EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0230
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o následném hodnocení Evropského návratového fondu za období 2008–2010 (zpráva předložena v souladu s čl. 50 odst. 3 písm. c) rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 575/2007/ES ze dne 23. května 2007)
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o následném hodnocení Evropského návratového fondu za období 2008–2010 (zpráva předložena v souladu s čl. 50 odst. 3 písm. c) rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 575/2007/ES ze dne 23. května 2007)
/* COM/2014/0230 final */
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o následném hodnocení Evropského návratového fondu za období 2008–2010 (zpráva předložena v souladu s čl. 50 odst. 3 písm. c) rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 575/2007/ES ze dne 23. května 2007) /* COM/2014/0230 final */
ZPRÁVA
KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A
SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o
následném hodnocení Evropského návratového fondu za období 2008–2010 (zpráva
předložena v souladu s čl. 50 odst. 3
písm. c) rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 575/2007/ES ze
dne 23. května 2007) 1.
PŘEDMĚT A ÚČEL ZPRÁVY[1] Evropský
návratový fond na období 2008 až 2013 byl zřízen v roce 2007 jako
součást obecného programu „Solidarita a řízení migračních
toků“[2]. Je jedním ze čtyř
fondů vytvořených v rámci tohoto obecného programu[3]. Cílem fondu je
podpora úsilí členských států o zlepšení všech aspektů
řízení návratů („ucelené řízení návratů“), a to i
prostřednictvím spolupráce mezi členskými státy za účelem
dosažení úspor z rozsahu. Celkový rozpočet fondu činí 676 milionů
EUR. Zdroje se přidělují 26 členským státům[4]. Rozhodnutí,
kterým se fond zřizuje, vyžaduje, aby Komise předložila následné
hodnocení za období 2008 až 2010[5] vycházející z národních
hodnotících zpráv o výsledcích a dopadu akcí spolufinancovaných fondem[6]. Komise v partnerství s
členskými státy má fond hodnotit, „aby posoudila vhodnost, účinnost a
dopad akcí s ohledem na obecný cíl [fondu]“[7].
Komise také „posuzuje doplňkovost akcí prováděných v rámci fondu s
akcemi prováděnými v rámci dalších politik, nástrojů a iniciativ
Společenství v dané oblasti“[8]. V této
zprávě jsou předloženy závěry následného hodnocení, pokud jde o
provádění ročních programů v období 2008 až 2010,
v jejichž rámci byly členským státům přiděleny zdroje
ve výši přesahující 199 milionů EUR. Členské
státy měly předložit své národní zprávy do konce června 2012.
Nicméně s ohledem na to, že období způsobilosti pro
provádění akcí v rámci ročního programu za rok 2010 trvalo do
30. června 2012, byla lhůta prodloužena do 31. října 2012 s
cílem umožnit, aby do zprávy byly zahrnuty komplexní výsledky tohoto
ročního programu. V následujících
kapitolách jsou nastíněny hlavní závěry, pokud jde o vhodnost,
efektivitu, účinnost, doplňkovost a přidanou hodnotu financování
z návratového fondu v období 2008–2010. VÝZNAM FONDU
V EVROPSKÝCH A VNITROSTÁTNÍCH SOUVISLOSTECH Význam fondu v kontextu EU, který vedl k
podpoře jeho zřízení Navracení
státních příslušníků třetích zemí, kteří nesplňují
nebo již nesplňují podmínky pro vstup, přítomnost nebo pobyt na území
členských států Evropské unie, je nutné k tomu, aby bylo
možné zaručit, že přistěhovalecká politika nebude
narušována, a k prosazování právního státu, jenž je nezbytným
charakteristickým rysem prostoru svobody, bezpečnosti a práva. V praxi
však provádění návratové politiky představuje náročný úkol,
zejména pro členské státy s nižším HDP nebo malými zkušenostmi nebo pro
některé členské státy, které čelí neúměrným migračním
tokům z důvodu své zeměpisné polohy nebo atraktivního ekonomického
profilu. Řízení návratů je složitým procesem. Vyžaduje navázání
dobrých operativních vztahů se zeměmi návratu, přičemž je
třeba v rámci prosazování práva zajistit rovnováhu mezi právy jednotlivce
a humanitárními ohledy na jedné straně, a zájmem státu na straně
druhé. Omezení
nedovoleného přistěhovalectví prostřednictvím účinné
návratové politiky je úkolem všech členských států. V prostoru
bez vnitřních hranic se lidé v zásadě mohou pohybovat bez
omezení. Tolerování nedovoleného pobytu v jednom členském státě
může nepříznivě ovlivnit boj proti nelegálnímu zaměstnávání
v celé EU, což v konečném důsledku působí jako faktor
podporující nedovolené přistěhovalectví v EU. Naproti tomu
účinné návratové politiky v celé EU mohou příznivě ovlivnit
důvěryhodnost společné přistěhovalecké politiky a
mohou pomoci zvýšit míru přijetí legálně pobývajících státních
příslušníků třetích zemí v členských státech. Evropský
návratový fond navazuje na přípravné akce, které byly provedeny v rámci
rozpočtového období let 2005–2007 a pomohly členským státům
připravit se na zahájení fungování návratového fondu v roce 2008. V
zájmu zajištění větší účinnosti boje proti nedovolenému
přistěhovalectví na vnitrostátní úrovni bylo účelem vzniku
Evropského návratového fondu podpořit dobrovolný a
v případě potřeby nucený návrat nelegálně pobývajících
státních příslušníků třetích zemí ve společném rámci
„uceleného řízení návratů“ a v souladu se společnými
normami. Ve výše uvedených souvislostech spojených s migrací je účelem
fondu v případě, že migrační toky ovlivňují
členské státy rozdílným způsobem, zajistit, aby byly dodržovány
zásady solidarity a spravedlivého sdílení odpovědností mezi členskými
státy, a to prostřednictvím poskytování finanční pomoci na
podporu jejich úsilí o zlepšení veškerých aspektů řízení
návratů. Rozdělení dostupných zdrojů EU mezi členské státy
je založeno na dvou kritériích, které odrážejí situaci členského státu,
pokud jde o závazky v této oblasti převzaté jménem – nebo k všeobecnému
prospěchu – Unie: počet rozhodnutí o vyhoštění týkajících se
státních příslušníků třetích států a počet
návratů do třetích zemí. Fond je prováděn na základě
strategických víceletých programů, které pokrývají celé programové období
2008–2013, a ročních programů dohodnutých každoročně
s členskými státy za účelem využití ročních finančních
prostředků. Fond se zaměřuje na
čtyři priority: –
Priorita
1: podpora na rozvoj strategického přístupu k řízení
návratů členskými státy, Priorita
2: podpora na spolupráci mezi členskými státy v oblasti řízení návratů, Priorita
3: podpora na specifické inovační mezinárodní či vnitrostátní
nástroje pro řízení návratů, Priorita
4: podpora na uplatňování norem Společenství a osvědčených
postupů v oblasti řízení návratů. Kromě
vnitrostátních programů využila Komise až 7 % zdrojů EU, které měla
ročně k dispozici, přímo na nadnárodní projekty, studie a další
druhy činností v zájmu EU prostřednictvím „akcí Společenství“
v oblasti návratové politiky a opatření zaměřených na cílové
skupiny. V rozpočtovém
období 2005–2007 byly zahájeny přípravné akce, a to „Přípravná
opatření pro návrat“ v období 2005–2006 a „Přípravná akce –
Řízení migrace, Solidarita v akci 2007 – návrat a znovuzačlenění
vracejících se osob“. Tyto nástroje přinesly první praktické zkušenosti s
nadnárodními projekty, a pomohly tak členským státům, nevládním
organizacím a dalším zúčastněným stranám připravit se na
zahájení fungování Evropského návratového fondu v roce 2008[9].
Od roku 2008 do konce programového období akce Společenství v rámci
Evropského návratového fondu spolufinancovaly (až 90 % celkových
způsobilých nákladů na akce) nadnárodní projekty převážně
v oblasti asistovaného dobrovolného návratu prostřednictvím
každoročně zveřejňovaných vyhrazených výzev
k předkládání návrhů. Tyto projekty doplnily vnitrostátní
programy a podpořily spolupráci a sdílení zkušeností na úrovni EU, pokud
jde o různé aspekty procesu asistovaného dobrovolného návratu. Je důležité
uvést, že tato následná hodnotící zpráva zahrnuje převážnou část
zdrojů Evropského návratového fondu, které byly provedeny v rámci
sdíleného řízení prostřednictvím vnitrostátních programů. Význam fondu v kontextu EU a ve vnitrostátním
kontextu během prvních let jeho provádění Období, na které
se vztahují roční programy 2008–2010 – od zahájení těchto
programů po jejich ukončení – trvalo od roku 2008 do poloviny roku
2012. Během tohoto období většina členských států provedla
významné změny svých politik, právních předpisů a
institucionálních rámců s cílem posílit a zlepšit řízení
(nucených a dobrovolných) návratů. Provedení směrnice
o navracení[10] zefektivnilo proces
řízení návratů zavedením možnosti pro státní příslušníky
třetích zemí rozhodnout se pro opatření týkající se dobrovolného
návratu a zahrnutím norem pro zadržení osob podléhajících rozhodnutí o
navrácení. Některé členské státy zavedly alternativní opatření
pro zadržení zranitelných státních příslušníků třetích zemí.
V posuzovaném obbdobí byly někdy akce doplněny dalšími právními
předpisy zaměřenými na řešení problému nelegální migrace a
navracení nelegálních migrantů. Povstání v severní Africe
v roce 2011 významně přispěla k nárůstu
migračních tlaků, jimž jsou vystaveny země v oblasti
Středomoří, a tudíž i ke zintenzivnění celkového úsilí
členských států v oblasti navracení. V období od ledna 2008
do 30. června 2012 bylo členskými státy prostřednictvím
operací nucených či dobrovolných návratů navráceno do
třetích zemí celkem 630 475 státních příslušníků
třetích zemí[11]. 60 % těchto
osob bylo navráceno prostřednictvím operací nucených návratů a 40 %
prostřednictvím operací dobrovolných návratů. Devíti
členským státům[12] se podařilo navrátit
více lidí prostřednictvím dobrovolných programů ve srovnání s
nucenými vyhoštěními, zatímco šestnáct členských států[13] naopak navrátilo více lidí
prostřednictvím nucených vyhoštění než za pomoci dobrovolných operací[14]. Více než polovinu uvedených
operací dobrovolných návratů provedly pouze dva členské státy (SE,
UK). Podíl
nelegálních migrantů (včetně osob překračujících
povolenou délku pobytu a odmítnutých žadatelů o azyl) výrazně
převažoval nad podílem žadatelů o azyl a uprchlíků, kteří
se dobrovolně navrátili do své země původu. Celkový
počet zařízení pro zadržení uprchlíků (určených pro
zadržení státních příslušníků třetích zemí do okamžiku jejich
vyhoštění) v Unii podle zpráv z konce června 2012 činil
179 a jejich celková kapacita případně postačuje pro
17 519 zadržených osob. V období,
které je předmětem hodnocení, navrátilo dvacet jedna členských
států 15 563 státních příslušníků třetích zemí
prostřednictvím společných letů za účelem navrácení[15] (z celkového
počtu 379 381 státních příslušníků třetích zemí,
kteří byli navráceni prostřednictvím operací nuceného
vyhoštění). Téměř 75 % celkového počtu lidí
navrácených prostřednictvím těchto letů bylo navráceno pouhými
dvěma státy (ES, NL). S ohledem
na výše popsané obecné souvislosti členské státy celkově zastávaly
pozitivní stanoviska, pokud jde o význam fondu z hlediska jejich
vnitrostátních potřeb. Většina států považovala cíle
programů za relevantní, Francie nicméně uvedla, že některé související
potřeby (jako je zohlednění nelegální populace migrantů
v zámořském departementu Mayotte) nemohly být řešeny
z důvodu pravidel týkajících se způsobilosti. Francie
rovněž kostantovala, že priorita 2 je v oblasti společných letů
za účelem navrácení méně relevantní, neboť společné lety za
účelem navrácení jsou rovněž financovány agenturou FRONTEX. Na druhé
straně se některé členské státy domnívaly, že potřeby a
příslušné cíle programů se během vykazovaného období
nezměnily, tj. od okamžiku vymezení cílů ve víceletém programu do
provedení ročních programů. Jiné členské státy doplnily, že
stanovené cíle zůstaly relevantní i pro budoucí intervence financované ze
státních rozpočtů nebo prostřednictvím fondu. DOPLŇKOVOST
FONDU VE VZTAHU KE STÁTNÍM ROZPOČTŮM V OBLASTI NAVRACENÍ
A DALŠÍM FINANČNÍM NÁSTROJŮM Členské
státy uvedly, že spolufinancování z Evropského návratového fondu
doplnilo financování prostřednictvím jiných finančních nástrojů
EU. Podle několika členských států hrál Evropský návratový
fond v oblasti řízení migrace doplňkovou úlohu ve vztahu
k dalším třem fondům[16] spadajícím pod obecný
program EU „Solidarita a řízení migračních toků“ (2007–2013).
Mezi další zdroje financování z prostředků EU uvedené jako
doplňkové k Evropskému návratovému fondu patřil Evropský
sociální fond a přípravné akce Evropského návratového fondu prováděné
před započetím stávajícího programového období. Pokud jde o
doplňkovost fondu k vnitrostátním investicím v oblasti navracení,
příspěvek fondu k vnitrostátním rozpočtům se pohybuje
v rozmezí od 100 % (BG, CY, LV, PT) po méně než 1 % (CZ).
V případě Španělska a Spojeného království se
prostředky z fondu podílejí na celkových výdajích v této oblasti
z 25 %, respektive 21 %. To jsou významné podíly, vezme‑li
se v úvahu výše investic vynaložených v těchto členských
státech na vnitrostátní úrovni v oblasti řízení návratů. Naproti
tomu Francie uvádí, že financování z Evropského návratového fondu má
poměrně malý finanční dopad na vnitrostátní výdaje v této
oblasti, neboť představuje pouze 4,9 % výdajů na nucené
návraty, avšak 15,3 % výdajů na dobrovolné návraty (2009–2011). Maximální
příspěvek fondu je stanoven na 50 % celkových nákladů na
akci a na 75 % pro členské státy, které mohou čerpat
z fondu soudržnosti, a rovněž pro akce odpovídající zvláštním
prioritám. V tomto ohledu z hodnocení vyplývá, že hlavní přínos
má fond v oblastech, u nichž existuje menší pravděpodobnost, že
budou investovány vnitrostátní finanční prostředky ze strany
členských států, tj. pomoc zranitelným osobám a provádění
pravidel a norem EU. To je pravděpodobně dáno tím, že uvedené
aktivity nejsou považovány za vnitrostátní priority nebo jsou součástí
priorit EU podporovaných ve výši 75 %. ÚČINNOST
FONDU Přidělené prostředky a výdaje Celková výše
příspěvků přidělených z fondu členským
státům v rámci ročních programů na období 2008 až 2010
činila více než 199 milionů EUR. Výše financování se
pohybuje v rozmezí od více než 1 milionu EUR v případě
Lucemburska po částku 29 milionů EUR v případě
Spojeného království a více než 27 milionů EUR pro Řecko.
Nejvyšší částky byly přiděleny členským státům, které
se potýkají s největším přílivem nelegálních migrantů a
nejvyšším počtem vracejících se osob. Mezi tyto státy patří Spojené
království, Řecko, Francie, Španělsko a Itálie, které dohromady
využily 59 % celkových příspěvků EU
přidělených v daném období členským státům. Graf 1:
Rozdělení finančních prostředků z Evropského
návratového fondu mezi jednotlivé členské státy v tisících EUR Průměrná
míra plnění[17] prostředků EU
vyhrazených na spolufinancování ročního programu na rok 2008 činila
66 % (z přidělené částky 55,5 milionu EUR bylo
vyčerpáno 36,6 milionu EUR). Míra plnění prostředků ze
spolufinancování EU v rámci tohoto programu se pohybovala mezi 16 %
(NL) a 100 % (ES). Průměrná míra plnění
prostředků ze spolufinancování EU v rámci ročních
programů 2009 a 2010 se pohybovala od 27 % v České
republice po 99 % ve Španělsku. V celkem šestnácti členských
státech byla míra plnění vyšší než 75 %[18],
přičemž v šesti z nich činila více než 90 %[19]. V šesti členských
státech činila průměrná míra plnění ze spolufinancování EU
v rámci ročních programů 2009–2010 50 % nebo méně[20]. Členské státy
s vysokou mírou plnění jsou často ty, které využívají vysokých
přidělovaných částek, zatímco členskými státy s nízkou
mírou plnění jsou často členské státy s nižšími
přidělovanými částkami. To lze vysvětlit
skutečností, že v členských státech s vysokými
přidělovanými částkami představuje příspěvek
z fondu pouze malou část jejich vnitrostátního rozpočtu
vyčleněného pro navracení a tyto země jsou zvyklé provádět
činnosti v této oblasti na základě předběžného
financování. Na druhé straně členské státy s nižšími přidělovanými
částkami mají často méně zkušeností a disponují menším
počtem subjektů činných v oblasti navracení. Celkem se
členským státům podařilo vyčerpat 76 %
prostředků, které jim byly poskytnuty v rámci ročních
programů pro roky 2008 až 2010 (vyčerpáno zhruba
151 milionů EUR z přidělené částky v
přibližné výši 199 milionů EUR). Většina
činností byla provedena v rámci priority 1, dále v rámci priorit 3, 4
a 2. Pokud jde o výdaje, důraz byl kladen na prioritu 1, dále pak na
priority 3, 4 a 2. Graf 2: Evropský
návratový fond v období let 2008–2010 podle priorit: počet akcí,
výdaje v milionech EUR a počet členských států
provádějících prioritu Většina
výdajů v rámci ročních programů na období 2008–2010 byla
vynaložena na činnosti provádějící prioritu 1 (podpora na rozvoj
strategického přístupu k řízení návratů – 114 milionů
EUR, tj. 82 % celkových vynaložených finančních
prostředků). Členskými státy s nejvyššími výdaji
v této kategorii byla Francie, Itálie, Španělsko a Spojené
království. Dále bylo vynaloženo 12 % prostředků EU na
činnosti provádějící prioritu 3 (podpora na inovační nástroje k
řízení návratů). Nejvyšší částky v rámci této priority
vynakládalo Belgie, Německo, Rakousko, Řecko a Švédsko. Pouze
4,8 milionů EUR bylo vynaloženo v rámci priority 4 (podpora
na uplatňování norem Společenství a osvědčených
postupů), přičemž nejvyšší částky vynakládala Francie,
Lotyšsko a Slovenská republika. Pokud jde o posledně jmenované země,
Francie se podílela na celkových výdajích EU vynaložených na činnosti
v rámci priority 4 ze 46 %. Pouze 4 miliony EUR byly vynaloženy
v rámci priority 2 (podpora na spolupráci mezi členskými státy),
přičemž nejvyšší částky v rámci této priority vynakládala
Itálie, Spojené království a Irsko. Pokud je o
výdaje podle kategorií akcí, nejvíce finančních prostředků bylo
přiděleno na kategorii nucených návratů (38 % celkových
výdajů), která byla následována kategorií dobrovolných návratů
(36 % celkových výdajů). Zdaleka největší částku na
dobrovolné návraty vynaložilo Spojené království (61 % celkových
výdajů vynaložených na kategorii dobrovolných návratů). Revize Celkem 20
členských států[21] uvedlo, že
alespoň jeden z jejich ročních programů vyžadoval formální
revizi.
Většina členských států[22]
potřebovala provést u jednoho či více jejich ročních
programů revize, které vyžadovaly prostředky převyšující 10 %
rozpočtu. Cílem zavedení revizí bylo zajistit plné vyčerpání
zbývajících finančních zdrojů a upravit prognózu výdajů v zájmu
zlepšení účinnosti a efektivity. Osmnáct[23]
členských států uvedlo, že považují revize za užitečné.
Několik členských států uvedlo, že díky revizím
přerozdělily rozpočtové prostředky z oblastí,
v nichž by zůstaly nedostatečně čerpány, do oblastí,
kde by případně mohly být výdaje překročeny. Další
členské státy uvedly, že provedení revizí přispělo k
zajištění účinného provádění projektů, čímž se zvýšila
jejich celková účinnost, nebo jim umožnilo přizpůsobit
původně plánované akce novým nebo měnícím se potřebám
či nepředvídaným událostem. Některé členské státy však uvedly,
že roční programy nebyly dostatečně flexibilní, aby bylo možné
přizpůsobit cíle měnícím se potřebám. Náklady na řízení programů Hlavním zdrojem
finanční podpory pro účely financování nákladů na řízení
byla technická pomoc poskytovaná fondem. Členské státy vynaložily v rámci
technické pomoci více než 12 milionů EUR z celkové částky
139 milionů EUR vynaložené na projekty v období, jež je
předmětem hodnocení (přibližně 9 %). Většina
členských států použila technickou pomoc především na náklady na
zaměstnance v rámci odpovědného orgánu nebo pověřeného
orgánu, dále na výpočetní techniku a nejméně nákladů vzniklo
v souvislosti s cestováním a/nebo organizací akcí. Většina
členských států uvedla, že technická pomoc byla velmi užitečná,
zejména pokud jde o podporu správy fondu, čímž přispěla
k účinnějšímu a účelnějšímu řízení fondu,
ačkoli některé členské státy (LU, RO) se potýkaly
s problémy při využívání prostředků z důvodu
omezení, pokud jde o způsobilost a použití. Celkové posouzení účinnosti Většina
členských států označila provádění programů za
účinné[24]. Několik
členských států považovalo provádění za neúčinné,
především z důvodu potíží při zajišťování
spolufinancování, složitých a administrativně náročných
prováděcích mechanismů a vysokého poměru mezi administrativními
náklady a celkovým objemem přidělených prostředků (AT, CZ,
CY, NL). V souvislosti
s prováděním byly uvedeny následující klíčové problémy[25]:
zpoždění ve schvalování
dokumentů jak ze strany členských států, tak ze strany
Komise,
potíže se zajištěním
spolufinancování,
zdlouhavé prováděcí mechanismy
a postupy, které vedly ke zpoždění v provádění
projektů,
nedostatečně účinná
komunikace a spolupráce se zástupci třetích zemí,
nedostatek informací o rozsahu
cílových skupin příjemců nebo potíže s jejich navracením.
Většina
členských států[26] uvedla, že byla právně
i finančně závislá na schválení rozhodnutí Komise, pokud jde o
zahájení provádění ročních programů. Některé členské
státy (FR, LU, SI, SE, UK) uvedly, že nebyly finančně závislé na
schválení rozhodnutí Komise, pokud jde o zahájení ročních programů,
neboť finanční prostředky byly uvolňovány z jejich
vnitrostátních rozpočtů. ÚČINNOST
AKCÍ PROVEDENÝCH PROSTŘEDNICTVÍM FONDU Tento oddíl
poskytuje přehled výstupů a výsledků dosažených
prostřednictvím ročních programů na období 2008 až 2010
v rámci každé ze čtyř priorit fondu[27]. Celkové výsledky a klíčové úspěchy Dvacet tři
členských států[28] vyhodnotilo celkové
výsledky a úspěchy fondu jako pozitivní nebo velmi pozitivní, zatímco
pouze tři členské státy hodnotily výsledky neutrálně[29]. Neutrálně tyto
členské státy hodnotily fond proto, že nebylo dosaženo očekávaných
výsledků, byl proveden pouze malý počet akcí (CZ), výsledků
nebylo dosaženo nebo nebyly kvantifikovatelné (LU), nebo byl proveden pouze
malý počet akcí, což ztížilo provedení obecného hodnocení (SE). V níže uvedené
tabulce jsou nastíněny souhrnné výstupy a výsledky fondu. Tabulka
1: Přehled souhrnných výstupů a výsledků provedených akcí Kategorie akce || VÝSTUPY, kterých bylo dosaženo na úrovni EU v rámci ročních programů 2008–2010 || VÝSLEDKY, kterých bylo dosaženo na úrovni EU v rámci ročních programů 2008–2010 || Priorita 1. Více dobrovolných návratů || 51 341 žádostí o dobrovolný návrat / prohlášení o záměru uskutečnit návrat || provedeno 9 788 operací dobrovolných návratů || navráceno 39 115 lidí || 20 568 osobám byla poskytnuta podpora k opětovnému začlenění (ve vhodných případech) || Priority 1, 3 a 4 2. Více nucených návratů || uskutečněno 2 404 letů za účelem nuceného návratu na úrovni členských států || || navráceno 97 962 lidí v rámci jednostranných operací nucených návratů || || Priority 1 a 2 3. Poskytování více/kvalitnějších informací/poradenství || zorganizováno 397 informačních činností/kampaní || poskytnuto poradenství 83 235 lidem || 17 699 lidí se díky poradenství rozhodlo pro dobrovolný návrat || || Priority 1 a 3 4. Rozsáhlejší/kvalitnější pomoc zranitelným lidem || pomoc poskytnuta 10 255 zranitelným osobám || || 7 804 osob, kterým byla poskytnuta pomoc, se dobrovolně navrátilo || 232 lidí, kterým byla poskytnuta pomoc, absolvovalo nucený návrat || Priority 1 a 3 5. Rozsáhlejší/kvalitnější pomoc při opětovném začleňování || provedeno 691 činností v oblasti opětovného začlenění || poskytnuta pomoc 7 636 lidem při opětovném začleňování || 4 541 lidí navráceno po provedení činností v oblasti opětovného začleňování nebo s ohledem na očekávání, že tyto činnosti budou provedeny || || Priority 1 a 3 6. Testování či zavedení nových nástrojů/iniciativ || zavedeno 3 081 nových nástrojů/iniciativ || || 6 230 případů navracení bylo vyřešeno/ovlivněno využitím nových iniciativ || 2 041 osob bylo skutečně navráceno díky zavedení nových nástrojů/iniciativ || Priority 1 a 3 7. Zlepšení znalostní základny v členských státech || 14 112 zaměstnanců orgánů veřejné moci získalo nové znalosti || 3 091 zaměstnanců nevládních organizací / dalších zúčastněných subjektů získalo nové znalosti || navázáno 310 partnerství || revidováno nebo zavedeno 46 právních ustanovení nebo správních postupů týkajících se návratů || Priority 1 a 3 8. Intenzivnější/lepší spolupráce s ostatními členskými státy || navázáno 5 nových partnerství[30] || 41 společných operací návratu provedeno s jinými členskými státy || 820 lidí navráceno prostřednictvím společných operací návratu || předáno a uplatněno 7 postupů || Priority 2 a 4 9. Lepší uplatňování pravidel a norem EU || přijato 11 přípravných opatření pro provedení směrnice || 17 organizací uplatňujících opatření || 2 184 návratů uskutečněno po zavedení opatření || || Priorita 4 10. Intenzivnější/lepší spolupráce na vnitrostátní úrovni || navázáno 77 nových partnerství (nevládní organizace, nevládní organizace a státní orgány atd.) || připraveno a realizováno 15 společných činností || || 27 lidí se navrátilo dobrovolně díky spolupráci / společným činnostem || Priority 1 a 4 11. Intenzivnější/lepší spolupráce se třetími zeměmi || navázáno 269 nových partnerství || zdokumentováno 3 415 případů díky lepší spolupráci se třetími zeměmi || díky spolupráci bylo nuceně navráceno 25 007 osob || 39 687 lidí se navrátilo dobrovolně díky spolupráci / společným činnostem || Priorita 3 Výstupy a výsledky dosažené v rámci priority 1
(podpora na rozvoj strategického přístupu k řízení návratů) V oblasti
nucených návratů byla většina (97 %) nucených návratů
spolufinancovaných fondem provedena v rámci podpory priority 1 (ostatní
nucené návraty byly uskutečněny v rámci priority 2).
Nejvyšší počet státních příslušníků třetích zemí navrátilo Španělsko
(48 550) následované Řeckem (17 338), Itálií
(8 321) a Kyprem (6 947). V oblasti
dobrovolných návratů bylo celkem 88 % všech dobrovolných návratů
výsledkem akcí provedených v rámci priority 1. Největší
počet státních příslušníků třetích zemí navrátilo Spojené
království (14 110). Dalšími členskými státy, které navrátily
velký počet státních příslušníků třetích zemí v rámci
priority 1, jsou Německo (4 903), Francie
(3 900), Polsko (2 616) a Nizozemsko (2 613).
Spojené království poskytlo pomoc při opětovném začleňování
největšímu počtu státních příslušníků třetích zemí
(14 288), přičemž tento počet představuje 70 %
všech lidí, kterým byla poskytnuta podpora při opětovném začlenění.
Dalšími členskými státy, které poskytly pomoc při opětovném
začleňování značnému počtu státních příslušníků
třetích zemí, jsou Polsko (3 510), Nizozemsko (835) a Itálie
(782). V rámci
priority 1 provedlo dvanáct členských států[31]
informační kampaně a dvanáct států[32]
provedlo akce přímo zaměřené na poskytování poradenství osobám,
které se případně mohou stát vracejícími se osobami.
Španělsko, Finsko a Irsko zastávaly názor, že zpracování a větší
šíření informací týkajících se návratu představuje jeden
z klíčových úspěchů akcí provedených v rámci této
priority. Nejvíce lidí se prostřednictvím akcí v oblasti poradenství
podařilo oslovit Rakousku (26 687), Nizozemsku (24 634) a
Německu (10 476), zatímco Rakousko (10 144), Německo
(2 705) a Portugalsko (1 871) zaznamenalo v důsledku
těchto akcí nejvyšší počet navrácených osob. Patnáct
členských států[33] poskytlo pomoc zranitelným
osobám s cílem umožnit jim návrat. Španělsko poskytlo pomoc
největšímu počtu osob (6 178), přičemž všichni tito
lidé se dobrovolně vrátili. Čtyři členské státy (BE,
HU, LT, EE) uvedly, že provedly operace nuceného návratu zranitelných osob
poté, co jim poskytly pomoc. Deset
členských států[34] vytvořilo
v rámci priority 1 nové nástroje nebo iniciativy, od nástrojů
pro zvyšování informovanosti a vytváření kapacit pro asistovaný dobrovolný
návrat, zveřejnění příruček o návratu a rozvoje
nástrojů řízení pro správu a finanční monitorování pomoci
při návratu po shromažďování biometrických informací týkajících se
žadatelů o pomoc při návratu. Některé členské státy[35] poskytly informace /
odbornou přípravu orgánům veřejné moci a/nebo nevládním
organizacím činným v oblasti navracení. Pokud jde o
výsledky akcí provedených v rámci priority 1, zejména akcí týkajících se
poskytování informací / odborné přípravy orgánům veřejné moci
a/nebo nevládním organizacím působícím v oblasti navracení, bylo
uvedeno, že došlo k navázání nových partnerství pro spolupráci
v Irsku, na Maltě, v Německu, v Portugalsku a Rumunsku.
Kromě toho šest členských států (BE, EL, LV, MT, NL, PT) považuje
zlepšení spolupráce se třetími zeměmi za výsledek akcí
provedených v rámci priority 1. Tyto akce údajně přispěly k
provedení dalších operací nucených návratů (428 z BE, 301 z EL)
a dobrovolných návratů (120 z BE, 9 z MT, 168 z NL a 55 z SE). Pokud jde o
dlouhodobější účinky akcí financovaných v rámci této priority,
členské státy uvedly následující informace: Tři
členské státy[36] uvedly, že díky financování
z Evropského návratového fondu byly zahájeny činnosti v oblasti
dobrovolných návratů a operace k opětovnému začlenění
v jejich zemích, v nichž taková opatření dříve neexistovala. Sedm
členských států[37] uvedlo, že podporované
akce vedly k systémovému zlepšení řízení návratů, což
přispělo k rozvoji standardizovaných přístupů; Osmnáct
členských států[38] vyjádřilo názor, že
akce provedené v rámci priority 1 významným způsobem přispěly ke
zlepšení celkového řízení návratů na vnitrostátní úrovni; Bylo
rovněž vykázáno zlepšení kvality procesů dobrovolných a nucených
návratů,
např. vytvoření nových nástrojů[39],
poskytování pomoci zranitelným osobám při nucených návratech[40], rozvoj partnerství
s nevládními organizacemi a dalšími zainteresovanými subjekty[41] nebo posílení spolupráce se
třetími zeměmi[42]. Výstupy a výsledky dosažené v rámci
priority 2 (podpora na spolupráci mezi členskými státy) Sedm
členských států[43] provedlo
společné operace za účelem návratu ve spolupráci s dalšími
členskými státy. Prostřednictvím společných operací za
účelem návratu provedených v rámci priority 2 bylo navráceno celkem
820 lidí. Sedm
členských států[44] uvedlo, že
akce provedené v rámci priority 2 posloužily k rozvoji
partnerství s ostatními členskými státy. Bylo navázáno celkem
šestnáct nových partnerství. Tato partnerství umožnila výměnu zkušeností
ohledně náročného procesu získávání dokladů pro vracející se
osoby z určitých zemí původu, pořádání pracovních
schůzek skupin s ostatními členskými státy na témata, jako je
uzavírání dohod o zpětném přebírání, a rozvoj partnerství
v oblasti návratů na sdílených hranicích (UK s FR). Dvanáct[45] z patnácti
členských států provádějících akce uvedlo, že výsledky akcí
provedených v rámci priority 2 pozitivně přispěly ke
zlepšení celkového řízení návratů na vnitrostátní úrovni.
Z dlouhodobějších účinků členské státy jmenovaly: vytváření
dlouhodobých synergismů a sítí prostřednictvím společných
letů za účelem navracení a dalších výměn; pozitivní
účinky podpory a uplatňování evropských norem a společných
kritérií pro odbornou přípravu v oblasti společných operací za
účelem návratu; zlepšení
komunikace a spolupráce se třetími zeměmi v rámci získávání
zkušeností úředníků v oblasti řízení návratů. Pouze tři
členské státy[46] uvedly, že výsledky akcí
provedených v rámci priority 2 přispěly ke zlepšení
celkového řízení návratů na vnitrostátní úrovni pouze v omezeném
rozsahu. Výstupy a výsledky dosažené v rámci priority 3
(podpora na inovační nástroje) Úspěchy
akcí provedených v rámci priority 3 zahrnují například rozvoj a/nebo
zavedení nových nástrojů a iniciativ (databáze zemí původu,
telefonní linky, na nichž jsou poskytovány informace o (asistovaných)
dobrovolných návratech, internetové stránky v různých jazycích atd.),
nebo poskytování odborného vzdělávání nebo informací týkajících
se nástrojů a iniciativ orgánům veřejné moci a nevládním
organizacím. Členské státy rovněž provedly operace
dobrovolných návratů, poskytly pomoc zranitelným osobám, poskytly
poradenství/informace státním příslušníkům třetích zemí a
dalším osobám poskytly podporu při opětovném začlenění.
Dále byla vytvořena řada partnerství se třetími zeměmi, například
partnerství zaměřená na projekty v oblasti opětovného
začlenění (AT, MT, ES). Španělsko například uspořádalo
semináře na téma spolupráce a udržitelnosti návratů pro úředníky
třetích zemí. Další členské státy (BG, HU, PL, RO, SI) rozvinuly
spolupráci mezi konzulárními a diplomatickými službami v oblasti dokládání
totožnosti vracejících se osob. Hodnocení
výsledků těchto akcí členskými státy bylo smíšené.
Třináct členských států (BE, BG, ES, FI, HU, IE, IT, LT, NL, PL,
RO, SI, UK) má za to, že výsledky akcí provedených v rámci této priority
jsou v souladu s původně stanovenými cíli, zatímco některé
členské státy (AT, DE, EL, FR, LU, MT, SE, SK) uvedly, že výsledky
neodpovídají původně stanoveným cílům, nebo jim odpovídají jen
do určité míry, a to z toho důvodu, že cílů některých
akcí nebylo zcela dosaženo, nebo že některé projekty nebyly provedeny. Pokud jde o
dlouhodobější účinky činností, v 17 členských státech[47] byly výsledky považovány na
pozitivní a přispívající k udržitelnému řízení návratů,
zatímco další státy (MT, SE) vyjádřily názor, že bylo provedeno
příliš málo akcí na to, aby mohly mít významný dopad na řízení
návratů nebo že období, které je předmětem hodnocení, bylo
příliš krátké na to, aby bylo možné provést posouzení dopadu
projektů (DE). Výstupy a výsledky dosažené v rámci priority 4
(podpora na uplatňování norem Společenství a osvědčených
postupů) Nejčastějším
úspěchem akcí provedených v rámci priority 4 bylo osvojení znalostí o
normách Společenství a osvědčených postupech v oblasti
řízení návratů ze strany pracovníků orgánů veřejné
moci a/nebo pracovníků nevládních organizací nebo jiných
zúčastněných subjektů. Čtrnáct členských států[48] uvedlo, že poskytly lidem
odbornou přípravu zaměřenou na normy Společenství a
osvědčené postupy v oblasti řízení návratů. Nejvíce lidem
poskytla odbornou přípravu Itálie (3 390), následovaná Polskem
(2 666) a Řeckem (2 234). Pět
členských států (BE, BG, HU, LT, SK) provedlo akce související
s prováděním směrnice o navracení, například ve Slovenské
republice byla prostřednictvím těchto akcí poskytnuta právní
pomoc 273 vracejícím se osobám a zajištěna pomoc pro 647 zranitelných
osob. Výsledky byly
celkově hodnoceny velmi pozitivně – jakožto
odpovídající původně stanoveným cílům a současně jako
zlepšující celkové řízení návratů. V případech, kdy byly
výsledky hodnoceny méně pozitivně, byla obvykle důvodem takového
hodnocení skutečnost, že bylo provedeno málo akcí (FI). PŘIDANÁ
HODNOTA FONDU Přidaná hodnota fondu Dopady na objem (dopady v praxi): míra,
v níž působení fondu přispělo k celkovému objemu
činností týkajících se návratu Členské
státy obecně uváděly, že podpora poskytovaná z fondu
přispěla ke zvýšení rozsahu, trvání a udržitelnosti vnitrostátních
návratových akcí. Podle zpráv
členských států se největší přidaná hodnota fondu
patrně projevila v oblasti dobrovolných návratů. Podpora
dobrovolných návratů byla v řadě členských států
citována jako hlavní přidaná hodnota, zejména z těchto
důvodů: Podpora
z fondu umožnila zavedení programů dobrovolného návratu ve třech
členských státech, v nichž dříve neexistovala (CY, LV, SI); Financování
z návratového fondu podpořilo nebo rozšířilo přístup
k programům dobrovolného návratu (CZ, EE, ES, FI, MT, PL, PT); Financování
z návratového fondu vedlo k jednoznačnému zvýšení ochoty navrátit se
dobrovolně, a to díky zavedení poradenství v oblasti navracení a
pomoci při opětovném začleňování, poskytování
finančních pobídek pro návrat (CZ, ES, FR, MT, PT, SK), dostupnosti
ucelených informací (týkajících se například poskytování pomoci
v zemi původu po návratu) a propagaci možností dobrovolného návratu a
zvyšování informovanosti o těchto možnostech (BE, DE, FR, HU, IE, MT, PT).
Belgie v tomto ohledu uvedla: „fond významně přispěl ke
zvýšení počtu dobrovolných návratů, a to nejen díky poskytování
větší pomoci, ale rovněž tím, že … poskytl všem zúčastněným
stranám aktuální informace o dobrovolném návratu a nástroje sloužící k
debatě o možném návratu, čímž zajistil lepší informovanost o možnosti
dobrovolného návratu“; Z finančních
prostředků Evropského návratového fondu bylo rovněž podporováno
zapojení nevládních organizací do činností v oblasti asistovaného
dobrovolného návratu (CZ, NL). Několik
členských států uvedlo, že významná přidaná hodnota
fondu se projevila rovněž v oblasti nucených návratů, a to
zejména s ohledem na: účast
na společných letech (BE, EL); zlepšení spolupráce mezi
členskými státy a třetími zeměmi (EE, EL, IT, MT, SI, SE, PL),
konkrétně pokud jde o: –
podporu
zjištění právních dokladů, což zkracuje dobu zadržení a urychluje
postup navracení; navázání
kontaktů ve třetích zemích, a to v neposlední řadě ve
třetích zemích, které nemají konzulární úřady ve členských
státech, což vede k usnadnění a lepšímu provádění dohod o readmisi; modernizaci
policejního vybavení a zlepšení odborné přípravy policejních
úředníků v oblasti norem EU, což přispělo ke zlepšení
kvality policejních služeb pro vracející se osoby a lepšímu porozumění
jejich právům, důvodům jejich zadržení a postupům
uplatňovaným při jejich navrácení (BE, DE, EL, LT, PL, SI, SK). Pokud jde o
názory na přidanou hodnotu programů v porovnání se stávajícími
vnitrostátními programy a politikami a ve vztahu k vnitrostátnímu
rozpočtu, většina členských států [49]
uvedla, že přidaná hodnota fondu spočívá v navýšení finančních
prostředků pro účely nucených i dobrovolných návratů –
zejména v období, kdy je omezováno financování z veřejných
rozpočtů. Některé členské státy však konstatovaly, že přidaná
hodnota fondu byla z důvodu poměrně nízké výše
příspěvku vnitrostátním rozpočtům vyhrazeným na řízení
návratů omezená (LU, FR). Dopady, pokud jde o úlohu: míra, v níž fond
přispěl k přípravě členských států na
náležité provedení směrnice o navracení Pokud jde o
provádění směrnice o navracení, sedmnáct[50] z dvaceti
čtyř[51] členských států
zastávalo názor, že fond pozitivně přispěl k zavedení
systémů pro nucený i dobrovolný návrat stanovených směrnicí o
navracení. V Maďarsku fond významně přispěl
k provedení programů asistovaného dobrovolného návratu a ke zlepšení
podmínek zadržení a kvality leteckých operací nuceného vyhoštění. Pro
Slovinsko spočíval nejdůležitější přínos fondu
v podpoře zahájení programů dobrovolného návratu a programů
opětovného začlenění poprvé v historii země. V
Estonsku byl jedním z nejdůležitějších zásahů financovaných
z fondu podpis dohody o spolupráci mezi estonským ministerstvem vnitra a
estonským Červeným křížem za účelem splnění požadavku
směrnice o navracení, který se týká monitorování operací nuceného návratu.
Jiné členské státy uvedly, že jejich vnitrostátní normy pro navracení
již byly v souladu se směrnicí o navracení nebo že provádění
směrnice o navracení bylo během vykazovaného období podporováno ze
státního rozpočtu, a nikoli z návratového fondu, nebo že směrnice
o navracení byla provedena po skončení období, které je
předmětem hodnocení. Je nutno
poznamenat, že Evropský parlament vytvořil politickou vazbu mezi
návratovým fondem a přijetím směrnice o navracení. Ústřední
myšlenkou, z níž tato politická vazba vychází, je, že finanční
prostředky EU určené ke spolufinancování činností
členského státu v oblasti navracení by měly být uvolněny
pouze za předpokladu, že daný členský stát vyjádřil souhlas s
přijetím společných norem, které zaručují humánní a
důstojné zacházení s vracejícími se osobami. Tento přístup
přispěl k nalezení východiska ze zablokovaných jednání
v Radě a nakonec vedl k přijetí směrnice o navracení
koncem roku 2008. Nicméně skutečnost, že se Spojené království dosud
nerozhodlo zapojit do provádění této směrnice, ačkoli je
největším příjemcem finančních prostředků
z návratového fondu, je pro Komisi přetrvávajícím zdrojem
znepokojení. Dopady, pokud jde o rozsah: rozsah, v němž
by činnosti spolufinancované fondem nebyly realizovány bez finanční
podpory EU Většina
členských států (AT, BE, CY, CZ, DE, EL, ES, HU, IT, LV, LT, MT, PL,
PT, RO, SE, SK, UK) měla za to, že některé činnosti
spolufinancované fondem by mohly být bez finanční podpory EU provedeny jen
v omezené míře. Uvedly, že rozsah činností, zejména činností
týkajících se dobrovolného návratu (informování, finanční pobídky pro
dobrovolný návrat, podpora při opětovném začleňování,
poradenství) by byl omezen. Tento závěr opět podtrhuje
přidanou hodnotu fondu v oblasti dobrovolného navracení.
Německo v tomto ohledu uvedlo: „Bez … fondu by celá řada
návratových opatření nebyla realizována, nebo by byla provedena pouze
v omezeném rozsahu. Díky financování EU se uskutečnilo více
intenzivních a časově náročných setkání zaměřených na
poradenství v oblasti navracení, v jejichž rámci byl uplatněn individuální
přístup k řešení situace, což mělo jednoznačně
pozitivní dopad na ochotu navrátit se dobrovolně. Bylo tak možné nabídnout
poradenská setkání pro specifické skupiny, jako jsou traumatizované ženy … Na
základě přístupu spočívajícího v rozsáhlém poradenství a
podpoře nyní dochází k přechodu k opatřením za účelem
návratu v oblasti udržitelného opětovného začleňování.“ Některé
členské státy rovněž uvedly, že by též byla poskytnuta menší
podpora zranitelným vracejícím se osobám (osobám se zvláštními potřebami
nebo osobám s rodinami) (EE, BE, LT). Některé
členské státy (BE, BG, CZ, EE, FI, HU, IE, LV, NL, PT, RO, SI, SK) uvedly,
že některé činnosti spolufinancované fondem by bez finanční
podpory EU nemohly být provedeny vůbec, což by se dotklo zejména činností
v oblasti dobrovolného návratu a činnosti nevládních organizací.
Estonsko například uvedlo, že by s velkou pravděpodobností nemohly
být zahájeny činnosti týkající se opětovného začlenění.
Česká republika uvedla, že by bez příspěvků z fondu
nemohly být provedeny činnosti týkající se finančních pobídek pro
návrat ani činnosti týkající se opětovného začlenění
vracejících se osob. Řecko rovněž uvedlo, že by bez podpory
poskytované fondem bylo velmi obtížné udržovat spolupráci s ostatními
členskými státy nebo pořádat dvoustranné schůze s orgány
třetích zemí. Na druhé
straně některé členské státy (EE, PT, RO, ES, BE) uvedly, že pokud
by fond neexistoval, mohly by činnosti týkající se nuceného návratu být
provedeny v rámci financování ze státního rozpočtu. Kupříkladu
Španělsko uvedlo, že výhradně ze státního rozpočtu byly
provedeny významné roční vnitrostátní investice financující pomoc pro
vracející se osoby, identifikační výbory a lety za účelem navrácení
osob. Některé členské státy (CZ, FI, FR, LU) uvedly, že některé činnosti
spolufinancované fondem by mohly být provedeny ve významnějším rozsahu.
To se z velké části týká rovněž vyhoštění, neboť ve
většině členských států pro toto opatření existuje
právní základ. Osvědčené postupy a získané zkušenosti Některé
členské státy uvedly, že k účinnému řízení návratů
významně přispěly následující správní postupy:
navázání dobrých vztahů
s příjemci,
vytvoření programových
opatření, jejichž cílem je zabránit nedostatečnému vynakládání
přidělených prostředků,
provádění delších a víceletých
projektů,
dosažení vzájemného porozumění
mezi různými zúčastněnými subjekty.
Pokud jde o
úspěšné postupy v oblasti řízení návratů, byly uvedeny
následující postupy:
programy pro dobrovolný návrat
(UK),
úzké kontakty se zeměmi
původu (LT, NL, PL, PT),
poskytování poradenství
ohledně programů pro navracení osobám, které případně
mohou být navráceny (DE, HU, IE, IT, MT),
vytvoření integrovaného
přístupu k návratům – od příprav před
odjezdem po pomoc při opětovném začlenění (BE, EE,
PT),
spolupráce s nevládními
organizacemi při provádění programů pro
dobrovolný návrat a mapování komunit migrantů (IT, PT),
zapojení zadržovacích či
přijímacích středisek do poskytování informací o programech pro
dobrovolný návrat případným
příjemcům (FI, RO).
Kromě toho
několik členských států uvedlo rozvoj následujících
osvědčených postupů v oblasti spolupráce se zeměmi
návratu: ·
konference
za účelem rozvoje vztahů mezi členskými státy a třetími
zeměmi, po níž následovalo podepsání dohod o readmisi, ·
kontakty
s konzulárními úřady třetích zemí příslušnými pro
potvrzování totožnosti vracejících se osob, ·
spolupráce
mezi vnitrostátními nevládními organizacemi a spřízněnými
organizacemi v přijímajících zemích v oblasti operací
dobrovolného návratu. Konečně
některé státy zdůraznily zkušenosti získané v oblasti
řízení a správy fondu, jež zahrnují:
zlepšení plánování,
zjednodušení řízení,
účinnější postupy
financování,
zlepšení zadávání veřejných
zakázek,
rozvoj posuzování potřeb a
rozvoj postupů za účelem dosažení udržitelnějších
výsledků.
Poslední uvedený
bod se týká pečlivého přizpůsobení pomoci při
opětovném začlenění jednotlivým potřebám státních
příslušníků třetích států, zajištění předávání
znalostí mezi projektovými manažery, propojení činností týkajících se
opětovného začleňování s politikami místního rozvoje
v zemích návratu, využívání poradců pocházejících z daných zemí
k informování osob, které případně mohou být navráceny, o
programech pro dobrovolný návrat a provádění pravidelných návštěv v zemích
původu, v nichž jsou takové programy prováděny, za účelem
monitorování. ZÁVĚRY Po
přezkoumání hodnotících zpráv členských států a s
příhlédnutím k dalším informacím dochází Komise k závěru, že
celkový výsledek provádění programů na období 2008 až 2010
v rámci Evropského návratového fondu je vcelku uspokojivý.
Organizacím provádějícím projekty a vnitrostátním orgánům se
podařilo dosáhnout dobrých výsledků, i když první rok provádění
fondu představoval pro některé členské státy velkou výzvu. Dále lze učinit
závěr, že je naplňován cíl fondu, kterým je podpora uceleného
řízení návratů v členských státech. Fond podpořil
provádění informačních kampaní a rozsáhlé šíření informací o
navracení v různých jazycích prostřednictvím cílených
komunikačních kanálů, zavedením nebo rozvojem poradenství pro osoby,
které případně mohou být navráceny (např. rozšíření
poradenských služeb na nové kategorie migrantů, jako jsou osoby
nacházející se v zadržovacích střediscích, rodiny, oběti
obchodování s lidmi), zavedení nebo rozvoj pomoci při opětovném
začleňování v zemích původu a rozvoj informačních
databází pro jednotlivé země. Pokud jde o výsledky, členské státy
uvedly, že akce spolufinancované fondem přispěly – podle
některých členských států významným způsobem –
k celkovému rozvoji uceleného přístupu k řízení
návratů, ke zvýšení počtu vracejících se osob a zlepšení kvality
postupů navracení. Kromě toho
fond přispěl ke zvýšení využívání dobrovolných návratů
v porovnání s nucenými návraty, a dokonce umožnil
v některých členských státech zavedení aktivit týkajících se
dobrovolného návratu a opětovného začleňování. Celkově však
členské státy stále navracejí více migrantů prostřednictvím
operací nucených návratů než prostřednictvím operací dobrovolných
návratů. V budoucnu by měl být kladen ještě větší
důraz na dobrovolný návrat v souladu se zásadou přednosti
dobrovolného návratu podle norem EU. Ačkoli bylo uvedeno dosažení
určitých úspěchů v oblasti spolupráce mezi členskými
státy (například společné lety za účelem navrácení, výměna
osvědčených postupů), skutečnost, že na tento cíl byla
vyčleněna pouze malá část přidělených finančních
zdrojů (méně než 3 % celkových prostředků vynaložených
členskými státy během období, které je předmětem
hodnocení), svědčí o potížích při vytváření sítí spolupráce
nebo o upřednostňování společných letů organizovaných
agenturou FRONTEX. V budoucnu by měl být kladen větší
důraz na podporu praktické spolupráce s cílem omezit zdvojování
úsilí, například v oblasti spolupráce se třetími zeměmi,
odborného vzdělávání a shromažďování informací o situaci
v zemích návratu. Pokud jde o zásadu
solidarity, která je základní zásadou fondu, Spojené království,
Řecko, Francie, Španělsko a Itálie – jejichž přidělené
prostředky představovaly celkem 59 % celkových příspěvků
EU, které byly přiděleny v období 2008–2010 – si při
řízení fondu a provádění programů vedly celkem
úspěšně, s průměrnou mírou plnění 83 %. S výjimkou
jednoho státu všechny tyto státy hodnotily celkové výsledky fondu jako velmi
pozitivní. Řecko označilo tyto výsledky za pozitivní, a to
z důvodu právních a správních obtíží doprovázejících provádění
fondu. Postupy a
systémy nových fondů zřízených na období 2014–2020 reagují na kritiku
členských států, které zdůraznily potřebu zjednodušit
postupy a omezit administrativní zátěž. První generace financování
z programu Solidarita (fondy SOLID – včetně Evropského
návratového fondu) kombinuje víceletý rámec s ročními programy,
v důsledku čehož je tento systém složitý, časově
náročný a poněkud obtížně řiditelný. U budoucích
fondů se přejde na přístup víceletého programování, jehož cílem
bude nabídnout větší flexibilitu, výrazně omezit pracovní zátěž
Komise, členských států a příjemců a umožnit řízení
fondů více orientované na výsledky. Kromě toho, zatímco
v současnosti v rámci obecného programu „Solidarita a
řízení migračních toků“ existují čtyři různé
fondy se čtyřmi základními právními akty, struktura dalších
fondů bude zjednodušena snížením počtu programů tak, že
strukturu budou tvořit dva fondy: Fond pro vnitřní bezpečnost a
Azylový a migrační fond (v němž budou sloučeny současný
Evropský návratový fond, Evropský uprchlický fond a Evropský fond pro integraci
státních příslušníků třetích zemí). [1] Tato
zpráva byla vypracována Komisí zejména na základě údajů poskytnutých
zúčastněnými členskými státy. Navzdory přezkumu kvality
provedeného Komisí nelze vyloučit výskyt nesrovnalostí či
nepřesností. Komise se nicméně domnívá, že takové případné
nesrovnalosti či nepřesnosti by neměly mít vliv na smysluplnost
a spolehlivost závěrů uvedených v této zprávě. [2] Sdělení
Komise Radě a Evropskému parlamentu o zřízení rámcového programu
týkajícího se solidarity a řízení migračních toků pro období
2007–2013, KOM(2005) 123 v konečném znění. [3] Ostatními
fondy obecného programu jsou: Fond pro vnější hranice, Evropský uprchlický
fond a Evropský fond pro integraci státních příslušníků třetích
zemí. [4] V souladu
se svým protokolem se fondu neúčastní Dánsko. [5] Rozhodnutí
Evropského parlamentu a Rady č. 575/2007/ES ze dne 23. května 2007 o
zřízení Evropského návratového fondu na období 2008 až 2013 jako
součásti obecného programu „Solidarita a řízení migračních
toků“, čl. 50 odst. 3. [6] Rozhodnutí
č. 575/2007/ES, čl. 50 odst. 2. [7] Rozhodnutí
č. 575/2007/ES, čl. 49 odst. 2. [8] Rozhodnutí
č. 575/2007/ES, čl. 49 odst. 3. [9] Hodnocení
přípravných akcí je dostupné na internetových stránkách http://ec.europa.eu/home-affairs/funding/2004_2007/solidarity/funding_solidarity_en.htm. [10] Směrnice
Evropského parlamentu a Rady 2008/115/ES ze dne 16. prosince 2008 o
společných normách a postupech v členských státech při
navracení neoprávněně pobývajících státních příslušníků
třetích zemí. Směrnice platí pro všechny členské státy
s výjimkou Dánska, Irska a Spojeného království. Lhůta pro provedení
směrnice uplynula ke dni 24. prosince 2010. [11] Vnitrostátní
programy celkem, včetně návratového fondu. [12] AT, BE, CZ, IE, LU, PL, PT, SE, UK. [13] BG, EE, FI, FR, DE, EL, HU, IT, LV, LT, MT, NL, RO, SK, SI, ES. [14] Pro
Kypr údaje týkající se dobrovolného návratu nebyly poskytnuty. [15] Celkové
národní programy, včetně návratového fondu. [16] Fond
pro vnější hranice, Evropský uprchlický fond a Evropský fond pro integraci
státních příslušníků třetích zemí. [17] Míra
plnění měří rozsah, v němž členské státy
skutečně vynaložily prostředky, které jim byly původně
přiděleny. [18] AT,
BE, DE, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LV, MT, PL, PT, SE, SK, UK. [19] AT,
DE, ES, FR, IT, PT. [20] BG, CZ, EE, LT, LU, SI. [21] Následující
členské státy neprovedly revize u žádného ze svých ročních
programů na období 2008 až 2010: AT, BG, CZ, LU, MT, SI. [22] DE, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LV, PL, PT, RO, SE, SK, UK. [23] BE, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LT, LV, NL, PL, PT, RO, SE, SK, UK. Kypr neposkytl žádné hodnocení revize svého
programu na rok 2009. [24] AT,
BE, BG, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, LT, LV, MT, NL, PL, PT, SE, SI, SK, UK. [25] AT,
BG, CZ, DE, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LV, LT, LU, MT, NL, PL, PT, SE, SI, SK, UK. [26] AT,
BE, BG, CY, CZ, EE, EL, ES, FI, IT, LT, LV, MT, PL, PT, RO, SK. [27] Přehled
výstupů a výsledků rozepsaných podle priorit odráží chápání
těchto priorit členskými státy a následnou klasifikaci jejich
projektů. Obdobné projekty byly v různých členských státech
programovány v rámci různých priorit. Výsledky a výstupy každé
priority se do určité míry překrývají – například dobrovolné
návraty byly výsledkem akcí provedených v rámci priorit 1 a 3 nebo byla
poskytnuta pomoc zranitelným osobám prostřednictvím akcí provedených
v rámci priorit 1, 3 a 4. [28] Velmi
pozitivní: AT, BE, CY, ES, FI, FR, IT, LV, LT, PL, PT, SK, UK (13). Pozitivní:
BG, DE, EE, EL, HU, IE, MT, NL, RO, SI (10). [29] CZ,
LU, SE. [30] V souvislosti s kategoriemi akcí 10 a 11
znamená partnerství novou formu spolupráce na vnitrostátní úrovni nebo se
třetími zeměmi zahájenou prostřednictvím návratového fondu, tj.
rozvoj nových iniciativ spolupráce s příslušnými zúčastněnými
stranami. [31] BG,
CZ, DE, ES, FI, FR, IE, LT, PL, PT, RO, SK. [32] AT,
BG, CZ, DE, FI, IE, LV, LT, NL, PL, PT, RO. [33] AT,
BE, BG, DE, EE, ES, FI, FR, HU, IT, LT, NL, PL, PT, SE. [34] BE,
CY, FI, FR, LV, LT, NL, PT, RO, SE. [35] DE,
FI, IE, LT, MT, PT, RO. [36] CY,
SI, LV. [37] EE, ES, FI, FR, IT, MT, SE. [38] BE, BG, CY, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LT, LV, MT, PL, PT, SE, SI. [39] BE, CY, FI, FR, LV, LT, NL, PT, RO, SE. [40] BE, HU, LT, EE. [41] DE, IE, PT, SE. [42] BE, EL, LV, MT, NL, PT. [43] BE, CY, EL, IE, PL, RO, UK. [44] BG, CZ, DE, EE, EL, PL, UK. [45] BE,
CY, CZ, EE, EL, FR, IE, IT, LV, PL, RO, UK. [46] BG,
EE, LU. [47] AT,
BE, BG, EL, ES, FI, HU, IE, IT, LT, LU, NL, PL, RO, SI, SK, UK. [48] BE, BG, CY, EE, EL, HU, IT, LT, LV, PL, RO, SE, SI, SK. [49] BE, CZ, ES, EE, IE, MT, NL, PL, PT, SE, UK. [50] BE, BG, CY, DE, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, LV, MT, PL, PT, RO, SI. [51] Spojené
království a Irsko se rozhodly směrnice o navracení nezúčastnit.