This document is an excerpt from the EUR-Lex website
EU:s miljöpolitik bygger på artikel 191 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och syftar till att bevara, skydda och förbättra kvaliteten på miljön samt skydda människors hälsa. Ett annat syfte är att utnyttja naturresurserna på ett rationellt och varsamt sätt. Politiken ska även bidra till att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem, till exempel problemet med klimatförändringar och förlusten av biologisk mångfald. Miljöpolitiken bygger på försiktighetsprincipen och på principerna att förebyggande åtgärder bör vidtas, att miljöförstöring bör hejdas vid källan och att förorenaren ska betala.
Åtgärder på miljöpolitiska områden såsom luft- och vattenföroreningar, naturskydd och återställande av natur, avfallshantering och klimatförändringar faller under EU:s jurisdiktion. Subsidiaritetsprincipen begränsar dock omfattningen av EU:s åtgärder när det gäller skattefrågor, samhällsplanering och markanvändning samt kvantitativ förvaltning av vattenresurser.
EU:s miljöpolitik är utformad för att påskynda övergången till en hållbar, innovativ och cirkulär ekonomi, där den biologiska mångfalden skyddas, värderas och återställs och miljörelaterade hälsorisker minimeras. Den syftar till att stärka EU:s motståndskraft och bryta kopplingen mellan tillväxten och resursanvändningen.
I december 2019 antog kommissionen den europeiska gröna given, dess färdplan för att ta itu med klimatförändringar och miljöförstöring. Färdplanen syftar till att omvandla EU till en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi genom att
Det åttonde miljöhandlingsprogrammet (2022) vägleder beslutsfattandet och genomförandet av miljö- och klimatpolitiken fram till 2030.
SE ÄVEN