This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0439
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS on the functioning of Regulation (EC) No 2006/2004 of the European Parliament and of the Council of 27 October 2004 on cooperation between national authorities responsible for the enforcement of consumer protection laws (the Regulation on consumer protection cooperation)
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o fungování nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele („nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele“)
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o fungování nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele („nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele“)
/* COM/2014/0439 final */
ZPRÁVA KOMISE EVROPSKÉMU PARLAMENTU, RADĚ, EVROPSKÉMU HOSPODÁŘSKÉMU A SOCIÁLNÍMU VÝBORU A VÝBORU REGIONŮ o fungování nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 ze dne 27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele („nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele“) /* COM/2014/0439 final */
Zpráva o fungování nařízení o
spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele
1. Úvod
Spotřebitelské
výdaje v současné době představují více než 56 % HDP EU a jsou
důležitou hnací silou evropského hospodářství[1].
Zlepšením podmínek pro spotřebitele a posílením důvěry
v jednotný trh může spotřebitelská politika EU významným
způsobem přispět k vyššímu růstu v EU. Jak uvádí
evropský program pro spotřebitele z roku 2012, jednu z priorit
spotřebitelské politiky představuje intenzivnější vymáhání právních
předpisů na ochranu spotřebitele. Konzistentní a účinné vymáhání
těchto právních předpisů má zvýšit soukromou spotřebu a
zajistit rovné podmínky pro podniky. Soukromá spotřeba a rovné podmínky pak
podněcují soutěž a inovace zaměřené na spotřebitele[2]. Vymáhání
právních předpisů EU týkajících se hospodářských zájmů
spotřebitelů bylo posíleno v roce 2004, kdy bylo schváleno
nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele
(nařízení SOOS)[3]. Tento jedinečný rámec spojuje
vnitrostátní orgány všech členských států EU[4].
Jeho prvořadým cílem je řešit případy přeshraničního
porušování právních předpisů na ochranu spotřebitele
vytvořením postupů pro výměnu informací, podávání žádostí o
přeshraniční vymáhání právních předpisů a pro koordinovaná
opatření, a tak zabránit obchodníkům porušujícím zákon, aby se
stěhovali z jednoho členského státu do druhého a využívali mezer
v hranicích mezi jurisdikcemi. Tento rámec také umožňuje uzavírání
dohod o mezinárodní spolupráci. Ve
dvou dvouletých zprávách[5] z let 2009 a 2012 Komise posoudila
fungování nařízení SOOS a uvedla způsoby, jak ve stávajícím
legislativním rámci zefektivnit spolupráci při vymáhání právních
předpisů. Na základě čl. 21 písm. a) bylo nařízení SOOS
doplněno o ustanovení o přezkumu, jež vyžaduje, aby Komise posoudila
efektivnost a operační mechanismy dotyčného nařízení. Externí
hodnocení (dále jen „hodnocení“)[6] v roce 2012 dospělo
k závěru, že nařízení SOOS je pro příslušné orgány i
spotřebitele přínosné, a potvrdilo vhodnost i důležitost
cílů nařízení SOOS, přičemž bylo poznamenáno, že tyto cíle
dosud nebyly zcela splněny. V
závěrech spotřebitelského summitu EU, který se konal v roce 2013[7],
se upozorňuje, že je třeba integrovanější postup při vymáhání
spotřebitelských práv na úrovni EU, a to především proto, aby se
zamezilo rozsáhlému porušování právních předpisů na ochranu
spotřebitele[8]. Vnitrostátní orgány vymáhání práva a
organizace spotřebitelů mezitím podnikly proti tomuto rozsáhlému
porušování právních předpisů na ochranu spotřebitele příslušná
opatření, například v případech praktik,
které spotřebitele uvádějí v omyl ohledně zákonné záruční
doby[9]. Tato
opatření nejen dokazují, že větší obchodníci pravděpodobně
používají tytéž praktiky současně ve více členských státech, ale
poskytují rovněž cenné podněty k úvahám o tom, jak co nejlépe zamezit
tomuto porušování právních předpisů na ochranu spotřebitele, ke
kterému na úrovni EU dochází ve velkém měřítku. Další
krok v procesu přezkumu představovalo zveřejnění podrobného
plánu Komise[10] poskytujícího přehled o hlavních
oblastech, ve kterých lze dosáhnout zlepšení, a jejich ověření
prostřednictvím veřejné konzultace[11], která proběhla od 11.
října 2013 do 13. února 2014. Tyto oblasti se týkají jednotného vnímání
rámce SOOS všemi aktéry, možných nedostatků v mechanismech varování,
procesních a právních překážek při vyřizování žádostí o
vzájemnou pomoc, pravomocí příslušných orgánů, úlohy Komise a
nutnosti vytvořit společné nástroje pro zamezení rozsáhlého
porušování právních předpisů na ochranu spotřebitele, které se
současně dotýká několika členských států (závažné
porušování práva na úrovni EU). Přezkum
zatím potvrdil, že provedení nařízení SOOS vedlo v roce 2007
k vytvoření efektivních prostředků k zajištění
kolektivních zájmů spotřebitelů v celé EU. Nařízení SOOS
pro vnitrostátní orgány stanovilo minimální společné kapacity pro vymáhání
práva a umožnilo těmto orgánům provádět společná
opatření v oblasti vymáhání práva koordinovaná Evropskou komisí. Byla
například provedena kontrola více než 3 000 internetových stránek
elektronických obchodů v různých hospodářských
odvětvích zaměřená na porušování práva EU, jež vedla
k důslednějšímu dodržování právních předpisů. V posledních
dvou letech byl učiněn další krok, který toto odvětví
přiměl zanechat nekalých obchodních praktik v oblastech
společného zájmu v celé EU – společné postupy při prosazování
SOOS. Konkrétní příklad toho, jak může vymáhání právních
předpisů založené na SOOS řešit aktuální problémy
spotřebitelů vyskytující se v několika členských
státech, je nedávné opatření v rámci SOOS týkající se in-app
nákupů[12], v jehož rámci vnitrostátní
orgány vymáhání práva v celé EU pomohly velkým technologickým
společnostem dospět ke společnému pochopení toho, jak
v této oblasti používat příslušná spotřebitelská pravidla. Současně
s tím, jak se ochrana spotřebitele a spotřebitelská politika
v EU rozvíjely, vyvíjela Komise úsilí k vypracování vysvětlujících
pokynů, aby dále usnadnila vymáhání a dodržování právních
předpisů[13]. Připravované pokyny
k používání směrnice o právech spotřebitelů[14]
a směrnice o nekalých obchodních praktikách[15]
by měly podpořit shodné posuzování případů, a zlepšit tak vymáhání
právních předpisů na ochranu spotřebitele. Při
výhledu do budoucna přezkum jasně naznačil, že vymáhání právních
předpisů na ochranu spotřebitele se musí vyrovnat se specifickými
rysy dematerializovaného obchodu i s rychlostí, kterou se může porušování právních
předpisů na ochranu spotřebitele šířit po celé EU. Výsledky
v oblasti spotřebitelských údajů i zprávy evropských spotřebitelských
center poukazují rovněž na přetrvávající nerovné podmínky pro
spotřebitele v různých zemích a na vysoký počet
případů přeshraničního porušování právních
předpisů na ochranu spotřebitele. Veřejná konzultace
ukázala, že zúčastněné subjekty jednoznačně požadují, aby tvůrci
politik zintenzivnili své úsilí o efektivní vymáhání právních
předpisů na ochranu spotřebitele. Tato
zpráva představuje další krok v procesu přezkumu. Obsahově spojuje
všechny uvedené dokumenty, nové dvouleté zprávy předložené členskými
státy v roce 2013[16] a výsledek veřejné konzultace.
V souladu se zásadami inteligentní regulace[17]
bude po této zprávě následovat podrobné posouzení dopadů možných
vylepšení nařízení SOOS, aby mohla Komise na začátku roku 2015 dokončit
přezkum požadovaný v čl. 21 písm. a) nařízení SOOS a aby
bylo možné rozhodnout o tom, zda je legislativní návrh na změnu
nařízení SOOS nezbytný.
2. Spolupráce
v oblasti vymáhání práva od roku 2007 zvyšuje přínos právních
předpisů na ochranu spotřebitele v EU pro spotřebitele
Nařízení SOOS od roku 2007 přináší
spotřebitelům v EU značný prospěch díky posílení
kapacit pro vymáhání práva v celé Evropě. Spolupráce mezi orgány
vymáhajícími dodržování právních předpisů na ochranu
spotřebitele zajišťuje jednotnější uplatňování právních
předpisů na ochranu spotřebitele v EU, což přispívá
k lepšímu fungování jednotného trhu ve prospěch občanů a
podniků. Konkrétně: ·
Mechanismus
vzájemné pomoci při SOOS poskytl srozumitelný a souhrnný právní rámec pro
vzájemnou výměnu informací a pro přeshraniční opatření
k vymáhání práva. Nejvýznamnější inovaci představuje možnost
přeshraničního vymáhání právních předpisů na ochranu
spotřebitele (článek 8 nařízení SOOS). Tato inovace nejen
snižuje náklady na vymáhání, ale navíc umožňuje využívat správní prostředky
jedné země ku prospěchu spotřebitelů z ostatních zemí
a k zamezení toho, aby se obchodníci porušující právní předpisy
stěhovali z jednoho státu do druhého. Žádosti
o vzájemnou pomoc Nařízení
SOOS příslušným orgánům umožňuje, aby si na základě žádosti
vyměňovaly informace relevantní pro vyšetřování (článek 6)
a požádaly jiný příslušný orgán o ukončení protiprávního jednání
uvnitř Společenství (článek 8). Tyto nástroje příslušným
orgánům umožňují získat důkazy pro ukončení protiprávního
jednání ze strany obchodníků z jiných členských států,
které poškozuje spotřebitele v oblasti jejich působnosti. Do
konce roku 2013 předložily členské státy celkem 1 454 žádostí o
vzájemnou pomoc, z nichž bylo 699 žádostí o informace a 755 žádostí o donucovací
opatření. Hodnocení upozorňuje na řadu výhod získaných díky
mechanismu vzájemné pomoci, například na zvýšení efektivnosti
přeshraničních opatření k vymáhání práva, výměnu
osvědčených postupů, vyšší informovanost orgánů o nových
případech porušování práva a zvýšenou správní kapacitu[18].
·
Kontrolní
akce „sweep“ a společné postupy při vymáhání práva vycházející
z článku 9 nařízení SOOS členským státům umožnily
koordinovat postupy při vymáhání práva ve větším měřítku. Vznikly
tak efektivní nástroje pro odhalování a potírání závažného a rozšířeného
porušování práva v celé EU se zřejmým odrazujícím účinkem na
ostatní obchodníky. Nápravná opatření přijatá například
v oblasti elektronického zboží, služeb cestovního ruchu a digitálního
obsahu jednoznačně vedla ke zřetelnému zlepšení při
dodržování právních předpisů i ke zvýšené informovanosti o právech
spotřebitelů mezi podniky. Kontrolní
akce „sweep“ Komise spolu s příslušnými orgány
členských států vytvořila podobu kontrol internetových stránek specifickou
pro EU (známou jako „sweep“). „Sweepem“ se rozumí kontrola internetových
stránek prováděná v celé EU, jejímž účelem je odhalit porušování
právních předpisů na ochranu spotřebitele na daném elektronickém
trhu a následně prostřednictvím činností při vymáhání práva
zajistit dodržování těchto právních předpisů. Od roku 2007 ke
sweepům dochází jednou ročně, koordinuje je Evropská komise a
provádějí je v tutéž dobu vnitrostátní orgány pro vymáhání práva
v zúčastněných zemích. Přestože jsou tyto kontroly
dobrovolné, každý rok je prováděly téměř všechny členské
státy. V letech 2007–2013 bylo zkontrolováno více než 3 000
internetových stránek: Elektronický trh || Zúčastněné členské státy || Prověřené internetové stránky || Internetové stránky s nesrovnalostmi || Míra prosazení práva* Letenky (2007) || 15 + 1 EHP || 447 || 32 % || 81 % Obsah mobilních telefonů (2008) || 27 + 2 EHP || 554 || 54 % || 71 % Elektronické zboží (2009) || 26 + 2 EHP || 369 || 55 % || 71 % Elektronický prodej letenek a jízdenek (2010) || 27 + 2 EHP || 414 || 59 % || 79 % Spotřebitelské úvěry (2011) || 27 + 2 EHP || 565 || 69 % || 75 % Digitální obsah (2012) || 27+ 2 EHP || 330 || 52 % || 80 % Služby cestovního ruchu (2013) || 27+ 2 EHP || 552 || 69 % || 62 %** * Míra prosazení práva udává míru dodržování právních předpisů po provedení sweepu: procentní podíl vyhovujících internetových stránek z celkového počtu zkontrolovaných internetových stránek. ** Výsledky po 6 měsících. K tomu, aby mohly vnitrostátní orgány podat zprávu o konečných výsledcích svých činností při vymáhání práva, je obvykle třeba, aby od úvodního prověřování uplynulo minimálně 12 měsíců. Hodnocení
dokládá přínos sweepů, a to jak u porušování práva mezi státy uvnitř
Unie, tak u vnitrostátních případů. Sweepy jsou dobrými ukazateli
toho, jak dotyčné/ý odvětví/trh dodržuje předpisy v oblasti
ochrany spotřebitele, a zviditelňují síť SOOS. Přispívají
ke stejnému chápání právních a jiných otázek mezi orgány SOOS. Společné
postupy při vymáhání práva Společný
postup při vymáhání práva představuje novou podobu společných
činností k vymáhání práva, vytvářenou od roku 2013 na základě
článku 9 nařízení SOOS. Umožňuje příslušným orgánům
členských států za pomoci Komise u konkrétního problému koordinovat
postup při uplatňování právních předpisů na ochranu
spotřebitele. První takové opatření se týká in-app nákupů v online
hrách. Další příklad se týká odvětví půjčoven
automobilů. V obou případech probíhají jednání
s dotyčným odvětvím s cílem zajistit dodržování právních
předpisů na ochranu spotřebitele. ·
Mechanismus
varování při SOOS členským státům poprvé poskytl rámec pro
výměnu informací o nových případech porušování práva a pro
určení takového porušování práva, které může vyžadovat koordinovaný
postup. ·
Společné
činnosti a projekty, pracovní setkání a další události zvýšily vymáhací a
správní kapacitu členských států v oblasti ochrany
spotřebitele a vedly k posílení důvěry i vzájemného
porozumění mezi orgány členských států zapojenými do sítě
SOOS. ·
Mezinárodní
spolupráce umožnila výměnu osvědčených postupů
s hlavními obchodními partnery EU. Těchto
úspěchů bylo dosaženo navzdory omezeným zdrojům na správu
v důsledku krize. Tyto úspěchy ve skutečnosti dokazují, že
mechanismus SOOS může zajistit prostředky k zamezení porušování
práva v celé EU, které účinněji využívají zdroje. Provádění
nařízení SOOS obecně vede k pozitivním výsledkům a vytváří
mechanismus síťové spolupráce, který slouží jako příklad pro ostatní
oblasti jednotného trhu.
3. Spolupráce
při vymáhání práva: inteligentnější způsob, jak řešit nové
problémy způsobené digitální ekonomikou
Nařízení
SOOS nadále zůstává velmi významným přínosem pro budoucnost
spotřebitelské politiky EU. Hodnocení, dvouleté zprávy členských
států a Komise a rovněž výsledek veřejné konzultace
jednoznačně upozorňují na to, že síť SOOS potřebuje komplexní
vedení. K dalšímu rozvoji rámce SOOS, zahrnujícímu možnou revizi nařízení
SOOS, může dojít např. v těchto oblastech: ·
Mechanismy
vzájemné pomoci, mezi něž patří právní a procesní otázky a ustanovení
zajišťující obecnou spolupráci (článek 9 nařízení SOOS), mohou
vyžadovat vyjasnění a posílení[19].
·
Společné
činnosti při vymáhání práva, například sweepy či nedávno
zahájená společná opatření k vymáhání práva, jsou efektivní a
měly by se rozšířit i do ostatních odvětví[20]. Zkušenosti
s některými případy SOOS ukázaly, že je třeba pokročit
v boji proti podvodným a agresivním obchodním praktikám dále, což
může vyžadovat specifické prostředky k vymáhání práva[21]. ·
Může
být nezbytné vyvinout mechanismus SOOS pro monitorování trhu a pro varování, který
by zajistil rychlé zjištění vznikajících hrozeb pro spotřebitele, jež
by vyžadovaly opatření v rámci SOOS[22].
Prověřena by měla být zejména možnost zapojit ostatní aktéry,
například organizace spotřebitelů a evropská spotřebitelská
centra[23]. ·
Zdá
se, že překážku efektivní a účinné spolupráce představují
problémy vyplývající z různých vnitrostátních procesních pravidel a
norem platných pro postupy vymáhání práva[24].
Tyto rozdíly mohou bránit vzájemné pomoci i spolupráci a zdržovat efektivní řešení
případů porušování práva. Soubor nástrojů příslušných
orgánů i jejich minimální společné pravomoci mohou rovněž
vyžadovat vyjasnění[25].
·
Respondenti
ve veřejné konzultaci v zásadě podporují, aby Komise v síti
SOOS plnila aktivnější úlohu[26].
Příslušná opatření již byla přijata v letech 2013–2014, kdy
byly zahájeny nové koordinované činnosti při vymáhání práva, jež
vedly ke společnému postupu při vymáhání práva v oblasti in-app
nákupů. V budoucnu je třeba přijmout další opatření
proti závažnému porušování práva rozšířenému na úrovni EU, které
značně poškozuje hospodářství EU[27]. ·
Vzhledem
k rostoucímu počtu problémů způsobených obchodními
praktikami třetích zemí v globalizované digitální ekonomice může
být nutná další spolupráce s mezinárodními partnery[28].
4. Doplnění bilaterální
pomoci dalšími společnými opatřeními na úrovni celé EU
Hodnocení
i dvouleté zprávy ukazují, že po skončení počátečního zkušebního
období v letech 2007–2009 vnitrostátní orgány v případech, které
bylo v porovnání s ostatními prostředky dostupnými na
vnitrostátní úrovni možné efektivněji řešit prostřednictvím sítě
SOOS, používaly mechanismus vzájemné pomoci v rámci SOOS[29]. Větší
internacionalizace maloobchodu v EU současně velké obchodníky
vedla k tomu, aby na svých hlavních trzích založili místní dceřiné
společnosti a používali na těchto trzích tytéž obchodní praktiky.
Vnitrostátní orgány tak na svých trzích čelí témuž druhu porušování práva.
Rozpočtová omezení však členské státy přiměla k tomu,
aby své omezené zdroje vynakládaly na řešení vnitrostátních
případů, a nikoli tolik přeshraničních problémů[30]. Internacionalizace
maloobchodu tak v EU přispívá k šíření týchž druhů
porušování práva přes hranice členských států. Síť SOOS
tento problém řeší posílením společných činností, například
sweepů, a od roku 2013 vytvářením nového nástroje, společného
postupu při vymáhání práva. Zaměření se na otázky
společného zájmu na úrovni EU umožnilo provádět efektivní
opatření k vymáhání práva. Asymetrické
využívání mechanismu vzájemné pomoci členskými státy, zjištěné již
v první dvouleté zprávě Komise, potvrzené hodnocením[31] a zaznamenané
v letech 2012–2013[32],
ukazuje na nutnost zvýšit mezi vnitrostátními orgány povědomí o
nařízení SOOS a zlepšit jeho shodné chápání. To také jednoznačně
podporují odpovědi ve veřejné konzultaci[33]. To
se týká zejména pravidel pro žádosti o opatření k vymáhání práva (například
maximálních lhůt a dalších kroků, které je třeba podniknout,
pokud vymáhání práva není možné) a postupů při vyřizování
těchto žádostí. Dále se zdá vhodné zvážit spolupráci mezi organizacemi
spotřebitelů a sítí SOOS, zejména pokud se týká výměny informací
o nových praktikách, které by mohly být v rozporu s právem EU
v oblasti ochrany spotřebitele. Hodnocení
také doporučuje posílit sweepy prostřednictvím činností zvyšujících
informovanost veřejnosti a následných opatření zajišťujících
jednotnou úroveň dodržování práva v oblasti ochrany spotřebitele
v daném odvětví. Navrhlo rovněž zřízení jakési „observatoře“,
která by systematicky shromažďovala informace[34]. Výsledky
veřejné konzultace rovněž poukazují na nutnost posílit mechanismy pro
monitorování trhu, aby bylo možné včas odhalit porušování práva. Až
na sweepy a vývoj společných postupů při vymáhání práva nebyl
potenciál článku 9 v období 2007–2013 plně realizován.
Článek 9 například nebyl členskými státy přímo využit ke
koordinaci souběžně prováděných opatření k vymáhání
práva. Jedním z důvodů zmíněných v hodnocení byla
nutnost poskytnout síti SOOS další pokyny ohledně toho, jak tato
opatření využívat a koordinovat[35],
včetně vyjasnění úlohy Komise[36].
Výsledky
veřejné konzultace dokládají rostoucí význam závažného porušování práva rozšířeného
v oblasti ochrany spotřebitele (závažné porušování práva na úrovni EU)[37] a
zájem na posílení mechanismů spolupráce dle článku 9 za účelem
efektivního řešení takového porušování práva v budoucnu.
5. Nařízení SOOS, které účinně zamezuje novému závažnému
porušování práva na úrovni EU
Hodnocení
upozorňuje na to, že stávající nařízení SOOS nemusí zcela zamezit
porušování práva, k němuž současně dochází
v několika členských státech nebo kterého se dopouští tentýž
obchodník[38].
Toto porušování práva může výrazně poškodit spotřebitele
v EU, neboť nadnárodní obchodníci působící na více místech mohou
ohrozit hospodářské zájmy všech spotřebitelů v EU.
Hodnocení naznačilo, že k ukončení tohoto porušování práva je
třeba přísně koordinovaný postup nebo společné
opatření na úrovni EU. Skutečné
zamezení „závažnému porušování práva na úrovni EU“ vyžaduje jednoznačný právní
základ, včetně definice závažného porušování práva na úrovni EU, a
důslednou koordinaci opatření k vymáhání práva, jež může
zahrnovat větší zapojení Komise[39].
Jak bylo uvedeno výše, článek 9 nařízení SOOS již koordinaci při
vymáhání práva umožňuje. Ačkoli byly na základě článku 9
vyvinuty dva efektivní nástroje pro vymáhání práva (sweepy a společné postupy
při vymáhání práva), zkušenosti ukazují, že stávající rámec pro koordinaci
je stále příliš vágní a postrádá zejména patřičně
určený a transparentní postup koordinace, jednoznačné vymezení
příslušných úloh a povinností aktérů i důsledků
nečinnosti. Úloha a povinnosti koordinátora nejsou dostatečně
vymezeny. I když lze doplňující pokyny a vyjasnění považovat za jeden
ze způsobů, jak přispět k častějšímu
využívání mechanismu koordinace dle článku 9, zdá se nepravděpodobné,
že by zcela vyřešily veškeré zjištěné problémy, zejména pokud jde o
to co nejúčinněji zamezit závažnému porušování práva rozšířenému
na úrovni EU. Vzhledem
k možným rozsáhlým škodám, které může závažné porušení práva na
úrovni EU způsobit spotřebitelům v několika
členských státech, nastínil podrobný plán z roku 2013 v souvislosti
s přezkumem možnost zavést účinnější mechanismus/postup
koordinace při vymáhání práva pro řešení případů významných
na úrovni EU[40].
Převážná většina subjektů účastnících se veřejné
konzultace se domnívala, že tyto případy porušování práva jsou závažné a
že jejich řešení bude vyžadovat zvláštní postup na úrovni EU[41]. Zúčastněné
subjekty vyjádřily přesvědčení, že k zamezení závažnému
porušování práva na úrovni EU budou nejefektivnější tyto přístupy: i)
povinnost členských států upozornit ostatní členské státy na
veškerá podniknutá opatření k vymáhání práva; ii) povinnost členských
států oznámit případy odpovídající vymezeným kritériím významnosti na
úrovni EU; iii) povinná společná opatření k vymáhání práva a iv)
vzájemné uznávání rozhodnutí o vymáhání práva. Více než 75 % všech
zúčastněných subjektů, především na straně sdružení
spotřebitelů a evropských spotřebitelských center, bylo navíc
přesvědčeno o tom, že pokud by Komise nebo členský stát
dokázaly předložit důkazy o závažném porušování práva na úrovni EU, byl
by při ukončení závažného porušování práva na úrovni EU nebo při
odrazování od takového jednání společný postup na úrovni EU vysoce
efektivní. Orgány veřejné moci a vlády vyjádřily poněkud
umírněnější názory[42].
Podle
nařízení SOOS si příslušné orgány vyměňují informace o domnělém
porušování práva uvnitř Unie i o svých opatřeních k vymáhání
práva. Tento mechanismus včasného a vzájemného varování pomáhá
orgánům účastnícím se SOOS včas odhalovat porušování práva
uvnitř Unie a umožňuje jim lépe koordinovat činnosti při
vymáhání práva a využívat společná opatření k vymáhání práva
prováděná dle článku 9 nařízení SOOS. V prvních
dvou letech existence sítě SOOS byl mechanismus varování využíván
častěji než v následujícím období[43]. Tuto
skutečnost lze vysvětlit také počátečním zkušebním obdobím a
rostoucím chápáním úlohy tohoto nástroje mezi ostatními nástroji SOOS.
V následujících letech (tj. v období 2009–2013) zůstal
počet varování předaných za rok relativně stabilní[44]. Hodnocení
označuje za možné příčiny celkového poklesu počtu varování
nedostatečnou srozumitelnost, pokud jde o účel, využívání informací
poskytovaných prostřednictvím varování i na ně navazující
opatření, a jejich zaměňování s žádostmi o informace[45]. Ačkoli
by pokyny nebo prováděcí opatření bývaly mohly tyto problémy
vyjasnit, je nepravděpodobné, že by tato opatření vyřešila
obecnější problémy týkající se toho, jak v případě varování
dál postupovat, nebo zapojení ostatních aktérů do mechanismu varování. Výsledky
veřejné konzultace v zásadě odpovídají závěrům
hodnocení. Většina zúčastněných subjektů shledala, že
stávající systém varování potřebuje vylepšení, umožňující
například, aby Komise a ostatní organizace zasílaly varování (organizacím
spotřebitelů a evropským spotřebitelským centrům) a aby
byla zavedena kategorizace varovných opatření na základě
očekávaného následného postupu (např. pouze pro
opatření/informace)[46].
Zúčastněné subjekty rovněž podpořily dodatečná
opatření, například povinná koordinovaná kontrolní opatření
členských států a mechanismus pro shromažďování a analýzu zpráv v oblasti
vymáhání práva.
6. Vyjasnění hlavních
složek nařízení SOOS
Síť
SOOS Nařízení
SOOS vyžaduje, aby členské státy určily veřejné orgány pro
vymáhání práva (dále jen „příslušné orgány“) odpovědné za vymáhání
právních předpisů EU na ochranu zájmů spotřebitele uvedených
v příloze nařízení SOOS a rovněž ústřední styčný
úřad odpovědný za koordinaci záležitostí SOOS v každém
členském státě. Tyto orgány tvoří síť SOOS. Členské
státy musí zajistit, aby tyto orgány měly dostatečné zdroje k plnění
svých povinností v rámci SOOS. Síť
příslušných orgánů se v letech 2007–2013 výrazným způsobem
rozšiřovala. Hlavním důvodem bylo postupné rozšiřování oblasti věcné
působnosti nařízení SOOS, neboť do jeho přílohy byly
zařazeny nové právní předpisy EU. Členské
státy mají různé přístupy, pokud jde o vnitrostátní institucionální uspořádání
související s nařízením SOOS: spolupráce může být koncentrována
do jednoho či několika málo orgánů nebo rozdělena mezi
řadu orgánů s povinnostmi specifickými pro dotyčné
odvětví a/nebo ve federálních státech mezi regionální orgány. Hodnocení
poukázalo na problémy patrně způsobené složitými a rozdílnými
institucionálními rámci, například na dlouhé komunikační linky
způsobující zdržení při vyřizování žádostí. Zdůraznilo
významnost úlohy ústředního styčného úřadu, zejména v případě
složitého institucionálního uspořádání[47].
Tento názor podpořily také odpovědi ve veřejné konzultaci[48]. Hodnocení,
jakož i dvouleté zprávy Komise a členských států ukazují, že SOOS
aktivně a často využívají pouze některé členské státy,
nikoli všechny[49].
I když to má pravděpodobně více příčin, hodnocení
naznačuje, že některým členským státům může ve
využívání veškerých výhod mechanismů spolupráce v oblasti ochrany
spotřebitele bránit nedostatek vhodných zdrojů[50]. Hodnocení
zjistilo významné rozdíly ve zdrojích i kapacitě členských států
pro vymáhání práva[51].
Různorodost
vnitrostátních systémů vymáhání práva a překážky spolupráce Nařízení
SOOS uznává úlohu, kterou mohou soudní orgány hrát ve vnitrostátních systémech
vymáhání práva: příslušné orgány mohou vykonávat své pravomoci buď
v rámci vlastní kompetence, pod dohledem soudních orgánů nebo
prostřednictvím podání k soudům. Mezi členskými státy
existují značné rozdíly, pokud jde o zapojení soudních orgánů do
veřejných postupů vymáhání práva[52].
Hodnocení
poukazuje na překážky způsobené rozdíly v povaze řízení i
pravomocích příslušných orgánů v jednotlivých členských státech[53]. Tyto
překážky mohou nejen způsobit průtahy ve spolupráci a
vyřizování případů, ale mohou také ovlivnit efektivnost vymáhání
právních předpisů EU na ochranu zájmů spotřebitele a
důvěru v systém. Hodnocení doporučuje řešit tyto
problémy prostřednictvím cílené koordinace příslušných procesních
otázek týkajících se SOOS[54].
Převážná většina subjektů
účastnících se veřejné konzultace se shodla na tom, že by bylo
prospěšné zavést společné normy pro řešení případů
porušování práva relevantních z hlediska SOOS, a vyjádřila názor, že
definování těchto norem bude hlavní prioritou v oblasti
zveřejňování rozhodnutí o vymáhání práva, uvádění
obchodníků porušujících zákon, přístupu k dokumentům,
shromažďování důkazů a prověřování internetových
stránek[55].
Pravomoci
příslušných orgánů podle nařízení SOOS Příslušným
orgánům musí být svěřeny pravomoci nezbytné pro plnění
jejich povinností dle nařízení SOOS. Nařízení uvádí seznam
minimálních pravomocí nezbytných pro bezproblémové fungování sítě SOOS. K těmto
pravomocem patří schopnost získávat informace a důkazy nezbytné pro
řešení případů porušování práva uvnitř Unie, provádět
kontroly na místě, požadovat ukončení či zákaz porušování práva uvnitř
Unie a získávat od obchodníků závazky a platby do veřejného
rozpočtu. Zdá se, že většina orgánů využívá soubor minimálních
pravomocí stanovených nařízením SOOS buď přímo, nebo na
základě vnitrostátní legislativy, jež zajišťuje podobné pravomoci[56]. Příslušné
orgány jsou k ukončení porušování práva oprávněny
případně využívat také ostatní pravomoci, které jim byly uděleny
na vnitrostátní úrovni. Ukázalo se však, že rozdílnosti mezi státy, pokud jde o
dostupnost některých z těchto doplňujících pravomocí, jsou
překážkou efektivnější spolupráce[57].
Rozdíly pramenící z odlišných vnitrostátních právních tradic a
systémů vymáhání práva lze do určité míry překonat pomocí
pokynů a vyjasnění, jež zvýší vzájemné porozumění možnostem a
omezením různých vnitrostátních nástrojů a systémů. Ani podrobné
pokyny však nemohou nahradit chybějící pravomoci na vnitrostátní úrovni
v některých členských státech, což může snižovat celkovou
účinnost opatření k vymáhání práva v rámci SOOS. Vzhledem
k těmto skutečnostem velká většina subjektů
účastnících se veřejné konzultace podpořila návrh, aby byly do
textu nařízení SOOS začleněny doplňující nástroje pro
příslušné orgány, konkrétně pravomoc provádět zkušební nákupy za
účelem prověřování, uvádět jména obchodníků
porušujících zákon, požadovat zaplacení sankce nahrazující nezákonně
nabyté příjmy a požadovat prozatímní opatření[58]. Jasná
většina zúčastněných subjektů také podpořila
opatření, jež by spotřebitelům usnadnila vymáhání náhrady[59]. Interakce
s trestním stíháním Podle
nařízení SOOS by měly příslušné orgány k ukončení
porušování práva uvnitř Unie využívat i jiné pravomoci či
opatření, které jim jsou umožněny na vnitrostátní úrovni,
včetně doporučení trestního stíhání. Dosavadní zkušenosti
poukazují na nutnost zajistit bezproblémovou výměnu informací mezi orgány činnými
v trestním řízení a příslušnými orgány, zejména pokud se informace
týkají agresivních nebo podvodných praktik. Zapojení
organizací spotřebitelů a dalších aktérů do spolupráce
v oblasti ochrany spotřebitele Nařízení
SOOS uznává, že organizace spotřebitelů hrají klíčovou úlohu
v ochraně zájmů spotřebitele. Nařízení konkrétně
členským státům umožňuje, aby vedle orgánů veřejné
moci určily i jiné subjekty, které mají oprávněný zájem na
ukončení porušování práva uvnitř Unie. Orgány SOOS mohou dát
těmto subjektům pokyny, aby k ukončení porušování práva
uvnitř Unie podnikly nezbytná opatření k vymáhání práva, jež
mají k dispozici dle vnitrostátního práva. V období
2007–2013 několik členských států tyto subjekty určilo. Většinou
se jedná o sdružení spotřebitelů a zájmová sdružení jednající
vlastním jménem. Vnitrostátní organizace spotřebitelů také již
několik let úzce spolupracují a koordinují činnosti při vymáhání
práva v rámci projektu nazvaného Consumer Justice Enforcement Forum
(Fórum pro vymáhání spravedlnosti pro spotřebitele, COJEF)[60]. Mnoho
členských států navázalo spolupráci se sdruženími
spotřebitelů a evropskými spotřebitelskými centry, aby získalo
informace o vývoji na trhu a o porušování práva. Hodnocení
zdůrazňuje, že sdružení spotřebitelů jednající ve
společném zájmu spotřebitelů hrají významnou úlohu při
vymáhání spotřebitelských práv[61]
(směrnice o žalobách na zdržení se jednání jim svěřuje oficiální
úlohu[62]).
Subjekty účastnící se veřejné konzultace rovněž upozornily na to,
že pro včasné odhalení a efektivní řešení případů
porušování práva je nezbytná pravidelná spolupráce mezi orgány SOOS a
organizacemi spotřebitelů. Zúčastněné subjekty dále
naznačily, že efektivnost a účinnost vymáhání právních
předpisů EU v oblasti ochrany spotřebitele by zvýšila pravidelná
výměna informací s organizacemi spotřebitelů a evropskými
spotřebitelskými centry, jejich zapojení do mechanismu varování při
SOOS a do určování prioritních oblastí vymáhání práva.
Cyklus plánování a stanovování priorit SOOS Od
roku 2009 určují činnost sítě SOOS roční akční plány
pro vymáhání právních předpisů[63].
Plány zpočátku uváděly oblasti společného zájmu, například
náměty sweepů a témata pracovních setkání. Dvouletá zpráva
z roku 2012 jednoznačně poukázala na nutnost sdílení zdrojů
a upřednostnění kroků vedoucích k vymáhání práva. Nezbytný byl společný
přístup k prioritám[64].
V prosinci 2011 proběhl přezkum procesu plánování a stanovování
priorit SOOS. V roce 2013 došlo k vymezení pěti prioritních
oblastí a k jejich schválení výborem SOOS[65],
čímž byl zajištěn víceletý rámec pro společná opatření na
období 2014–2016. Na tomto základě schválil výbor SOOS roční
akční plán pro vymáhání právních předpisů. Tento
proces zvýšil efektivitu sítě SOOS a vedl k efektivnějšímu využívání
omezených zdrojů. Subjekty účastnící se veřejné konzultace však
upozornily na nezbytnost dalších opatření na podporu znalostní základny
pro stanovení priorit při vymáhání práva[66].
Většina respondentů podpořila koordinovaná kontrolní
opatření, IT platformu pro sdílení odborných znalostí v oblasti
vymáhání práva a účast organizací spotřebitelů i evropských
spotřebitelských center na zjišťování tržních trendů i
porušování právních předpisů v oblasti ochrany spotřebitele[67]. Legislativní
působnost nařízení SOOS Spolupráce
v oblasti ochrany spotřebitele zahrnuje směrnice provedené
v právním řádu členských států a také nařízení uvedená
v příloze nařízení SOOS. Od roku 2007 byl rozsah působnosti
přílohy postupně rozšiřován a na konci roku 2013 zahrnoval 18 právních
předpisů EU v oblasti ochrany spotřebitele. Hodnocení
dospělo k závěru, že rozsah působnosti stávajícího
nařízení SOOS je víceméně přiměřený[68]. Některé
oblasti mohou být při spolupráci méně významné, neboť se na
ně vztahují právní předpisy EU specifické pro dotčené
odvětví a působí v nich jiné současné mechanismy a/nebo
specifické orgány pro spolupráci na úrovni EU[69]. Tam,
kde to je na místě, by se měly dále zvažovat způsoby, jak
zajistit koordinaci a výměnu informací mezi těmito sítěmi a sítí
SOOS, aby byl zajištěn soulad mezi různými oblastmi politik. Pokud
by mělo dojít k přezkumu rozsahu působnosti právních
předpisů spadajících do působnosti nařízení SOOS, tento
přezkum by měl zohlednit vývoj nových prodejních metod a postupů
i schválení či revize právních předpisů v oblasti ochrany
spotřebitele, které mají konkrétně řešit problémy v digitální oblasti,
zejména transparentnost cen. Databáze
SOOS Nařízení
SOOS (článek 10) pověřuje Komisi, aby vedla elektronickou
databázi, ve které se uchovávají a zpracovávají informace týkající se žádostí o
vzájemnou pomoc a varování. Za tímto účelem Komise zavedla systém SOOS. Od
roku 2007 je tento systém vylepšován, aby orgánům SOOS umožnil vyměňovat
si informace a dokumenty vztahující se k žádostem o vzájemnou pomoc.
Dvouleté zprávy, hodnocení i výsledky veřejné konzultace však
naznačují nespokojenost se systémem SOOS[70].
Zdůrazňují, že absence řádně fungujícího IT nástroje brání
efektivní spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele.
7. Podpora společných a
mezinárodních aktivit v rámci SOOS
Společné
aktivity a výměna úředníků financované z Programu EU pro
spotřebitele Od
roku 2007 orgány SOOS uskutečnily celou řadu společných aktivit,
včetně internetových seminářů, pracovních setkání,
opatření ke zvýšení informovanosti, projektů vytvářejících
společné normy, metody a techniky vymáhání práva a výměn
úředníků, které byly financovány z Programu EU pro
spotřebitele. Příklady společných aktivit
financovaných od roku 2007 z Programu pro spotřebitele ·
Společný
projekt, který v letech 2010–2011 vedly Francie a Portugalsko a jehož se
účastnilo deset členských států, měl za cíl zvýšit
viditelnost sítě SOOS. Projekt vedl ke zřízení komunikační
buňky, vypracování návrhu protokolu o spolupráci mezi příslušnými
orgány a představiteli evropských spotřebitelských center[71]
a k vydání informačního bulletinu o síti SOOS. ·
V roce
2012 se devět členských států účastnilo společného
projektu koordinovaného Lotyšskem, který se zaměřil na otázky
vymáhání práva související se směrnicí 2008/48/ES o smlouvách o
spotřebitelském úvěru. ·
„Budování
evropských schopností pro vymáhání práva na internetu“, projekt na období 2010–2011
a na něj navazující opatření (2012–2013) pod vedením Spojeného
království, do kterých se zapojilo dalších jedenáct členských států. Cílem
tohoto projektu bylo zlepšit schopnost sítě SOOS provádět online šetření
i činnosti při vymáhání práva a předávat orgánům pro
vymáhání práva poznatky týkající se nejnovějšího právního vývoje a
problémů v oblasti technologií na internetových stránkách. V rámci
navazujících opatření, na kterých se podílelo patnáct členských
států, vznikla odborná příprava v oblasti online šetření
jako dlouhodobý zdroj pro orgány provádějící šetření na internetu. Byla
také vytvořena společná databáze judikatury v oblasti
elektronického obchodování. Poslední
dvě společná opatření vedla v dubnu 2014 k založení
stálé skupiny pro elektronické vymáhání práva, čímž se zvýšily kapacity
sítě SOOS v oblasti elektronického vymáhání práva. Členové
skupiny budou sdílet odborné znalosti, aby síti SOOS pomohli odhalit nové
online hrozby pro spotřebitele a lépe zacílit její opatření
v oblasti vymáhání práva online. Skupina bude vnitrostátním orgánům
pomáhat s odbornou přípravou a s nejmodernějšími nástroji
při online šetřeních. V roce 2014 je skupina vedena Spojeným
královstvím a Slovenskem a sdružuje 12 členských států. Nový
společný projekt SOOS zaměřený na šetření na internetu,
který v letech 2014 a 2015 vede Španělsko, přispěje
k vytváření materiálů pro odbornou přípravu a
Španělsko bude pořádat pracovní setkání, jež má podpořit
opatření čtrnácti projektových partnerů v oblasti mini
sweepů. Tyto
aktivity vytvořily rámec pro stálou výměnu osvědčených
postupů mezi orgány vymáhání práva a posílily vzájemné porozumění i
důvěru mezi různými aktéry. Tyto aktivity lze dále rozvíjet a
zároveň může být třeba zjednodušit správní postupy při
jejich financování, které vnitrostátní orgány často uvádějí jako
překážku rozšíření těchto aktivit. Mezinárodní
spolupráce při vymáhání práv spotřebitele Vývoj
v oblasti technologií a spotřebních zvyklostí domácností
směřující k častějšímu využívání mezinárodních
nákupů online zvýšil nutnost odradit nepoctivé obchodníky ze třetích
zemí a prosazovat ochranu spotřebitele mimo hranice EHP. Nařízení
SOOS stanoví, že Unie „spolupracuje se třetími zeměmi a
s příslušnými mezinárodními organizacemi v oblasti
působnosti tohoto nařízení s cílem posílit ochranu ekonomických
zájmů spotřebitelů“. Unie má navíc možnost usilovat o
strukturovanější spolupráci se třetími zeměmi při vymáhání
práva na základě mezinárodních smluv. Příslušné
orgány sítě SOOS dále pravidelně spolupracují v rámci ICPEN
či OECD nebo na bilaterálním základě se třetími zeměmi
považovanými za prioritní partnery pro spolupráci v oblasti vymáhání
práva, například s USA. Tato spolupráce představuje velmi
významný aspekt spotřebitelské politiky a mohla by být přínosná
především v oblasti ochrany osobních údajů. Mezinárodní
síť pro ochranu spotřebitele a vymáhání práva (ICPEN) ICPEN je
neformální mezinárodní síť tvořená orgány na ochranu
spotřebitele z více než 50 zemí, jež má za cíl zabránit
přeshraničnímu porušování právních předpisů na ochranu
spotřebitele mimo Evropu a pro spotřebitele vytvořit spravedlivé
podmínky na trzích. Pravidelné konference, pracovní skupiny a telefonické
konference umožňují intenzivní výměnu zkušeností mezi
zúčastněnými orgány. Komise
představuje styčný orgán mezi předními členy ICPEN a sítí
SOOS. Síť SOOS uvítala záměr Komise působit jako styčný
orgán a aktivně se zapojit do některých společných aktivit ICPEN.
Organizace
pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) Evropská
komise se jakožto pozorovatel spolu s členskými státy EU podílí na
činnosti Výboru OECD pro spotřebitelskou politiku. Spolupráce
s Federální obchodní komisí Spojených států Vzhledem
k velmi intenzivním obchodním stykům a společnému zájmu na boji
proti nezákonným praktikám poškozujícím zájmy spotřebitelů na obou
stranách Atlantiku považuje síť SOOS za prioritního mezinárodního partnera
právě USA, přesněji řečeno Federální obchodní komisi (FTC)[72].
Po dobu, než bude vytvořen příslušný rámec vycházející
z mezinárodní smlouvy, navázaly síť SOOS a FTC neformální spolupráci.
V dubnu 2013 se například konal společný seminář pro orgány
SOOS a FTC vymáhající právo, jehož výsledkem byla plodná výměna informací
a odborných znalostí o konkrétních případech, například o problému
klamavých praktik při in-app nákupech.
8. Závěr a další kroky
V posledních sedmi letech nařízení SOOS
poskytuje účinné prostředky k ochraně kolektivních
zájmů spotřebitelů v celé EU. V mnoha odvětvích,
ve kterých probíhají sweepy, vedlo toto nařízení
k důslednějšímu dodržování právních předpisů EU na ochranu
spotřebitele, a to ku prospěchu spotřebitelů i
podniků. Společné postupy při vymáhání práva vedené
účastníky SOOS ukázaly, že nové problémy spotřebitelů, ke kterým
současně dochází ve více členských státech, lze nejlépe
řešit pomocí úzké koordinace a společných opatření všech
členských států. Flexibilní a moderní spolupráce v oblasti
ochrany spotřebitele schopná rychle reagovat na nové výzvy spojené
s vymáháním práva je v rychle se vyvíjejícím digitálním
světě nutná pro snížení ztrát způsobených
spotřebitelům i zachování rovných podmínek pro podniky na jednotném
trhu. Lepší a jednotnější vymáhání předpisů v oblasti
ochrany spotřebitele by mělo přispět k vyšší
transparentnosti na trhu i ke snížení nákladů pro podniky působící
přes hranice spojených s dodržováním práva, posílit soutěž a
inovace a také významně přispět k hospodářskému růstu.
Lepší
mechanismus spolupráce na úrovni EU může zajistit rychlejší a
nákladově efektivní odpověď na porušování předpisů EU
na ochranu spotřebitele, které se týká několika členských
států. To je zvlášť důležité vzhledem k omezeným
zdrojům v budoucnu a snížení administrativní zátěže. Díky zlepšené
administrativní spolupráci, zkrácení průtahů při vymáhání práva
a nakonec i díky lépe fungujícím trhům lze ve členských státech i na
úrovni EU očekávat přínos pro veřejnou správu. Komise
v současné době provádí studie zaměřené na posouzení
dopadů, aby zjistila nejlepší možný způsob, jak spolupráci
v oblasti ochrany spotřebitele využít ve prospěch členských
států, a zajistila výhody všem zúčastněným subjektům. Tyto
studie budou prověřovat celou škálu dostupných možností, jak
řešit budoucí problémy při vymáhání práva – od zachování stávajícího
rámce až po přijetí nové legislativy – a měly by být podkladem pro rozhodnutí
Komise o nejúčinnější politické odpovědi. [1] http://europa.eu/rapid/press-release_IP-12-491_cs.htm [2] http://ec.europa.eu/consumers/archive/strategy/docs/consumer_agenda_2012_cs.pdf
[3] Nařízení
Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 ze dne
27. října 2004 o spolupráci mezi vnitrostátními orgány příslušnými
pro vymáhání dodržování zákonů na ochranu zájmů spotřebitele
(Úř. věst. L 364, 9.12.2004, s. 1). [4] Zahrnuje rovněž partnerské
země z EHP: Island, Lichtenštejnsko a Norsko. [5] KOM
(2009) 336 a COM (2012) 100; http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial [6] Externí
hodnocení nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele,
závěrečná zpráva Konsorcia pro hodnocení spotřebitelské
politiky, 17. prosinec 2012 („hodnocení“), http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf [7] http://ec.europa.eu/consumers/events/ecs_2013/report/Summitconclusions.pdf
[8] Evropský
spotřebitelský summit, podklad k diskusi „Towards a more efficient
enforcement of EU Consumer Rights“ (Na cestě
k účinnějšímu vymáhání práv spotřebitelů v EU), duben
2013, http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/07032013_consumer_summit_discussion_paper_en.pdf [9] http://www.cojef-project.eu/IMG/pdf/BEUC_PR_Apple.pdf [10] Podrobný plán „Přezkum
nařízení Evropského parlamentu a Rady o spolupráci mezi vnitrostátními
orgány příslušnými pro vymáhání právních předpisů na ochranu
zájmů spotřebitele“, 09/2013. http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/planned_ia/docs/2014_sanco_001_consumer_protection_cooperation_review_en.pdf [11] Shrnutí odpovědí zúčastněných subjektů ve veřejné konzultaci
k nařízení o spolupráci v oblasti ochrany spotřebitele. (2006/2004/ES), dostupné na adrese http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/index_en.htm [12] http://europa.eu/rapid/press-release_IP-14-187_cs.htm [13] http://ec.europa.eu/justice/consumer-marketing/rights-contracts/directive/index_en.htm
[14] Směrnice 2011/83/EU o právech spotřebitelů. [15] Směrnice 2005/29/ES o nekalých obchodních praktikách. [16] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/index_en.htm. [17] http://ec.europa.eu/smart-regulation/index_en.htm
a zejména interinstitucionální dohoda o zdokonalení tvorby
právních předpisů (2003/C 321/01). [18] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 98. [19] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 14–20, a http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [20] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf.
[21] Boj proti těmto praktikám de
facto zahrnuje úzkou spolupráci mezi orgány na ochranu spotřebitele a
trestními orgány. Jelikož tyto praktiky bývají často krátkodobé, může
být nezbytné, aby orgány pro vymáhání práva jednaly i v případě,
kdy dotyčná praktika skončila. [22] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf
[23] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 14–20
a 49. [24] http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf
[25] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 22–29.
[26] Shrnutí veřejné konzultace,
s. iii a 45–48. [27] Problém rozsáhlého porušování
práva byl zmíněn již ve sdělení o vymáhání spotřebitelského acquis,
červenec 2009 (http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/PDF/?uri=CELEX:52009DC0330&from=EN)
a potvrzen externím hodnocením (http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf).
Skutečnost, že toto porušování práva je závažné,
potvrzují rovněž výsledky veřejné konzultace – shrnutí veřejné konzultace, s. 35. [28] Několik členských
států ve svých dvouletých zprávách upozorňuje na problémy spojené
s vymáháním práva, které pramení z obchodu se třetími
zeměmi. Viz také http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/docs/cpc_regulation_inception_report_revised290212_en.pdf. [29] Počet
žádostí o vzájemnou pomoc dosáhl maxima v období 2008–2009, kdy
v průměru činil 306 žádostí ročně, zatímco
v následujícím období 2010–2013 průměrný počet žádostí
podaných za rok poklesl na 162, http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial
a Zpráva o externím hodnocení z roku 2012, s. 76. [30] Zpráva o externím hodnocení z roku 2012, s. 76. [31] Zpráva o externím hodnocení z roku 2012, s. 98. [32] Dvouleté zprávy členských
států (2012–2013) dostupné na http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial [33] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 9–13. [34] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 91–92 a 98. [35] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 99. [36] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 17. Nutnost větší podpory činnosti
členských států při vymáhání práva ze strany Komise,
především v případech souběžného porušování práva
dotýkajícího se spotřebitelů v několika členských
státech, byla zmíněna rovněž ve sdělení Komise o vymáhání
spotřebitelského acquis, 2009, s. 5 (bod 2.3). [37] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 35–37. Více než 80 % respondentů se domnívalo, že toto porušování práva
je velmi závažné nebo závažné, a 56 % respondentů mínilo, že pro zamezení
tomuto porušování bude velmi důležité vytvořit zvláštní postup pro
vymáhání práva. [38] Zpráva o externím hodnocení, s. 94–95 a 122. [39] Zpráva o externím hodnocení, s. 94. [40] Podrobný plán přezkumu
nařízení SOOS z roku 2013, 09/2013. [41] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 35–38.
[42] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 51–53. [43] Počet předaných
varování dosáhl maxima v roce 2008, které činilo více než 100
varování ročně, v následujících letech počet předaných
varování klesl na méně než polovinu této hodnoty.
[44] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 85–88. [45] Zprávy o externím hodnocení
z roku 2012, s. 85–87. [46] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 15–21. [47] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 76–77. [48] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 9–13. [49] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 78, a http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial. [50] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 78, a http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial. [51] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 76. [52] V některých
členských státech smí příkazy k ukončení porušování práva a
k upuštění od tohoto jednání vydávat pouze soudy, zatímco
v jiných se soudy zabývají hlavně soudním přezkumem rozhodnutí
příslušných orgánů. [53] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 60. [54] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 60–61. [55] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 27–33. [56] Dvouleté zprávy http://ec.europa.eu/consumers/enforcement/biennial_national_reports_en.htm#biennial
a zpráva o externím hodnocení z roku 2012. [57] To se týká například
pravomoci provádět zkušební nákupy, pravomoci veřejně jmenovat
obchodníky porušující zákon nebo přijímat prozatímní opatření.
Zatímco v některých členských státech tvoří zkušební nákupy
běžnou součást řízení při porušení práva, v jiných
zemích není tento nástroj k dispozici. To může působit problémy
související s přípustností a dostupností důkazů o
porušování práva získaných v jiném členském státě. [58] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 22–26. [59] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 26–27. Cílem nařízení SOOS je ochrana společných zájmů
spotřebitelů. Odškodněním jednotlivých spotřebitelů se
zabývají jiné nástroje, například směrnice 2013/11/EU o alternativním řešení spotřebitelských sporů,
nařízení č. 524/2013 o
řešení spotřebitelských sporů on-line a nařízení č. 861/2007, kterým se zavádí evropské
řízení o drobných nárocích. [60] www.cojef-project.eu. [61] Zpráva o externím hodnocení
z roku 2012, s. 81–83. [62] Směrnice 2009/22/ES o žalobách na zdržení se jednání
v oblasti ochrany zájmů spotřebitelů, Úř. věst.
L 110, 1.5.2009, s. 30. [63] Sdělení „O vymáhání
spotřebitelského acquis“, KOM(2009) 330 v konečném znění, s. 8. [64] Dvouletá zpráva z roku 2012, s. 10 a 13. [65] Výbor pro spolupráci
v oblasti ochrany spotřebitele byl ustaven na základě
článků 19 a 20 nařízení SOOS. [66] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 11–13
a 14–18. [67] Shrnutí veřejné konzultace,
s. 15–17. [68] Externí hodnocení z roku 2012, s. 40. [69] Například v oblasti elektronických komunikací
Sdružení evropských regulačních orgánů v oblasti elektronických
komunikací (BEREC), zřízené nařízením č. 1211/2009, poskytuje
rámec pro spolupráci mezi vnitrostátními regulačními orgány i mezi vnitrostátními
regulačními orgány a Komisí, aby se docílilo jednotného používání regulačního
rámce EU pro elektronické komunikace, jež má spotřebitelům a
podnikům přinést výhody spojené s jednotným trhem. Další
mechanismy pro vymáhání práva zajišťují ochranu práv cestujících.
Nařízení č. 261/2004, kterým se stanoví společná pravidla náhrad
a pomoci cestujícím v letecké dopravě, nařízení č.
1177/2010 o právech cestujících při cestování po moři a na
vnitrozemských vodních cestách a nařízení č. 181/2011 o právech
cestujících v autobusové a autokarové dopravě vytvářejí
mechanismy pro vymáhání práva, které zahrnují určené vnitrostátní subjekty
pro vymáhání práva a vztahují se jak na přeshraniční, tak na
vnitrostátní porušování práva. [70] Externí hodnocení z roku 2012, s. 89–90, shrnutí veřejné
konzultace, s. iii a 51–52. [71] http://ec.europa.eu/consumers/ecc/index_cs.htm
[72] Jednání o příslušné
mezinárodní smlouvě byla v roce 2012 na základě vzájemné dohody
pozastavena kvůli probíhajícím procesům, které mohou mít dopad na
potřeby obou stran relevantní pro podmínky spolupráce.