EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Rändlus on olukord, kus üksikisik reisib Euroopa Liidu (EL) liikmesriikidesse, kus tema SIM-kaarti ei väljastatud, ja saab ilma lisatasuta helistada, sõnumeid saata ja mobiilset andmesidet kasutada. Ehk teisiti öeldes pakutakse talle võimalust „rändle nagu kodus“.
ELi algsed rändlust käsitlevad eeskirjad sätestati määruses (EL) nr 531/2012. Määrusega kaotati rändlustasud ELis reisides ja kehtestati kaitsemeetmed tagamaks, et mobiilsideoperaatorid oleksid kaitstud kuritarvituste eest ja saaksid kohaldada uusi rändluseeskirju ilma riigisiseseid hindu tõstmata. Muudatusaktiga, määrusega (EL) 2017/920 kehtestati eeskirjad, millega piiratakse summat, mida mobiilsideoperaatorid võivad üksteiselt küsida rändluse (st rändlusteenuste hulgimüügi) eest ELis.
Kuna 2012. aasta õigusakt aegus 2022. aasta juunis, asendati see uue õigusaktiga, määrusega (EL) 2022/612, mis kehtib kuni 2032. aastani.
Määrusega (EL) 2022/612 laiendatakse ja täiustatakse rändlusteenuseid täiendavate eelistega. Üksikisikutel on rohkem teavet helistamise lisaväärtusteenuste (nt kasutajatoe, kindlustuse või õhuliinide) võimalike tasude kohta. Samuti on nad paremini kaitstud tahtmatu tasu ja ülemäära kõrge hinna eest.
Määrusega
Mobiilsideoperaatorid peavad rahuldama kõik rändlusteenuste hulgiturule juurdepääsu käsitlevad põhjendatud taotlused, eelkõige viisil, mis võimaldab rändlusteenuse osutajal levitada oma koduriigis pakutavaid mobiilsideteenuseid, kui see on külastatavas võrgus tehniliselt teostatav.
Mobiilsideoperaatorid võivad rändlusteenuste hulgiturule juurdepääsu taotlused tagasi lükata üksnes objektiivsete kriteeriumide alusel, nagu tehniline teostatavus ja võrgu terviklikkus. Ärikaalutlused ei anna alust lükata tagasi rändlusteenuste hulgiturule juurdepääsu taotlusi, et piirata konkureerivate rändlusteenuste osutamist.
LISATEAVE