at bæredygtig udvikling i
landbruget og fødevaresikkerhed styrkes som et prioriteret område for
samarbejdet i lande med kronisk fødevareusikkerhed. Inden for rammerne af den fælles programmering
for 2014-2020, har EU-delegationerne modtaget specifikke retningslinjer for
at sikre, at bæredygtigt landbrug og fødevaresikkerhed prioriteres, især i
52 partnerlande, der er udvalgt i henhold til strukturerede vurderinger af
fødevare- og ernæringssikkerhed. Disse prioriteringer bør afspejles i den
politiske dialog, som EU's delegationer udvikler, og som vil lægge vægt på langsigtede
virkninger og ejerskab[19],
især ud fra et langsigtet bæredygtighedsperspektiv. I denne sammenhæng bør EU fokusere på de
lande, der er mest på afveje, hvad angår fødevare- og ernæringssikkerhed, og
anvende de mest effektive eksisterende finansieringsmekanismer til at reducere strukturel
sårbarhed på længere sigt samt fremme modstandsdygtighed over for
fremtidige fødevarekriser af enhver art i de fattigste husstande, lande og
regioner. [1] Sårbarheds-FLEX-mekanismen
(500 mio. EUR), EUF’s bevillingsramme B (185,9 mio. EUR),
det tematiske program for fødevaresikkerhed (50 mio. EUR) og ECHO
(210 mio. EUR). [2] Supporting
Horn of Africa Resilience (SHARE). [3] AGIR : Alliance globale
pour l'Initiative Résilience – Sahel. [4] COM
(2012) 586. [5] SWD(2013)
107. [6] SWD(2013)
107. [7] På
Comorerne og Madagaskar samt i Niger, Etiopien og Zambia blev
budgetstøtteprogrammerne mindre vigtige, end det var forudset. [8] For et
meget lille antal projekter gav Kommissionen forlængelse frem til den 31.
december 2012 på grund af senere omfordeling af midler til et velfungerende
projekt (Zambia) eller på grund af vanskellige situationer (Mali, Yemen,
Afghanistan og Kirgisistan). [9] Den
endelig rapport fra den resultatorienterede overvågning er tilgængelig på
DEVCO's websted. [10] Årsrapport
for 2012 om gennemførelsen af Den Europæiske Unions politikker for udvikling og
ekstern bistand i 2011. SWD (2012) 242 final. [11] Sammenfattede
oplysninger fra rapporterne fremlægges i afsnit 4 "Resultater og
sandsynlig virkning". [12] "European
Union Food Facility. Foundations for future action. FAO Initial
Review of Selected Projects".
http://www.fao.org/fileadmin/user_upload/ISFP/EuFF_web.pdf. [13] Endelig
evaluering af fødevarefaciliteten:
http://ec.europa.eu/europeaid/what/development-policies/intervention-areas/ruraldev/food_intro_en.htm. [14] Særberetning
nr. 1: Effektiviteten af Den Europæiske Unions udviklingsbistand til
fødevaresikkerhed i Afrika syd for Sahara. 2012. Den Europæiske Revisionsret. [15] Disse tal
omfatter ikke budgetstøtteinterventioner og regionale organisationers
aktiviteter. [16] FAO, WFP
og IFAD. [17] Hensigtserklæring
– Programmatisk samarbejde om fødevaresikkerhed og ernæring underskrevet af
FAO, WFP, IFAD og Kommissionen den 27. juni 2011. [18] Inden for
rammen for sin handlingsplan vedrørende prisvolatilitet i forbindelse med
fødevarer og landbrug tager G20’s initiativ til et
landbrugsmarkedsinformationssystem (AMIS), som blev iværksat i juni 2011, for
eksempel sigte på at øge gennemsigtigheden i den globale markedsinformation
samt styrke den politiske koordinering. http://www.amis-outlook.org. [19] I henhold
til principperne i Pariserklæringen om bistandseffektivitet,
Accrahandlingsplanen og EU-adfærdskodeksen om komplementaritet og arbejdsdeling
i udviklingspolitik.