EUR-Lex Přístup k právu Evropské unie
Tento dokument je výňatkem z internetových stránek EUR-Lex
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 2 straipsnis. ES kompetencijos kategorijos ir sritys
Europos Sąjunga (ES) turi tik sutartimis jai suteiktą kompetenciją (įgaliojimus) (suteikimo principas). Remiantis šiuo principu, ES gali veikti tik neperžengdama kompetencijos, kurią, siekiant sutartyse nustatytų tikslų, jai šiose sutartyse suteikė ES valstybės narės, ribų. Visa sutartimis ES nepriskirta kompetencija priklauso valstybėms narėms.
Lisabonos sutartyje paaiškinamas kompetencijos pasidalijimas tarp ES ir jos valstybių narių. Yra trys pagrindinės kompetencijos kategorijos:
Trys pagrindinės kompetencijos rūšys
ES turi išimtinę kompetenciją tam tikromis aplinkybėmis sudaryti tarptautinius susitarimus.
Specialioji kompetencija
ES gali imtis priemonių siekdama užtikrinti, kad valstybės narės koordinuotų ekonominę, socialinę ir užimtumo politiką ES lygmeniu.
ES bendroje užsienio ir saugumo politikoje taikoma speciali sprendimų priėmimo tvarka, visų pirma ribotas Europos Komisijos ir Europos Parlamento dalyvavimas priimant sprendimus ir nedalyvavimas priimant teisės aktus. Šią politiką nustato ir įgyvendina Europos Vadovų Taryba (kurią sudaro valstybių narių valstybių arba vyriausybių vadovai) ir Europos Sąjungos Taryba (kurią sudaro visų valstybių narių ministrai). Europos Vadovų Tarybos pirmininkas ir Sąjungos vyriausiasis įgaliotinis užsienio reikalams ir saugumo politikai atstovauja ES visais bendros užsienio ir saugumo politikos klausimais.
Naudojimasis kompetencija
ES naudojasi savo kompetencija vadovaudamasi dviem pagrindiniais principais, apibrėžtais Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje:
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo suvestinė redakcija. Pirmoji dalis. Principai. I antraštinė dalis. Sąjungos kompetencijos kategorijos ir sritys. 2 straipsnis (OL C 202, 2016 6 7, p. 50).
paskutinis atnaujinimas 24.02.2022