ISSN 1725-2504 |
||
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120 |
|
![]() |
||
Svensk utgåva |
Meddelanden och upplysningar |
51 årgången |
Informationsnummer |
Innehållsförteckning |
Sida |
|
III Förberedande rättsakter |
|
|
EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN |
|
|
440:e plenarsession den 12–13 december 2007 |
|
2008/C 120/01 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om |
|
2008/C 120/02 |
||
2008/C 120/03 |
||
2008/C 120/04 |
||
2008/C 120/05 |
||
2008/C 120/06 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Sysselsättning inom jordbrukssektorn |
|
2008/C 120/07 |
||
2008/C 120/08 |
||
2008/C 120/09 |
||
2008/C 120/10 |
||
2008/C 120/11 |
||
2008/C 120/12 |
||
2008/C 120/13 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om |
|
2008/C 120/14 |
||
2008/C 120/15 |
||
2008/C 120/16 |
||
2008/C 120/17 |
||
2008/C 120/18 |
||
2008/C 120/19 |
||
2008/C 120/20 |
||
2008/C 120/21 |
||
SV |
|
III Förberedande rättsakter
EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN
440:e plenarsession den 12–13 december 2007
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/1 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
— |
”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om krav för ackreditering och marknadsövervakning i samband med saluföring av produkter” |
— |
”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om en gemensam ram för saluföring av produkter” |
— |
och”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska föreskrifter på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut 3052/95/EG” |
KOM(2007) 37 slutlig – 2007/0033 (COD)
KOM(2007) 53 slutlig – 2007/0030 (COD)
KOM(2007) 36 slutlig – 2007/0028 (COD)
(2008/C 120/01)
Den 14 mars 2007 beslutade rådet att i enlighet med artiklarna 95 och 133.3 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om krav för ackreditering och marknadsövervakning i samband med saluföring av produkter”.
och ”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om en gemensam ram för saluföring av produkter”
Den 2 april 2007 beslutade rådet att i enlighet med artiklarna 37 och 95 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om förfaranden för tillämpning av vissa nationella tekniska föreskrifter på produkter som lagligen saluförts i en annan medlemsstat och om upphävande av beslut 3052/95/EG”.
Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 21 november 2007. Föredragande var Antonello Pezzini.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 68 röster för, 2 röster emot och 3 nedlagda röster:
1. Sammanfattning och rekommendationer
1.1 |
Det är mycket viktigt att se till att principen om fri rörlighet för varor, som slås fast i fördraget och bekräftas i många av domstolens domar, verkligen fungerar, så att de produkter som lagligen saluförs i en medlemsstat utan problem kan saluföras i hela EU. |
1.2 |
Enligt kommitténs åsikt bör man i första hand garantera säkerhet, insyn och effektivitet i handeln, genom att undvika dubbla kontroller och test och genom att säkerställa en hög skyddsnivå för konsumenterna, medborgarna och företagen. Det är även viktigt att garantera en aktiv och enhetlig tillämpning av EU-bestämmelserna rörande produktsäkerhet, genom att marknadsövervakningen samordnas och förstärks. |
1.3 |
Kommittén understryker att fri rörlighet för varor är en viktig drivkraft för den europeiska marknadens konkurrenskraft och ekonomiska och sociala utveckling. Att villkoren för saluföring av säkra produkter med hög kvalitet förstärks och blir modernare är en avgörande faktor för konsumenterna, företagen och Europamedborgarna. |
1.4 |
Kommittén anser att en modernisering och förenkling av EU-lagstiftningen om varor inte går att skjuta upp. Orsakerna är följande:
|
1.5 |
Kommittén kan inte annat än stödja kommissionens initiativ till ett lagstiftningspaket på detta område, under förutsättning att följande säkerställs:
|
1.6 |
Kommittén anser att det är mycket viktigt att förfarandena för ömsesidigt erkännande genomförs med stor öppenhet och hög säkerhet. Detta kan ske med hjälp av följande:
|
1.7 |
Kommittén stöder förslagets grundprinciper, som bygger på de positiva erfarenheterna av en ny metod i kombination med en övergripande metod för bedömningen av överensstämmelse. Dessa angreppssätt bör tillämpas allmänt i den nuvarande och framtida gemenskapslagstiftningen och omfatta alla aspekter på saluförda produkter, framför allt när det gäller säkerhet, hälsa och miljöskydd. |
1.8 |
Kommittén vill framhålla hur viktigt det är att alla ekonomiska aktörer i tillverknings- och distributionskedjan, oavsett om de är tillverkare, auktoriserade agenter eller importörer, ska vidta lämpliga åtgärder och ha lika stort ansvar för att se till att endast produkter som uppfyller kraven saluförs. |
1.9 |
För att man ska kunna utkräva ansvar av de ekonomiska aktörer som introducerar varor på den europeiska marknaden, måste produkternas spårbarhet göra det möjligt att identifiera dessa aktörer, så att gemenskapsbestämmelserna verkligen kan tillämpas. |
1.10 |
Enligt kommittén bör man även kunna hantera de problem som rör utsläppande på marknaden av produkter via Internet. För närvarande är marknaden för elektronisk handel inte fullständigt reglerad. |
1.11 |
Kommittén anser att det är nödvändigt med tydliga anvisningar som förbättrar den nya metoden i fråga om följande punkter:
|
1.12 |
Kommittén håller med om att CE-märkningen behöver få högre status, tydligare innebörd och ett mer omfattande rättsligt skydd, genom att den registreras som kollektivmärke och myndigheterna därmed snabbt kan ingripa och beivra missbruk. |
1.13 |
Kommittén vill framhålla att den tekniska standardiseringen har en viktig roll på detta område, eftersom den nya metoden grundar sig just på ett nära band mellan lagenliga krav och europeiska tekniska standarder, som måste stödjas och uppvärderas. |
1.14 |
Det europeiska ackrediteringssystemet – betraktat som en offentlig tjänst i allmänhetens intresse – bör dels garantera att resultatet av bedömningen av överensstämmelse blir allmänt accepterat och att onödigt dubbelarbete i bedömningen undviks, dels grunda sig på internationellt erkända standarder och tydliga definitioner. |
1.15 |
Bestämmelserna i förordningen om det europeiska ackrediteringssystemet bör tillämpas på alla ackrediteringsorgan och de tjänster dessa tillhandahåller, inom ramen för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, oavsett vilken typ av bedömning av överensstämmelse som kunderna erbjuds. |
1.16 |
Bestämmelserna bör garantera följande:
|
1.17 |
Kommittén anser att det krävs en tydlig rättslig grund för Europeiska samarbetet för ackreditering (EA), som bör få en mer framträdande och tydligare roll. Alla nationella ackrediteringsorgan bör vara anslutna till EA, i syfte att åstadkomma likvärdighet, öppenhet, trovärdighet och effektivitet. Dessutom bör EA-nätet få stöd från medlemsstaterna. |
1.18 |
Enligt kommittén bör ackrediteringsorganen visa att de är värdiga det förtroende de fått, genom att med framgång delta i granskningen av bedömningen (peer evaluation). |
1.19 |
Kommittén anser dessutom att det är viktigt att alla berörda parter görs delaktiga genom att de representeras i ackrediteringsorganen. Denna representation bör föreskrivas i den nya förordningen. |
1.20 |
Kommittén anser att konsumenternas rättigheter på den inre marknaden bör bli mer kända och få större erkännande, och att man bör utforma en särskild åtgärd för detta. |
1.21 |
Marknadsövervakningen bör även beröra de produkter som omfattas av direktivet om produktsäkerhet, eftersom många produkter säljs antingen för professionell användning eller för användning av slutkonsumenten. EESK anser därför att systemet RAPEX för snabbt informationsutbyte är fullständigt motiverat. Detta system kan garantera effektiv marknadsövervakning. |
1.22 |
Det är nödvändigt att tullmyndigheterna inom ett europeiskt nätverk samarbetar med de myndigheter som övervakar marknaden, för att säkerställa effektiv kontroll av produkter innan de släpps ut och får cirkulera fritt på den inre marknaden. |
1.23 |
Också av detta skäl bör tullmyndigheterna ha kvalificerad personal och förfoga över tillräckliga finansiella resurser och befogenheter, så att de på att effektivt sätt kan utföra de uppgifter de åläggs. De bör även ha lämpliga instrument för snabba insatser när det gäller säsongsbetonade produkter eller produkter som saluförs under en begränsad tidsperiod. |
1.24 |
Slutligen anser kommittén att förordningen tydligt ska ange att även de åtgärder som vidtas för att åtgärda bristen på enhetlighet måste respektera proportionalitetsprincipen. |
2. Inledning
2.1 |
Den inre marknaden för varor är inte bara den största drivkraften för tillväxt inom gemenskapen, utan den påverkar även i hög grad EU:s konkurrenskraft på den internationella marknaden. Kommittén har ju flera gånger påpekat följande: ”En faktor som har fått allt större betydelse är globaliseringen, som i sig utgör både en utmaning och en möjlighet. En förutsättning för att utmaningen ska kunna mötas är att inre marknadens potential utnyttjas fullt ut” (2). |
2.2 |
Den inre marknaden grundar sig på fri rörlighet för varor. Genom tillämpning av artiklarna 28–30 (3) i fördraget har man gjort vissa viktiga framsteg i harmoniseringen av tekniska föreskrifter på gemenskapsnivå för att undanröja tekniska handelshinder, särskilt med hjälp av direktiven om den nya metoden (även kända som CE-märkningsdirektiven). |
2.3 |
Tillämpningen och genomförandet av bestämmelserna i fördraget är dock bristfälliga. Det gäller särskilt sektorerna med icke harmoniserade produkter. Införandet av nationella tekniska bestämmelser har medfört allvarliga handelshinder, särskilt för de små och medelstora företagen, eftersom regelverket fortfarande är alltför uppsplittrat och det saknas ett enhetligt angreppssätt för medlemsstaternas marknadsövervakning. |
2.4 |
Kommittén har haft tillfälle att framhålla att ”medlemsstaterna har ett stort ansvar för att garantera att EU:s åtgärder införlivas med deras nationella lagstiftning på ett riktigt sätt och också efterlevs” och att det är ”viktigt att det regelverk som upprättas på nationell nivå är så innehållsmässigt välavvägt och samtidigt så enkelt som möjligt för företag, arbetstagare, konsumenter och alla aktörer i det civila samhället” (4). |
2.5 |
Kommittén stöder helt och fullt de mål som gäller öppnare och mer effektiva bestämmelser samt förstärkning och modernisering av villkoren för att saluföra säkra produkter med hög kvalitet. Syftet är att garantera följande:
|
2.6 |
I sitt yttrande om Strategin för den inre marknaden – Prioriteringar för 2003–2006 (5) framhåller kommittén att ”handeln med tredje land har vuxit snabbare än handeln mellan medlemsstaterna” och att ett ”skäl till detta är att man inte lyckats få till stånd det ömsesidiga produkterkännande som skulle skapa konsumentförtroende för produkter som tillverkats i ett annat land. Medlemsstaterna måste lita på övriga medlemsstaters system. Ett stabilt rättssystem, höga och tydliga kvalitetsnormer samt initiativ som syftar till att fostra konsumenterna utgör de bästa förutsättningarna för att öka varuhandeln mellan medlemsstaterna”. |
2.7 |
Dessutom har EESK påpekat att konsumenternas rättigheter på den inre marknaden inte är tillräckligt välkända. Kommittén har också fäst uppmärksamheten (6) på denna brist och på att okunskapen på detta område ofta utnyttjas av offentliga organ både på nationell och lokal nivå, särskilt i EU:s utkanter och nya medlemsländer. |
2.8 |
Dessutom påpekar kommittén att de fyra fenomen som främst hindrar den inre marknaden från att fungera väl, och som har kartlagts av observationsgruppen för inre marknaden (OIM) 2007, rör just följande:
|
2.9 |
Kommittén har haft tillfälle att konstatera att det är ”beklagligt att EU:s lagstiftning och politik efter så många år av europeisk integration ännu inte har integrerats tillräckligt i ett flertal medlemsstater (…) på de områden där de har förbundit sig att tillämpa gemenskapspolitiken och genomföra resultaten av gemenskapens beslutsprocess” (7). |
2.10 |
Dessutom menar kommittén att en ”effektiv och överskådlig hållning till EU-frågor på nationell nivå är nödvändig med tanke på att 25 medlemsstater med egna administrativa kulturer och traditioner och sätt att hantera förvaltningsprocesserna måste följa samma regelverk, dvs. samma krav på lagstiftning, införlivande, genomförande och efterlevnadskontroll av EU-lagstiftningen” (8). |
2.11 |
Enligt Kok-rapporten (9)”hindras den fria rörligheten för varor i EU fortfarande av en rad lokala regler, som ofta tillämpas godtyckligt och i uppenbar strid mot principen om ömsesidigt erkännande” (10). |
2.12 |
Mot bakgrund av ovanstående anser kommittén att det är mycket viktigt att göra följande för att garantera den europeiska integrationen och för att skydda konsumenterna, medborgarna och de europeiska företagens utveckling:
|
3. Kommissionens förslag
3.1 |
Kommissionen utgår från konstaterandet att den inre marknaden ännu inte är fullbordad.
|
3.2 |
För att hantera dessa problem föreslår kommissionen följande:
|
3.3 |
Förslag till förordning [KOM(2007) 36 slutlig] om avskaffande av det nuvarande förfarandet för ömsesidig information, i vilket följande aspekter på den icke-harmoniserade sektorn tas upp:
|
3.4 |
Förslaget till beslut [KOM(2007) 53 slutlig] innebär att det införs en allmän ram för den framtida sektorslagstiftningen med följande aspekter:
|
3.5 |
Ett förslag till förordning [KOM(2007) 37 slutlig] som förstärker bestämmelserna om marknadsövervakning och ackreditering, så att de produkter på marknaden som inte uppfyller kraven lätt kan upptäckas och återkallas från marknaden. Huvudsyftet med förslaget är att garantera fri rörlighet för varor på det harmoniserade området, med hjälp av följande:
|
4. Allmänna kommentarer
4.1 |
Kommittén är fullständigt övertygad om att fri rörlighet för varor är en viktig drivkraft för den europeiska marknadens konkurrenskraft och ekonomiska och sociala utveckling. Att villkoren för saluföring av säkra produkter med hög kvalitet förstärks och bli modernare är en avgörande faktor för konsumenterna, företagen och Europamedborgarna. |
4.2 |
Under de senaste femtio åren har den inre marknaden för varor bidragit till att de europeiska ekonomierna har närmat sig varandra allt mer. I dag utgör handeln mellan EU:s 27 medlemsstater två tredjedelar av EU:s handel. |
4.3 |
Genomförandet av bestämmelserna i artiklarna 28 och 30 (13) i EG-fördraget, proceduren för harmonisering av tekniska föreskrifter för den gamla och den nya metoden samt korrekt tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande är de grundläggande pelarna för handeln inom gemenskapen. |
4.4 |
Problemen i samband med tillämpning och genomförande av bestämmelserna i fördraget, avsaknaden av en konsekvent metod för systemet för marknadsövervakning i medlemsstaterna, bristen på organ för bedömning av överensstämmelse och rättsligt skydd av CE-märkningen, inkonsekventa och komplicerade EU-bestämmelser som ofta överlappar varandra i en mosaik av olika förfaranden, och det faktum att både företagen, myndigheterna och medborgarna har bristfälliga kunskaper om rättigheter och skyldigheter, gör att en modernisering och utveckling av EU-lagstiftningen om varor inte går att skjuta upp. |
4.5 |
Kommittén kan inte annat än stödja kommissionens initiativ, vilket den redan har gett uttryck för vid flera tillfällen i sina yttranden om den inre marknaden (14), och den stöder de förslag som har lagts fram, i den utsträckning de kommentarer som ges i detta yttrande kommer att beaktas. |
4.6 |
Enligt kommitténs åsikt bör bedömningen av initiativ ske med utgångspunkt i följande fyra grundläggande parametrar, som bör integreras i den befintliga gemenskapsramen:
|
4.7 |
Kommittén anser att kommissionens förslag möjliggör en viktig utveckling, eftersom de omfattar följande:
|
4.8 |
Kommittén håller helt och fullt med om att det är nödvändigt att höja kvaliteten på systemet för ackreditering av de anmälda organen och att fastställa strängare kriterier för hur dessa organ ska utses, förvaltas och övervakas, med en rättslig ram som garanterar det decentraliserade systemets konsekvens, jämförbarhet och samordning, så att man kan garantera tillförlitligheten och öka det ömsesidiga förtroendet. |
4.9 |
Särskilt mot bakgrund av den ökande globaliseringen bör marknadsövervakningssystemet garantera en gemensam rättslig ram, för en effektiv och konsekvent tillämpning av lagstiftningen på gemenskapens hela territorium. |
4.10 |
Man måste undvika att produkter som inte uppfyller kraven och som kan vara farliga introduceras på marknaden, något som bekräftas i årsrapporten 2006 om RAPEX, det vill säga systemet för snabbt informationsutbyte om farliga konsumtionsvaror (15). |
4.11 |
När det gäller CE-märkningen – som ska betraktas som en märkning om överensstämmelse och inte som en kvalitetsmärkning – anser kommittén att det är viktigt att återupprätta förtroendet för märkningen om överensstämmelse. Man bör återupprätta CE-märkningens egenvärde, och på så sätt öka möjligheterna att beivra överträdelser mot den och att garantera rättsligt skydd för detta regelverk som utgör grunden för direktiven enligt ”den nya metoden”, vilket för närvarande omfattar 20 produktionssektorer. |
4.12 |
När det gäller den nuvarande rättsliga ramen anser kommittén att överlappande bestämmelser och rättsliga oklarheter kanske är hela systemets tydligaste akilleshäl, i och med att konsumenterna, företagen, medborgarna och det civila samhället i dess helhet blir lidande. |
4.13 |
Det faktum att bestämmelserna ligger på flera nivåer och att man inte respekterar kraven på överensstämmelse mellan initiativen och EU:s övriga mål och politik har lett till byråkrati och avsevärda tillfälliga bördor i samband med införandet av olika förfaranden. Detta har fått mycket negativa effekter, särskilt för konsumenterna, de små och medelstora företagen och de enskilda medborgarna. |
4.14 |
Kommittén stöder därför helt och fullt förslaget till gemensam ram för saluföring av produkter (16). Denna ram bör omfatta definitioner, förfaranden och andra gemensamma element för en framtida omstrukturering och anpassning av de olika direktiven, så att onödiga brister och administrativa bördor kan avlägsnas från det nuvarande regelverket. |
4.15 |
Kommittén anser att det är viktigt att som en viktig faktor för den inre marknaden färdigställa en elektronisk handledning för saluföring av produkter på EU:s inre marknad (17), i vilken alla bestämmelser och förfaranden kan sammanställas sektorsvis på ett användarvänligt sätt i enlighet med en övergripande ram, med rättigheter och skyldigheter, bestämmelser om tillgång, tidsfrister och avgifter. |
5. Särskilda kommentarer
5.1 Förslaget till förordning KOM(2007) 36 slutlig om ”principen om ömsesidigt erkännande” och ”kontaktpunkter för produkter”
5.1.1 |
Principen om ömsesidigt erkännande, som föreskrivs i artiklarna 28 och 30 i fördraget, utgör ett av huvudelementen i den fria rörligheten för varor och tjänster på den inre marknaden. Efter femtio år, i en situation med en successiv EU-utvidgning och en allt större globalisering av marknaderna, bör man enligt kommitténs uppfattning stärka denna princip och skyddet för den, säkerställa större rättslig säkerhet och enhetlig tillämpning samt utnyttja alla dess möjligheter i förhållande till de ekonomiska aktörerna, de europeiska företagen och de nationella myndigheterna. |
5.1.2 |
Kommissionens förslag innebär ett positivt steg i denna riktning, eftersom det
|
5.1.3 |
Enligt kommissionen finns dock flera problematiska punkter som bör klargöras i högre grad i förslaget till förordning.
|
5.1.4 |
Enligt kommitténs åsikt vore det lämpligt att i texten uttryckligen nämna fördragets rättsliga grund, som upprättar principen om ömsesidigt erkännande, och därmed visa att nationella krav ska uppfyllas endast i undantagsfall. |
5.1.5 |
Kommittén anser att man måste prioritera en hög grad av öppenhet, rättslig säkerhet och förenkling när man tillämpar och genomför principen om ömsesidigt erkännande.
|
5.1.6 |
Kommittén anser att tidsfristerna för att behandla ett mål ska fastställas på så sätt att det kan avgöras i förstainstansrätten. |
5.1.7 |
Medlemsstaterna bör upprätta tekniska strukturer som är tillräckligt effektiva för att snabbt, och även med ett brådskande förfarande, kunna lägga fram eventuella bevis för undantag från principen om ömsesidigt erkännande i enlighet med artikel 30 i fördraget, vilken ”ger medlemsstaterna möjlighet att vidta åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner då dessa kan rättfärdigas med allmänna icke-ekonomiska fördelar: allmän moral, allmän ordning, allmän säkerhet, skydd för människors och djurs hälsa och liv, växtskydd, skydd för nationella värden samt för industriell och kommersiell egendom” (19). |
5.1.8 |
Solvit-mekanismerna bör införlivas i kontaktpunkterna för produkter, för att möjliggöra ett första tvistlösningsförsök och låta företag vars produkter stoppas vid gränsen få tillgång till detta utomrättsliga förfarande för administrativt samarbete mellan medlemsstaterna, med svar inom 10 veckor (20). |
5.1.9 |
Enligt kommittén är det viktigt att kontaktpunkterna för produkter får en aktiv roll genom att de gör praktiska handledningar för förfaranden tillgängliga, och att de upprättar nationella webbplatser som kan kopplas samman i ett europeiskt nätverk med en EU-webbplats, för att sammanställa beslut om tidigare, lösta fall, en förteckning över de produkter på vilka principen om ömsesidigt erkännande tillämpas och en databas som är öppen för potentiella användare och knuten till det elektroniska nätet för informationsutbytet mellan kontaktpunkterna efter IDABC:s modell för interoperabilitet (21). |
5.1.10 |
Att dessa instrument inrättas och fungerar får inte vara ett alternativ, utan måste utgöra en skyldighet som ingår i förslaget. Kontaktpunkterna för produkter bör regelbundet, tillsammans med kommissionen, genomföra gemensamma informations- och utbildningsseminarier för de ekonomiska aktörerna, tjänstemännen vid de administrativa myndigheterna och tullmyndigheterna samt konsumenterna, för att säkerställa tillräcklig förståelse för och informationsspridning om de rättigheter och skyldigheter som föreskrivs i fördraget. |
5.1.11 |
Dessutom bör man färdigställa en elektronisk handledning som gör det möjligt att på EU:s hela territorium spåra alla befintliga gällande bestämmelser genom ett organisationsschema med övergripande struktur och stora sektorer. |
5.1.12 |
En positiv förteckning över produkter som omfattas av förordningen förefaller inte lämpligt, och det är inte heller lämpligt att utesluta det brådskande förfarande som föreskrivs i direktivet om produktsäkerhet. |
5.1.13 |
Kommissionen bör noga övervaka anmälningsmekanismerna och kontrollera att de fungerar. Därför bör medlemsstaterna vara skyldiga att skicka en kopia på varje anmälan och att sammanställa en årsrapport om de åtgärder som vidtagits i enlighet med förordningen, så att kommissionen kan lägga fram en rapport i frågan för parlamentet, rådet och EESK – OIM. |
5.2 Förslaget till beslut KOM(2007) 53 slutlig om en gemensam ram för saluföring av produkter och CE-märkningen
5.2.1 |
Kommittén stöder förslagets grundprinciper, som bygger på de positiva erfarenheterna av den nya metoden i kombination med en övergripande metod (22) för bedömningen av överensstämmelse. Dessa principer bör tillämpas allmänt i den nuvarande och framtida gemenskapslagstiftningen och omfatta alla aspekter på saluförda produkter, framför allt när det gäller säkerhet, hälsa och miljöskydd. Den inre marknadens grundprincip för icke-diskriminering mellan ekonomiska aktörer bör respekteras i bestämmelserna och genomföras helt och fullt i medlemsstaterna. |
5.2.2 |
Kommittén understryker att följande är viktigt: ”Alla ekonomiska aktörer som ingår i leverans- och distributionskedjan bör vidta åtgärder för att se till att de endast tillhandahåller sådana produkter på marknaden som överensstämmer med den tillämpliga lagstiftningen” (23), oavsett om de är ”tillverkare, auktoriserade agenter eller importörer” (24). |
5.2.3 |
Produkternas spårbarhet är avgörande för att man ska kunna utkräva ansvar av de ekonomiska aktörer som introducerar varor på den europeiska marknaden, för att gemenskapsbestämmelserna verkligen ska kunna tillämpas och inte bara för skyldigheter rörande produktens överensstämmelse som ”begränsas till vissa kontrollåtgärder” (25). |
5.2.4 |
När det gäller föremålet för beslutet och dess tillämpningsområde anser kommittén att de undantag som här påtalas bör undvikas och att den gemensamma ramen för saluföring av produkter – i överensstämmelse med det som föreslås i punkt 5.3.3 för förordningen om det europeiska ackrediteringssystemet och mekanismer för marknadsövervakning – bör tillämpas på hela gemenskapslagstiftningen utan undantag vare sig i fråga om säkerhet och hälsa eller miljöskydd. Den nya ramen bör tillämpas på hela lagstiftningen på detta område, utan att man väntar på en eventuell allmän översyn av varje enstaka direktiv eller förordning. |
5.2.5 |
De gemensamma definitioner som föreslås i förslagets första kapitel är mycket viktiga för marknadsaktörerna, eftersom det finns alltför många direktiv som omfattar samma produkter men använder olika definitioner. |
5.2.6 |
Kommittén anser att följande är oundgängligt:
|
5.2.7 |
De ekonomiska aktörernas skyldigheter bör vara motiverade och proportionerliga och inte innebära tunga och kostsamma administrativa bördor, varken när man slumpvis provar saluförda produkter och registerför inkomna klagomål (art. 7.4 andra stycket) eller i samband med anmälningsskyldigheten, som bör begränsas till farliga produkter i enlighet med direktivet om produktsäkerhet. |
5.2.7.1 |
Det europeiska ackrediteringssystemet bör karaktäriseras av att organen för bedömning av överensstämmelse använder proportionerliga medel. De bör tillämpa metoder som är anpassade till små och medelstora företag och produkter som inte är serietillverkade eller som ingår i en begränsad serie. |
5.2.8 |
När det gäller de anmälda organen framhåller kommittén att de bör garantera behörighet, opartiskhet och effektivitet i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) för att säkerställa att alla tillverkare konkurrerar på lika villkor. Det är lämpligt att bedömningen för ackrediteringen – i enlighet med den ackrediteringsskyldighet som föreskrivs i punkt 3 och följande punkter i förordningen – utförs av det nationella ackrediteringsorganet och godkänns av den anmälande myndigheten, för att man ska kunna undvika onödigt och kostsamt dubbelarbete. |
5.2.9 |
Förfarandena för bedömning av överensstämmelse bör i första hand innebära att Modul A för intern kontroll används som normal metod för bedömningen av överensstämmelse, något som i högre grad avspeglar det faktum att hela ansvaret för produkten inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) faller på tillverkaren eller importören. Man bör även garantera olika valmöjligheter i fråga om förenklade moduler, särskilt när det gäller små och medelstora företag och produkter som tillverkas i en begränsad serie. |
5.2.10 |
Lagstiftningens kärna är CE-märkningssystemet, som används för att certifiera att en produkt överensstämmer med de tillämpliga kraven och vars skydd medlemsstaterna uppmanas att förstärka genom att reagera mot otillbörlig användning med tillräckliga och proportionerliga påföljder, även straffrättsliga sådana. Liksom tidigare klargör det nya regelverket att produktens överensstämmelse, som bekräftas genom CE-märkningen, inte undantar tillverkaren från skyldigheten att ersätta eventuell skada som orsakats av en produkt som senare visat sig vara bristfällig. |
5.2.11 |
Kommittén håller helt och fullt med om att bristande trovärdighet för CE-märkningen innebär ”bristande trovärdighet för hela systemet, vilket omfattar den myndighet som övervakar marknaden samt tillverkarna, laboratorierna och certifieringsorganen och i sista hand den lagstiftning som tillämpas på den nya metoden” (26). |
5.2.12 |
En förstärkning av CE-märkningens status, i enlighet med rådets beslut 93/465/EEG (27), sker bäst genom en följande radikala reform av själva märkningen:
|
5.2.13 |
När det gäller mekanismerna för marknadsövervakning hänvisar vi beträffande de gemensamma aspekterna till punkt 5.3.13 och följande, medan kommittén framhåller hur viktigt det är att kommissionen är inblandad, inte bara när det gäller alla produkter som uppfyller kraven men ändå utgör en risk för hälsa och säkerhet, utan även när det råder formell bristande överensstämmelse, vilket behandlas i artikel 38 i beslutet. |
5.2.14 |
Kommittén vill framhålla att den tekniska standardiseringen har en viktig roll på hela detta område, eftersom den nya metoden grundar sig just på ett nära band mellan minimikrav och europeiska tekniska standarder, som måste stödjas och uppvärderas. Därför bör det berörda standardiseringsorganet omedelbart informeras i varje fall av formell invändning mot harmoniserade standarder (29), för att denna ska beaktas vid utformningen av bestämmelser. |
5.3 Förslag till förordning KOM(2007) 37 slutlig om det europeiska ackrediteringssystemet och mekanismer för marknadsövervakning
5.3.1 |
Kommittén stöder de förslag som syftar till att inrätta ett europeiskt ackrediteringssystem som grundar sig på ömsesidigt förtroende och samarbete, under förutsättning att man utfärdar bindande bestämmelser både för de ekonomiska aktörerna och de offentliga myndigheterna, för att säkerställa att alla produkter som introduceras på marknaden uppfyller höga krav på säkerhet och hälsoskydd genom att alla europeiska konsumenter och allra ekonomiska aktörer garanteras samma nivå på tillämpningen och bestämmelserna, och att detta sker i samband med förenkling och minskning av byråkratin. |
5.3.2 |
Det europeiska ackrediteringssystemet bör säkerställa att resultaten av bedömningen av överensstämmelse godkänns globalt och att onödigt dubbelarbete i bedömningen undviks. För att ett internationellt godkännande av systemet ska kunna säkerställas bör ackrediteringen grunda sig på internationellt erkända standarder, och definitioner av ”bedömning av överensstämmelse”, ”organ för bedömning av överensstämmelse” och ”anmälan” bör explicit nämnas i förordningen. |
5.3.3 |
Bestämmelserna i förordningen bör tillämpas på alla ackrediteringsorgan och de tjänster dessa tillhandahåller, inom ramen för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, oavsett vilken typ av bedömning av överensstämmelse som kunderna erbjuds, och de bör garantera följande:
|
5.3.4 |
Definitionen av ackreditering bör ändras, så att den omfattar kalibrering, provtagning, certifiering, inspektion och andra verksamheter i samband med bedömningen av överensstämmelse. |
5.3.5 |
Om man ska kunna åstadkomma ett enhetligt regelverk som omfattar alla förfaranden för bedömning av överensstämmelse på detta område, även de som säkerställer kvalitet, kalibrering och ISO 43-test, bör man inte medge undantag, och alla ackrediteringsorgan och de tjänster dessa tillhandahåller inom ramen för Europeiska ekonomiska samarbetsområdet bör ingå i förordningens tillämpningsområde, oavsett vilken typ av bedömning av överensstämmelse som kunderna erbjuds. |
5.3.6 |
De nationella ackrediteringsorganen ska inte vara vinstdrivande, vilket föreslås i artikel 4.6. Den nuvarande formuleringen riskerar dock att hindra att det bildas ett grundkapital som säkerställer en stabil finansiell grund för effektivt tillhandahållande av kvalitetstjänster. Enligt kommittén bör de nationella ackrediteringsorganen inte vara vinstdrivande, i den meningen att de inte bör distribuera vinster i enlighet med de internationella bestämmelserna i ISO/IEC 17011 (30). |
5.3.7 |
Det europeiska ackrediteringssystemet bör betraktas som den högsta godkännandenivån i systemet och därmed inte utsättas för konkurrens eftersom det gäller offentliga tjänster i allmänhetens intresse. Kommittén ser positivt på den bestämmelse enligt vilken medlemsstaterna bör ha ett enda nationellt ackrediteringsorgan, vars behörighet, objektivitet och opartiskhet bör vara föremål för sakkunnigbedömning (peer review), med undantag för vissa villkor (31) för medlemsstater med begränsade territoriella dimensioner, när dessa vill vända sig till ett nationellt ackrediteringsorgan i en angränsande medlemsstat. |
5.3.8 |
Kommittén anser att det krävs en tydlig rättslig grund för Europeiska samarbetet för ackreditering (EA), som bör få en mer framträdande och tydligare roll. Alla nationella ackrediteringsorgan bör vara anslutna till EA, i syfte att åstadkomma likvärdighet, öppenhet, trovärdighet och effektivitet. Dessutom bör EA-nätet få stöd från medlemsstaterna. |
5.3.9 |
För att ytterligare stärka EA anser kommittén att ackrediteringsorganen måste underteckna de multilaterala avtal som hanteras av EA. Finansieringsmekanismerna i förordningen borde dessutom inte bara gälla EA utan utsträckas till kampanjer till stöd för marknadsövervakningsaktiviteter och gemensam fortbildning för de olika nationella myndigheter som deltar i dem. |
5.3.10 |
Referentbedömningen (peer review) i artikel 9.1 som är tänkt att underlätta och förbättra inre marknadens funktionssätt genom att öka dess förtroendekapital måste organiseras inom det europeiska ackrediteringssystemet och genomföras enligt harmoniserade regler som fastställts av EA. Resultaten av referentbedömningen ska meddelas samtliga medlemsstater och kommissionen. |
5.3.11 |
Enligt kommittén bör ackrediteringsorganen visa att de är värdiga det förtroende de fått, genom att med framgång delta i granskningen av bedömningen (peer review). |
5.3.12 |
Kommittén anser dessutom att det är viktigt att alla berörda parter görs delaktiga genom att de representeras i ackrediteringsorganen. Denna representation bör föreskrivas i den nya förordningen. |
5.3.13 |
Kommittén betonar vikten av att medlemsstaterna får likvärdiga, mer enhetliga och effektiva mekanismer för marknadsövervakning genom en harmonisering av gemenskapslagstiftningen som innefattar ett stärkt gränsöverskridande samarbete. Bestämmelserna om allmän produktsäkerhet behöver justeras – direktiv 2001/95/EG och andra relevanta direktiv – i syfte att garantera full tillämpning av principen ”bättre lagstiftning” på inre marknadens funktionssätt. Marknadsövervakningen bör även beröra de produkter som omfattas av direktivet om allmän produktsäkerhet, eftersom många produkter säljs antingen för professionell användning eller för användning av slutkonsumenten. EESK anser därför att förslaget att utesluta direktivet om allmän produktsäkerhet från tillämpningsområdet i artikel 13.2 inte är berättigat. Resultatet skulle bli ökad förvirring och ett mer komplicerat arbete för de ekonomiska operatörerna snarare än större samstämmighet inom övervakningsverksamheten på inre marknaden. |
5.3.14 |
EESK anser också att det nuvarande systemet för snabbt informationsutbyte RAPEX är fullständigt motiverat (32). Systemet kan garantera effektiv marknadsövervakning. Det måste emellertid användas på ett mer enhetligt och samordnat sätt av medlemsstaterna, tullmyndigheterna och de administrativa myndigheterna. |
5.3.15 |
Tullmyndigheterna måste i ett europeiskt nätverk samarbeta med myndigheterna för marknadsövervakning för att säkerställa effektiva kontroller av produkterna innan dessa introduceras på EU:s inre marknad. Tullmyndigheterna måste därför få kvalificerad personal, tillräckliga medel och befogenheter så att de på ett effektivt sätt kan utföra de uppgifter som åläggs dem. |
5.3.16 |
Mekanismerna för marknadsövervakning och tullkontroller måste framför allt förses med lämpliga instrument för snabba insatser vad gäller säsongsbetonade produkter eller produkter som saluförs under en begränsad tidsperiod, i samband med specialerbjudanden som ofta säljs med kortlivade fantasinamn. Myndigheterna måste ha befogenheter och möjligheter att snabbt ingripa och EU-importören måste helt och hållet ansvara för att dessa produkter uppfyller grundläggande EU-krav, särskilt i fråga om säkerhet och miljöskydd. |
5.3.17 |
Kommittén anser slutligen att förordningen tydligt ska ange att de åtgärder som vidtas för att åtgärda bristen på enhetlighet måste respektera proportionalitetsprincipen, oberoende av riktlinjerna i artikel 19.1. Artikel 17 bör enligt kommittén ändras i enlighet med detta. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) EU-lagstiftningen innehåller olika definitioner för samma begrepp i olika lagstiftningar om varor, när det gäller aspekter som miljövänlig design, produktsäkerhet, produktansvar, avfallshantering, energieffektivitet etc. Detta har orsakat förvirring bland de direkt berörda aktörerna, särskilt när det gäller olika direktiv som tillämpas på samma produkt.
(2) EUT C 93, 27.4.2007, Översyn av den inre marknaden – föredragande: Bryan Cassidy.
(3) Se även artiklarna 94–95 i EU-fördraget.
(4) EUT C 309,16.12.2006, Genomförande av gemenskapens Lissabonprogram – föredragande: Bryan Cassidy.
(5) EUT C 234, 30.9.2003, föredragande: Bryan Cassidy.
(6) EUT C 208, 3.9.2003, föredragande: Antonello Pezzini.
(7) EUT C 325, 30.12.2006, föredragande: Joost van Iersel.
(8) Se föregående fotnot.
(9) Rapport från den högnivågrupp som leddes av Wim Kok, ”Facing the Challenge”, november 2004, Europeiska kommissionen.
(10) SEK(2007) 113, 14.2.2007.
(11) Andra tvåårsrapporten om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på den inre marknaden, KOM(2002) 419 slutlig.
(12) För närvarande finns det cirka 1 700 registrerade organ inom EU.
(13) Se även artiklarna 94–95 i EU-fördraget.
(14) Förteckning över de yttranden som EESK nyligen utarbetat på följande teman: förenkling, bättre lagstiftning och den inre marknadens prioriteringar:
1. |
EUT C 93, 27.4.2007, Översyn av den inre marknaden – föredragande: Bryan Cassidy. |
2. |
Yttrande om Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Genomförande av gemenskapens Lissabonprogram: en strategi för förenkling av lagstiftningen (KOM(2005) 535 slutlig) – föredragande: Bryan Cassidy, EUT C 309, 16.12.2006. |
3. |
Förberedande yttrande om Bättre lagstiftning som utarbetats på begäran av det brittiska ordförandeskapet – föredragande: Daniel Retureau, antaget den 28 september 2005, EUT C 24, 31.1.2006. |
4. |
Initiativyttrande om Bättre tillämpning av EU:s lagstiftning – föredragande: Joost van Iersel, antaget den 28 september 2005, EUT C 24, 31.1.2006. |
5. |
Yttrande om Kommissionens meddelande – Uppdatera och förenkla gemenskapens lagstiftning (KOM(2003) 71 slutlig) – föredragande: Daniel Retureau, antaget 31 mars 2004, EUT C 112, 30.4.2004. |
6. |
Initiativyttrande om Förenkling – föredragande: John Simpson, antaget den 26 mars 2003, EUT C 133, 6.6.2003. |
7. |
Förberedande yttrande om Kommissionens meddelande – En bättre och enklare lagstiftning (KOM(2001) 726 slutlig) – föredragande: Kenneth Walker, antaget 21 mars 2002, EGT C 125, 27.5.2002. |
8. |
Initiativyttrande om Förenkling – föredragande: Kenneth Walker, antaget den 29 november 2001, EUT C 48, 21.2.2002. |
9. |
Initiativyttrande om Förenklade bestämmelser på inre marknaden (OIM) – föredragande: Bruno Vever, antaget den 19 oktober 2000, EGT C 14, 16.1.2001. |
10. |
Initiativyttrande om Prioriteringar på inre marknaden 2005–2010, föredragande: Bryan Cassidy, antaget den 7 april 2005, EUT C 255, 14.10.2005. |
11. |
Yttrande om Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Strategin för inre marknaden under perioden 2003–2006, föredragande: Bryan Cassidy, antaget den 16 juli 2003, EUT C 234, 30.9.2003. |
12. |
Informationsrapport om förenkling. |
13. |
Informationsrapport om Dagsläget beträffande samreglering och självreglering på inre marknaden, antaget den 11 januari 2005 (CESE 1182/2004 fin). |
(15) RAPEX årsrapport för 2006, kommissionen, http://ec.europa.eu/rapex. Rapporten, som lades fram den 19 april 2007 visar på en kontinuerlig ökning av antalet anmälningar under de senaste åren. Antalet anmälningar om säkerhetsrisker som rör andra konsumtionsvaror än livsmedel i Europa mer än fördubblades mellan 2004 och 2006, med en ökning från 388 till 924, medan den årliga ökningen jämfört med 2005 var 32 % och koncentrerades till sektorerna leksaker, elektriska produkter, motorfordon, belysninganordningar och kosmetika, med risk för skador, elstötar, eldsvåda och brännskador, strypning, kvävning och kemiska risker.
(16) I den gemensamma ramen bör även ingå ”tjänster”, som i allt högre grad är kopplade till saluföringen av själva produkterna.
(17) Se punkt 5.1.11.
(18) http://ec.europa.eu/solvit/
(19) Europaparlamentet – Faktablad 3.2.1 – Fri rörlighet för varor. Senaste uppdatering: 22 oktober 2001.
http://www.europe-info.de/facts/it/3_2_1.htm
(20) SEK(2007) 585. Kommissionens arbetsdokument – Rapport om Solvit för 2006 Report Development and Performance of the Solvit network in 2006, 30.4.2007 (den svenska versionen finns ännu inte tillgänglig).
Alla EU:s medlemsstater samt Norge, Island och Liechtenstein har startat Solvit-center som oftast ligger inom deras respektive utrikes- eller finansdepartement.
Dessa center samarbetar direkt genom en online-databas för att lösa medborgarnas och företagens problem snabbt och pragmatiskt. Bestämmelserna för samarbetet inom ramen för Solvit ingår i en rekommendation från kommissionen från 2001 som har antagits i rådets slutsatser. Solvit fungerar sedan juli 2002. Förutom rekommendationen antog Solvit-centrerna i december 2004 en rad gemensamma kvalitets- och resultatnormer, för att garantera hög servicenivå i hela nätverket.
(21) EGT C 80, 30.3.1996. Föredragande: Antonello Pezzini.
(22) Den övergripande metoden innebär ett successivt angreppssätt, genom vilket förfarandet för bedömning av överensstämmelse delas in i en rad operationer, så kallade moduler. Dessa har olika utformning som beror på produktens utvecklingsfas (t.ex. konstruktion, prototyper, full produktion), på den bedömning som görs (kontroll av dokumenten, typgodkännande och kvalitetssäkring) och på den person som är ansvarig för bedömningen (tillverkaren eller tredje part).
Den övergripande metoden blev formellt godkänd genom rådets beslut 90/683/EEG, som avskaffades och uppdaterades genom beslut 93/465/EEG. I båda besluten fastställs allmänna riktlinjer och detaljerade förfaranden för bedömning av överensstämmelse som ska användas i direktiven om den nya metoden.
(23) Skäl 14 i förslaget till beslut KOM(2007) 53 slutlig.
(24) Här räknas importörer av så kallade namnlösa produkter in, produkter som saluförs på marknaden under korta perioder, ofta med fantasinamn och i enlighet med principen om att ”sälja och försvinna”.
(25) Skäl 17 i förslaget till beslut KOM(2007) 53 slutlig.
(26) The role and significance of the CE marking, kommissionens arbetsdokument. DOC 2005 – 11, 30.8.2005.
(27) Beslut 93/465/EG – beslut om modulerna: CE-märkningen bekräftar överensstämmelsen med alla de produktkrav som ställs på tillverkarna i enlighet med gemenskapsdirektiven om dess anbringande.
(28) Dokument från BEUC 298/2007, 5.6.2007 om Internal Market package for goods (Paket för produkters rörlighet på den inre marknaden). Hearing med Jim Murray i Europarlamentet den 5 juni 2007.
(29) Skäl 14 i förslaget till beslut KOM(2007) 53 slutlig.
(30) ISO/IEC 17011: ”Ackrediteringsorganet bör förfoga över de finansiella resurser som krävs för att genomföra verksamheten och som ska styrkas med tillräckligt dokumentation”.
(31) Artikel 6.1 i förslaget till beslut KOM(2007) 37 slutlig.
(32) Utöver RAPEX finns följande system: varningssystemet RASFF för jordbruks- och livsmedelssektorn, EWRS för sjukdomar hos människan, ADNS för djursjukdomar. Jfr beslut 2004/478/EG och förordning 2230/2004/EG.
BILAGA
till yttrandet från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén
Följande ändringsförslag avslogs under debatten, men fick minst en fjärdedel av rösterna:
Punkt 5.2.12
Lägg till i första punktsatsen:
”— |
Klargörande av att märkningen inte ska användas och betraktas som ett system för märkning för konsumtion, en kvalitetsgaranti, en certifiering eller ett godkännande av en tredje part, utan enbart som en försäkran om överensstämmelse och teknisk dokumentation som tillverkaren eller importören måste lägga fram i enlighet med produktkraven, under fullständigt ansvar i förhållande till myndigheterna och konsumenterna. Eftersom CE-märkningen inte motsvarar en kvalitetsgaranti, certifiering eller ett godkännande av en oberoende tredje part, räcker det följaktligen att CE-märkningen förekommer i den medföljande dokumentationen och inte på produkten.”. |
Motivering
Enligt de existerande reglerna måste alla produkter av detta slag t.ex. leksaker vara försedda med CE-märkningen. Konsumenten får därmed inte någon information om att en produkt skulle vara bättre än en annan utan underrättas enbart om att produkten lever upp till säkerhetsnormerna för försäljning. Konsumenten förväntar sig att alla produkter på butikshyllorna är godkända för försäljning.
Om konsumenten till exempel är ute efter sportutrustning, exempelvis rullskridskor och/eller en skateboard, krävs ingen CE-märkning för sådana produkter avsedda för barn över 20 kg. Dessa produkter kan stå tillsammans med andra produkter på butikshyllan och konsumenten kan föranledas att tro att produkterna med CE-märkning är bättre.
Flera studier har tidigare visat att konsumenter inte känner till eller vilseleds genom CE-märkningen. Till missuppfattningarna hör att produkten håller en viss kvalitet (utöver att vara säker), har testats av en tredje part och att produkten tillverkats i EU.
Det är förståeligt att konsumenterna inte är insatta i systemet. Alla livsmedelsprodukter måste inte vara försedda med en viss märkning, men de måste i vilket fall som helst svara mot EU:s förordningar och direktiv. De europeiska konsumentorganisationerna BEUC och ANEC anser att det räcker att inkludera CE-märkningen i den medföljande dokumentation som de behöriga myndigheterna har att kontrollera, som en säkerhetsgaranti för marknadstillträde.
Omröstningsresultat
För: 24; Emot: 27; Nedlagda: 10.
Punkt 5.2.12
Lägg till en sjätte punktsats:
”— |
Kommissionen, producenter och konsumenter bör undersöka om det går att inrätta ett verkligt system för kvalitetsmärkning av produkter som bygger på certifiering av tredje part och som täcker fler aspekter än de grundläggande säkerhetsbestämmelserna i direktivet.”. |
Motivering
Under en sådan diskussion skulle man kunna undersöka hur normer kan upprättas inte bara för säkerheten utan också för krav rörande kvalitet, miljö och etik för att göra det möjligt för vissa producenter – om de så vill – att få sina produkter testade i fråga om andra krav än säkerheten.
Om detta ändringsförslag godkänns bör avsnitt 1 ”Sammanfattning och rekommendationer” anpassas i enlighet med detta (exempelvis punkt 1.5 efter sjunde punktsatsen).
Omröstningsresultat
För: 25; Emot: 29; Nedlagda: 12.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/14 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 80/181/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning för måttenheter”
KOM(2007) 510 slutlig – 2007/0187 (COD)
(2008/C 120/02)
Den 26 september 2007 beslutade rådet att i enlighet med artikel 95 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 80/181/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning för måttenheter”.
Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som berett ärendet, antog sitt yttrande den 21 november 2007. Föredragande var Bryan Cassidy.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 114 röster för och 2 nedlagda röster:
1. Slutsatser och rekommendationer
1.1 |
EESK stöder förslaget utan förbehåll. |
1.2 |
I direktivet anges slutet av 2009 som deadline för användningen av ”kompletterande måttangivelser”, dvs. icke-metriska måttangivelser. Om man håller fast vid denna deadline skulle det innebära kostnader för alla näringsidkare inom EU som bedriver transatlantisk handel. |
1.3 |
I direktivet krävs även att Storbritannien och Irland ska fastställa en deadline för sina undantag när det gäller måtten pint, mile och troy ounce. |
1.4 |
Kommissionens förslag innebär att dessa deadlines tas bort och inte ersätts med nya. |
1.5 |
I direktivet fastställs att de rättsligt gällande måttenheterna i EU är de metriska enheterna eller SI-enheterna, vilket står för Système International och är det världsomfattande system som 1960 antogs av Allmänna konferensen för vikt och mått (CGPM). Även om EU inte har undertecknat konventionen om metriska enheter, så har samtliga medlemsstater gjort det. Den regelbundna uppdateringen av SI-enheter för anpassning till tekniska framsteg gör att kommissionen föreslår att ”katal”, med symbolen ”kat”, antas som SI-enhet för katalytisk aktivitet. |
1.6 |
EESK välkomnar kommissionens förslag som en del av strävan att förenkla och förbättra lagstiftningen och uppskattar kommissionens lyhördhet när det gäller ”subsidiaritetens” betydelse för Irland och Storbritannien i detta sammanhang. |
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/15 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om bullernivån på förarplatsen i hjulburna jordbruks- eller skogstraktorer” (Kodifierad version)
KOM(2007) 588 slutlig – 2007/0205 (COD)
(2008/C 120/03)
Den 24 oktober 2007 beslutade Europeiska unionens råd att i enlighet med artikel 95 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om bullernivån på förarplatsen i hjulburna jordbruks- eller skogstraktorer”.
Eftersom kommittén till fullo stöder förslaget, som inte föranleder några särskilda kommentarer, beslutade EESK vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) med 135 röster för och 2 nedlagda röster att avge ett positivt yttrande om förslaget.
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/15 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Grönbok om marknadsbaserade styrmedel för miljöpolitiken och näraliggande politikområden”
KOM(2007) 140 slutlig – SEK(2007) 388
(2008/C 120/04)
Den 28 mars 2007 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Grönbok om marknadsbaserade styrmedel för miljöpolitiken och näraliggande politikområden”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 31 oktober 2007. Föredragande var Lutz Ribbe.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 48 röster för och 1 nedlagd röst:
1. Sammanfattning
1.1 |
EESK noterar att grönboken om marknadsbaserade styrmedel för miljöpolitiken offentliggjorts men med stor försening. |
1.2 |
Kommittén instämmer i resonemangen kring olika skatte- och miljömässiga konsekvenser av olika marknadsbaserade styrmedel för miljöpolitiken (skatter, avgifter, subventioner, rättighets-/certifikatslösningar m.m.). |
1.3 |
EESK konstaterar att man inom politiken länge använt sig av marknadsbaserade styrmedel. Frågan är alltså inte längre ”om” utan ”hur” de marknadsbaserade styrmedlen ska användas. |
1.4 |
Som kommissionen med rätta konstaterar gör de marknadsbaserade styrmedlen det möjligt att skapa kostnadseffektiva lösningar till skydd för miljön. Det handlar dock inte om något universalmedel. Relationen och samspelet mellan t.ex. påbud och förbud, rättsregler och marknadsbaserade styrmedel (t.ex. skatter, avgifter, riktade subventioner och överlåtbara rättigheter) bör därför behandlas i den politiska debatten och i grönboken. Kommissionens grönbok innehåller dock alldeles för lite information om detta, vilket EESK beklagar. |
1.5 |
Kommittén uppmanar därför kommissionen att utnyttja den offentliga debatt som inleds med grönboken för att med hjälp av konkreta exempel förklara inte bara vilka möjligheter och effekter olika styrmedel medför för miljön utan också vilka begränsningar de har. |
2. Innehållet i grönboken
2.1 |
Den 28 mars 2007 lade kommissionen fram grönboken om ”marknadsbaserade styrmedel för miljöpolitiken och näraliggande politikområden” (1), aviserad redan 2004 och föremål för detta yttrande. |
2.2 |
Med grönboken vill kommissionen inleda en debatt om ökad användning av marknadsbaserade styrmedel i samhället. |
2.3 |
Kommissionen hänvisar i grönboken till de mål för miljöskyddet som man hittills kommit överens om på europeisk nivå, bl.a. till den nya energi- och klimatskyddspolitiken som enligt kommissionens uppfattning innebär ”inget mindre än en ny industriell revolution under de närmaste 10 till 15 åren”. |
2.4 |
Kommissionen tydliggör att ”dessa ambitiösa mål kan inte uppnås utan offentliga åtgärder”. Enligt kommissionens uppfattning bör man i allt större utsträckning använda sig av marknadsbaserade styrmedel som miljöpolitiskt styrmedel. Dessa är tänkta att vara ”en viktig del av insatserna för att uppnå verkliga förändringar genom att ändra incitamenten för företag och konsumenter”. |
2.5 |
Likväl förklarar kommissionen att marknadsbaserade styrmedel inte är någon ”universallösning på alla problem”. |
2.6 |
De ”marknadsbaserade styrmedel” som beskrivs är skatter, avgifter, riktade subventioner och överlåtbara rättigheter. |
Marknadsbaserade styrmedel som politiska verktyg
2.7 |
Enligt kommissionen motiveras användningen av marknadsbaserade styrmedel av att de ”kan korrigera brister hos marknaderna på ett kostnadseffektivt sätt. Det handlar om situationer då de ’verkliga’ eller sociala kostnaderna av en ekonomisk verksamhet inte alls – eller i otillräcklig utsträckning – avspeglas i marknaderna (t.ex. beroende på att miljötillgångar till sin natur är offentlig egendom)”. |
2.8 |
Följande fördelar nämns:
|
2.9 |
Kommissionen tydliggör dock också att marknadsbaserade instrument inte bara kan bidra till miljöpolitiska mål men att EU ”också använt sig av sådana för att motverka sådana snedvridningar på den inre marknaden som uppstår på grund av förekomsten av olika system i olika medlemsstater. I sådana fall kan marknadsbaserade styrmedel säkerställa att samma sektor omfattas av samma bördor i hela EU och motverka potentiella negativa konkurrenseffekter inom EU.” |
2.10 |
Kommissionen pekar vidare på att de olika marknadsbaserade styrmedlen har olika verkan. Kvantitativa system (t.ex. överlåtbara rättigheter) är säkrare när man vill uppnå specifika mål (t.ex. begränsning av utsläpp) jämfört med rent prisbaserade styrmedel (t.ex. skatter). De senare skapar dock större säkerhet i fråga om kostnaderna eller priset och brukar vara lättare att administrera. |
2.11 |
Dessutom pekar kommissionen på en annan viktig skillnad: Skatter (och avgifter) används inte bara potentiellt som styrmedel utan generar också offentliga intäkter. I fallet med överlåtbara rättigheter gäller detta endast ”om rätterna auktioneras ut av myndigheter”. |
2.12 |
Kommissionen tar i grönboken också upp temat ”tillväxt och sysselsättning” och går igenom olika argument för en reformerad miljöbeskattning. Medan Europeiska rådet vid sitt toppmöte i juni 2006 i den nya hållbarhetsstrategin tog upp frågan om ett nytt skattesystem grundat på hållbarhetskriterier, dock utan att gå in på några detaljer, skriver kommissionen nu: ”Alla parter kan vinna på en miljöskattereform med en skatteväxling från välfärdsnegativa skatter (t.ex. på arbetskraft) till välfärdspositiva skatter (t.ex. på miljöskadlig verksamhet som resursanvändning och utsläpp). En sådan skulle bidra till att lösa både miljö- och sysselsättningsproblem (2) . En långsiktig skatteväxling förutsätter dock relativt stabila inkomster från den miljörelaterade skattebasen”. |
2.13 |
Dokumentet innehåller slutligen ett antal exempel på redan etablerade marknadsbaserade styrmedel (energibeskattning, eurovinjetten, lokala avgiftssystem för avlastning av innerstäderna från trafik). Man ställer ett antal frågor till allmänheten, vissa specifika, andra mycket allmänna, för att på så sätt få i gång samhällsdebatten. |
2.14 |
Kommissionen ser också möjligheter att använda marknadsbaserade instrument för att skydda den biologiska mångfalden. |
3. Allmänna kommentarer
3.1 |
EESK har ofta uttalat sig för en optimal användning av de politiska instrumenten för miljöskyddet, och de marknadsbaserade styrmedlen kan spela en viktig roll i det sammanhanget. Det råder alltså samstämmighet mellan kommittén och kommissionen i detta avseende. |
3.2 |
Kommittén förstår de argument som framförs och anser dem vara bra och riktiga. Grönboken har dock utarbetats under lång tid, och offentliggörandet har hela tiden skjutits upp. Vi hade förväntat oss något större klarhet i frågan om hur man i framtiden tänker använda sig av marknadsbaserade styrmedel. Den långa avstämningsprocessen inom kommissionen var kanske nödvändig, men vi kan inte se att denna skulle ha haft någon positiv inverkan på arbetet med den politiska utformningen. |
3.3 |
Det verkar snarare som om den politiska utvecklingen ibland går snabbare än den interna avstämningen. |
3.4 |
EESK konstaterar att marknadsbaserade styrmedel använts inom miljöskyddet under en längre tid, även om användningen av dem i de enskilda medlemsstaterna skiljer sig åt högst betydligt. Enligt Eurostat härrör t.ex. i genomsnitt nästan 7 % av alla budgetintäkter i EU:s medlemsstater från miljörelaterade inkomstkällor. |
3.5 |
I grönboken och i den politiska debatten kan det alltså inte handla om ett införande av marknadsbaserade styrmedel inom miljöskyddet. Frågan är inte ”om” utan ”hur”: I vilken utsträckning och hur ska de marknadsbaserade styrmedlen användas i förhållande till förbud och påbud? |
3.6 |
Innehållet i grönboken sträcker sig dock inte längre än det som man länge känt till och diskuterat i företagen och samhällsgrupperna. Inte heller tar man upp frågan om vem som bör agera först. Som bekant har EU inte samma befogenheter för alla upptänkliga styrmedel. I skatterättsliga frågor har EU ytterst begränsade befogenheter. Dessutom klargör man inte vad som kommer att hända politiskt när denna grönbok lagts fram, huruvida man som brukligt kommer att utarbeta en vitbok och vilka slutsatser man bör dra. |
3.7 |
Den största bristen är att man inte klargör i vilka situationer man borde prioritera ett visst instrument inom politiken. Den avgränsning som man tänkt sig eller den potentiella kopplingen mellan t.ex. rättsregler och marknadsbaserade styrmedel klargörs inte heller. |
3.8 |
Kommittén ställer sig följaktligen positiv till grönboken, men konstaterar att samhällsdebatten kring mer effektiva styrmedel inom miljöpolitiken borde föras med större engagemang och med hjälp av så konkreta exempel som möjligt, så att de ambitiösa EU-mål som beskrivs, t.ex. inom klimat- och energipolitiken, faktiskt också kan förverkligas. |
3.9 |
För EESK gäller i samband med detta att de marknadsbaserade styrmedlen bör grunda sig på principen om att förorenaren betalar och skapa incitament för dem som aktivt verkar för att skydda miljön. |
4. Särskilda kommentarer från EESK
4.1 |
EESK har alltid betonat hur viktigt det är att internalisera s.k. ”externa kostnader”. Som kommissionen själv uppger lämpar sig de marknadsbaserade styrmedlen mycket väl för detta ändamål. Först krävs det dock ett tydligt politiskt beslut om hur man ska kvantifiera dessa externa kostnader som ska internaliseras. |
4.2 |
Eurovinjetten inom vägtrafiken är ett av de ”marknadsbaserade” styrmedel som beskrivs i grönboken och ett bra exempel på hur ett styrmedel som anses lämpa sig för internalisering av externa kostnader hittills i själva verket bara använts mycket halvhjärtat. Kommissionen skriver själv: ”De genomsnittliga avgifterna får visserligen endast täcka infrastrukturkostnaderna, vilket utesluter externa kostnader”. Det krävs därför initiativ för att i framtiden internalisera de externa kostnaderna genom eurovinjetten. |
4.3 |
EESK uppmanar kommissionen, rådet och Europaparlamentet att endast tala om marknadsbaserade styrmedel för miljöpolitiken när det finns ett verkligt och tydligt skönjbart miljömål bakom dem. I fallet med eurovinjetten kan man endast tala om ett sådant med förbehåll, eftersom de externa kostnaderna utesluts. I det fallet handlar det i första hand om att inte bara låta de offentliga budgetarna finansiera infrastrukturkostnaderna utan också göra användarna direkt delaktiga. Detta får naturligtvis också indirekta effekter på miljön när användaren t.ex. på grund av de ökade kostnaderna börjar fundera på om han inte borde ta tåget i stället för bilen (eller helt enkelt avstå från resan). Men först när (miljö-)kostnaderna, som hittills inte haft någon ”marknad” och som man inte tagit hänsyn till, internaliseras är eurovinjetten att betrakta som ett ”miljöinstrument”. |
4.4 |
Först måste man alltså inom politiken redovisa vad man över huvud taget vill uppnå med en viss politisk åtgärd. Först när ett mål definierats bör diskussionen om lämpligt styrmedel inledas. |
4.5 |
Även om man ökar användningen av marknadsbaserade styrmedel, kan man inom politiken följaktligen inte undvika ett antal omstridda och därigenom delvis mycket svåra beslut om att fastställa mycket tydliga (miljöpolitiska) mål i form av utsläppsnivåer m.m. Det är just här som det hittills ofta förekommit brister. Marknadsbaserade styrmedel är inte något substitut för sådana beslut utan – som namnet antyder – instrument för att uppnå fastställda politiska mål. |
4.6 |
Kommissionen måste så snabbt som möjligt skingra den osäkerhet som grönboken lämnat efter sig, och därvid klargöra hur man tänker sig att de olika politiska instrumenten ska användas i framtiden. EESK rekommenderar därför kommissionen att redan inom ramen för den bredare diskussion av frågan som planeras, gå igenom de olika politiska handlingsalternativ som finns (med eller utan marknadsbaserade styrmedel) med hjälp av ett antal praktiska exempel från olika politikområden, t.ex. energi och transport. |
4.7 |
I samband med detta skulle kommissionen t.ex. säkerligen kunna klargöra att man inte tänker försöka lösa problemet med cancerogena ämnen – för att bara nämna ett exempel – genom att införa marknadsbaserade styrmedel. |
4.8 |
Det skulle däremot kunna vara intressant med marknadsbaserade styrmedel t.ex. i samband med den alltmer aktuella frågan om hur man i framtiden tänker anlägga ”koldioxidfria” kolkraftverk om tekniken inom kort eventuellt medger detta. Tänker man i så fall påbjuda dem i egenskap av ”modern teknik” (alltså med hjälp av rättsregler) eller tänker man göra dem lönsamma genom marknadsbaserade styrmedel? Sådana frågor kommer att tas upp alltmer inom samhällsdebatten i framtiden. |
4.9 |
Om kopplingen respektive avgränsningen mellan rättsregler och marknadsbaserade styrmedel hade varit tydligare över lag, med en redovisning av konkreta handlingsalternativ, hade kanske också grönbokens resonemang kring användningen av marknadsbaserade styrmedel för att bibehålla den biologiska mångfalden varit mer begripliga. EESK tycker ännu inte att dessa är tillräckligt övertygande för att man verkligen ska våga hoppas på att effektivt kunna motverka den minskning som nu liksom tidigare hotar den biologiska mångfalden. |
4.10 |
Kommittén uppmanade redan i sitt yttrande om ”Tvåårsrapporten om EU:s strategi för hållbar utveckling” (3) kommissionen att konkretisera sina vagt formulerade funderingar kring ett nytt skattesystem grundat på hållbarhetsindikatorer. Enligt Eurostat ligger intäkterna från miljörelaterade skatter på cirka 7 %. |
4.11 |
En debatt kring lägre skatter på arbete och kompensation för förlorade intäkter i form av ökade skatter på miljöskadlig verksamhet borde enligt EESK ha inletts för länge sedan och bör skyndas på när grönboken lagts fram. I samband med detta måste man dock också klargöra hur EU tänker sig dessa förändringar med tanke på att unionen enligt EU-fördragen bara har ett mycket marginellt inflytande på medlemsstaternas skattepolitik i frågan. |
4.12 |
EESK anser att det är extremt viktigt att man så snart som möjligt lägger fram den översikt över miljöskadliga subventioner som utlovats och att man så snabbt som möjligt också avskaffar dessa subventioner. Kommittén anser att miljöskadliga subventioner leder till en avsevärd snedvridning av konkurrensen och till en fullständigt oacceptabel felfördelning av offentliga medel. Marknadsbaserade styrmedel till miljöskyddets fromma kan inte få någon riktig verkan förrän de miljöskadliga subventionerna fullständigt avskaffats. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) KOM(2007) 140 slutlig av den 28 mars 2007.
(2) Kommissionen tog upp den här frågan redan 1993 i sin vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning (KOM(93) 700, kapitel 10) och återigen i sitt nyligen offentliggjorda meddelande om den europeiska sociala modellen och kopplingarna mellan sysselsättningspolitik och miljöpolitik. Jfr KOM(2005) 525 och SEK(2005) 1530. Tillämpningen i nordiska länder och resultaten från modellbaserade studier har visat att båda typerna av fördelar existerar.
(3) EUT C 256, 27.10.2007, s. 76.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/19 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Gränsöverskridande arbetskraft inom jordbruket”
(2008/C 120/05)
Den 16 februari 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om
”Gränsöverskridande arbetskraft inom jordbruket”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 31 oktober 2007. Föredragande var Martin Siecker.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 104 röster för, 3 röster emot och 1 nedlagd röst:
1. Slutsatser och rekommendationer
1.1 |
Arbetskraftsmigrationen i Europa är av ekonomisk natur och är en följd av den fria rörligheten för arbetstagare i ett Europa där det råder stora skillnader i välfärd mellan de olika länderna. Hög arbetslöshet i flera av de nya medlemsländerna och efterfrågan på billig, lågkvalificerad arbetskraft i de 15 gamla medlemsstaterna leder till en stadig ström av arbetssökande. |
1.2 |
År 2004 och 2007 träffades avtal om övergångsregler med vars hjälp de gamla medlemsstaterna kunde styra migrationen från de nya medlemsstaterna. En av orsakerna var att de gamla medlemsstaterna ville förhindra att en för stor tillströmning av arbetsmigranter skulle skapa spänningar på arbetsmarknaden och eventuellt leda till illegala anställningar. |
1.3 |
Effekten av övergångsreglerna blev att just den situation man ville undvika uppstod. I rapporten om hur övergångsordningarna har fungerat påpekar kommissionen att restriktioner för lagligt arbete när det gäller invandrare från de nya medlemsstaterna faktiskt leder till att svart arbete och falskt egenföretagande ökar, liksom fiktivt tillhandahållande av tjänster och utläggning på entreprenad. |
1.4 |
Den paradoxala situationen har uppstått att det i EU-15 finns god tillgång på säsongsarbete inom jordbruket, men inte tillräckligt med fastboende arbetstagare. Det finns tillräckligt med invandrade arbetstagare från de nya medlemsstaterna som vill utföra detta arbete, men många av dem hindras av olika övergångsrestriktioner. Flödet av arbetskraft till jordbruket varierar beroende på ursprungsland och mottagarland. Skillnaderna hänger bland annat samman med förekomsten av eventuella övergångsregler, som kan ha generell eller partiell giltighet. |
1.5 |
Under dessa förhållanden hamnar säsongsarbetet ofta i den inofficiella sektorn. Det är svårt att få tag i korrekt information om detta fenomen eftersom det finns tre parter involverade som var och en har sina skäl för att inte avslöja sådan information: Det finns arbetsgivare som vill betala mindre än vad som krävs enligt lag eller gällande kollektivavtal. Det finns arbetstagare som nöjer sig med mindre än vad de enligt lag eller kollektivavtal har rätt till. Och det finns oseriösa arbetsförmedlare som mer än gärna ordnar sådana arbeten eftersom de kan tjäna mycket pengar på det. |
1.6 |
Många av dessa mellanhänder dumpar priserna, men de som förlorar detta priskrig är i slutändan de invandrade arbetstagarna, som måste nöja sig med inkomster som ligger under existensminimum. Det förekommer också att arbetsgivare som lejer säsongsarbetare betalar marknadsmässiga priser till arbetsförmedlarna men att dessa inte drar av inkomstskatt eller sociala avgifter. Den sortens mellanhänder stoppar dessutom i regel en del av arbetsmigranternas lön i egen ficka. Det finns också webbplatser med telefonnummer i både Öst- och Västeuropa som förmedlar egenföretagare för vilka varken skatt, arbetsgivaravgifter eller sociala avgifter behöver betalas. |
1.7 |
Denna situation är ur många synpunkter inte önskvärd. Utgångspunkten måste vara att invandrade arbetstagare i alla avseenden behandlas på samma sätt som de inhemska arbetstagare som de arbetar tillsammans med. Man måste ge lika lön för lika arbete och förhållandena måste förbättras med avseende på social trygghet. Det handlar inte bara om arbetstagarnas sociala intresse. Det handlar också om arbetsgivarnas ekonomiska intresse (lika möjligheter för rättvis konkurrens) och medlemsstaternas finansiella intresse (skatter). |
1.8 |
Det finns ett färdigt förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om påföljder för arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU. I detta föreslås harmoniserade påföljder för arbetsgivare och förebyggande åtgärder samt kartläggning och utbyte av bästa metoder mellan medlemsstaterna när det gäller tillämpning av påföljder för arbetsgivare. |
1.9 |
Så länge begränsningarna för invandrare från de nya medlemsstaterna inte är avskaffade bör förslaget till direktiv enligt kommitténs åsikt även tillämpas på arbetsgivare som olagligt anställer arbetstagare från de EU-länder som fortfarande är föremål för begränsningar. Dessutom anser EESK att EU noga måste se till att direktivet inte bara införlivas i alla medlemsländers lagstiftning utan även tillämpas i praktiken. |
1.10 |
Kampen mot svart arbete skulle gagnas av en entydig europeisk definition på en arbetsrelation där det görs tydlig åtskillnad mellan att åta sig ett arbete (att tillhandahålla tjänster) och att utföra uppgifter utifrån en beroendeställning (anställningskontrakt). ILO har lagt fram klara rekommendationer på detta område. På så sätt får laglydiga egenföretagare vars kompetens sträcker sig längre än till att tillhandahålla billig okvalificerad arbetskraft en tydligare ställning på arbetsmarknaden och arbetstagarna det skydd som de har rätt till. EESK gläder sig att kommissionen godkänt förslaget från arbetsmarknadens parter inom byggnadssektorn om en undersökning kring detta slags falska egenföretagande och att kommissionen också finansierar denna undersökning. |
1.11 |
Med tanke på följderna av restriktionerna vad gäller lagligt arbete vore det kanske bättre att i samband med framtida utvidgningar av EU undvika sådana övergångsregler. EESK rekommenderar också kommissionen att undersöka om det är möjligt att avskaffa alla begränsningar för arbetstagare från de tolv medlemsstater som anslöt sig 2004 och 2007. Många av arbetsmarknadsparterna i Europa förespråkar detta, förutsatt att man både på gemenskapsnivå, nationell nivå och från arbetsmarknadsparternas sida verkligen vidtar åtgärder för att garantera likabehandling av migrerande arbetstagare. |
2. Inledning
2.1 |
Enligt Lissabonstrategin måste EU i framtiden bli en mycket konkurrenskraftig kunskapsekonomi, som bygger på hållbar produktion och konsumtion med en hög grad av social sammanhållning. |
2.2 |
EU är just nu en tämligen konkurrenskraftig kunskapsekonomi med produktions- och konsumtionsmönster som för närvarande inte är tillräckligt hållbara på lång sikt, och med en social sammanhållning som lämnar mycket övrigt att önska. |
2.3 |
Detta yttrande fokuserar särskilt på den senare aspekten: social sammanhållning. EU fäster stor vikt vid ekonomisk utveckling och hållbarhet särskilt vad gäller produktion. Tredje pelaren i Lissabonstrategin är så föga politiskt uppmärksammad och detta leder till att den sociala sammanhållningen inte ökar utan snarare minskar. |
2.4 |
Konsekvenserna av detta märks tydligt på arbetsmarknaden. Det informella arbetet ökar i omfattning och därmed dyker det upp en ny typ av arbetstagare som sedan länge ansågs utdöd: daglönaren. |
2.5 |
De nya daglönarna erbjuder sina tjänster på gatan, på platser som är kända som ”uppsamlingsplatser” för mindre nogräknade arbetsförmedlare. Daglönarna anställs per dag och arbetsgivaren betalar varken inkomstskatt eller sociala avgifter för dem. De måste arbeta oskäligt långa arbetsdagar för en låg timlön och faller helt utanför arbetsrätten – om en sådan finns. |
2.6 |
Till för ett par år sedan hade arbetsmarknaden en nationell prägel, särskilt vad gäller enklare och okvalificerade arbeten. Efter EU:s utvidgning 2004 uppstod också en europeisk arbetsmarknad för denna del av arbetsmarknaden. Efter utvidgningen 2007 har utbudet av arbetskraft ökat kraftigt eftersom nu också arbetstagare från Bulgarien och Rumänien har tillkommit. |
2.7 |
Denna trend är särskilt märkbar inom jordbruket. Dessutom hittar personer som söker arbete i ett annat land nästan alltid sitt första arbete just inom denna sektor. |
2.8 |
Med det här yttrandet vill EESK föra upp denna fråga på EU:s dagordning så att relevanta EU-institutioner tillsammans med medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter kan söka lösningar på detta omfattande, allvarliga och – dessvärre – växande problem. |
3. Jordbruket
3.1 |
Jordbruket omfattar all ekonomisk verksamhet där den naturliga miljön anpassas till växt- och animalieproduktion (1). Beroende på produkt, tillverkningsmetod och välståndsnivå tillämpas ett stort antal olika tekniska lösningar, alltifrån arbete med enkla verktyg till användning av stora maskiner, som i allt större utsträckning ersätter det manuella arbetet. |
3.2 |
Agrarsektorn är i EU en omfattande sektor. I EU används drygt 160 miljoner hektar till jordbruksmark. Det finns 11 miljoner jordbruksföretag som sysselsätter totalt 15 miljoner människor. Majoriteten av dessa är jordbrukarna själva och deras familjemedlemmar, men ca 1 miljon företag har totalt 6,5 miljoner anställda. Av dessa är 4,5 miljoner säsongsarbetare; ett okänt antal av dem arbetar i ett annat land än i hemlandet (2). Många av säsongsarbetarna kommer från Polen, Bulgarien och Rumänien. |
3.3 |
Jordbruket kan indelas i olika verksamheter. Boskapsuppfödning (animalieproduktion), vattenbruk (fiskodling), trädgårdsodling (småskalig odling av växter med korta cykler, t.ex. grönsaker, prydnadsväxter, frukt och svamp) och odling av jordbruksgrödor (skiljer sig från trädgårdsodling genom att växterna odlas i större skala och att den är mindre arbetskrävande). Det kommersiella skogsbruket räknas inte överallt i EU till jordbrukssektorn. I vissa länder betraktas det som en egen sektor. |
3.4 |
Jordbruket producerar inte enbart livsmedel utan i allt större omfattning också andra produkter som blommor, pälsvaror, läder, biobränslen (biodiesel, etanol, gas, snabbväxande skog), enzymer, fibrer osv. Genetiskt modifierade växter producerar också speciella läkemedel. |
3.5 |
Enligt uppgifter från såväl ILO (3) som Eurofound (4) är jordbruket en av de farligaste sektorerna för arbetstagarna. Årligen inträffar sammanlagt ca 335 000 arbetsolyckor med dödlig utgång. Mer än hälften, 170 000 dödsolyckor, sker inom jordbrukssektorn. |
4. Olika former av informellt arbete
4.1 |
På grund av en rad rättsliga komplikationer i EU är det inte möjligt att formulera en entydig definition på informellt arbete. Praxis som är vanlig i ett land (om det inom ett speciellt område inte finns några regler behöver man heller inte rätta sig efter några) anses i ett annat land som avvikande eller rent av som ett brott mot gällande lagstiftning. |
4.2 |
Den nationella definitionen på informellt arbete varierar mellan medlemsstaterna. Det rör sig om verksamheter som inte ingår i den officiella statistiken över den formella ekonomin. Det finns visserligen siffror att tillgå, men de kan ofta hänföras till en enda källa, kan inte alltid kontrolleras och är följaktligen inte alltid tillförlitliga. Att informellt arbete förekommer i stor skala är dock ovedersägligt. |
4.3 |
I nästan alla nationella definitioner på informellt arbete framhålls bristande efterlevnad av skattemässiga skyldigheter. I så gott som alla definitioner nämns också bristande respekt för skyldigheter på området social trygghet. I de nationella definitionerna på informellt arbete ingår besynnerligt nog nästan aldrig bristande respekt för skyldigheter på arbetsrättens område (arbetsvillkor, arbetstider, allmänt bindande kollektivavtal). |
4.4 |
Informellt arbete utförs av icke registrerade arbetstagare, som inte nödvändigtvis är arbetsmigranter som saknar arbets- och/eller uppehållstillstånd. Även personer som innehar de handlingar som krävs – eller som inte behöver dem på grund av att de är bosatta i landet där lagöverträdelsen begås – arbetar illegalt. Personer utan giltiga handlingar är dock mer sårbara och därför också lättare att exploatera än personer med giltiga handlingar. Till skillnad mot den förstnämnda gruppen har ju den sistnämnda också möjlighet att arbeta legalt. |
4.5 |
Vid sidan av dem som har ett traditionellt avlönat arbete finns det också ”egenföretagare utan personal”. Dessa ”egenföretagare” betraktas som företagare eftersom man varken behöver betala inkomstskatt eller sociala avgifter för dem. De ansvarar själva för dessa avgifter. |
4.6 |
Till skillnad mot vanliga arbetstagare omfattas de heller inte av arbetsrätten. För dem finns det inga minimilöner, ingen längsta veckoarbetstid och inga arbetsmiljöregler. Detta är oacceptabelt med tanke på den stora risk för allvarliga arbetsolyckor som finns i denna sektor (se punkt 3.5). Enligt överenskommelse med sina uppdragsgivare är dessa egenföretagare fria att arbeta för vilka löner och enligt vilka villkor som helst. |
4.7 |
Dessa egenföretagare var ursprungligen erfarna yrkesmän som hade skaffat sig färdigheter inom vissa yrken. Vanligen behövde de mångårig erfarenhet för att nå den fackkunskapsnivå som krävdes för att kunna klara sig som egenföretagare. |
4.8 |
Eftersom allt mera arbete läggs ut på entreprenad när företag gör sig av med annan verksamhet än kärnverksamheten, är det numera inte bara specialiserad verksamhet som läggs ut. Det räcker med en liten kärna av fast och kompetent personal, och enklare arbetsuppgifter utförs i allt högre grad av underleverantörer. Efterfrågan på arbetskraft till den sortens arbete tillgodoses av en stor grupp nya egenföretagare på arbetsmarknaden. De nya egenföretagarnas främsta specialitet är att utföra billigt och okvalificerat arbete. |
4.9 |
Det är i själva verket en sorts ”falskt egenföretagande” som under 1980-talet användes för att exportera arbetslöshet från Irland och Storbritannien. Vid den tidpunkten innehöll den brittiska lagstiftningen en rad garantier som användes för att pröva om egenföretagare uppfyllde vissa villkor. Ett av villkoren var att de var erfarna specialister inom ett visst yrke. Den dåvarande brittiska regeringen avskaffade kriterierna, vilket ledde till att många fler människor plötsligt kunde registrera sig som egenföretagare och få arbete på kontinenten utan att behöva ta hänsyn till arbetslagstiftningen i länderna i fråga (5). |
4.10 |
Detta fenomen är för övrigt inte typiskt brittiskt. En företrädare för den polska regeringen sade exempelvis under en konferens om fri rörlighet för arbetstagare att hans regering uppmanade polska arbetssökande att registrera sig som egenföretagare (6). Därmed kan de kringgå alla begränsningar som fortfarande gäller arbetstagare i övriga medlemsländer och arbeta överallt. På så sätt används egenföretagarstatusen som en skenkonstruktion för att kringgå lagar och arbetslivsregler i en kedja av underleveranser och entreprenader. Genom rena slavkontrakt med dessa ”falska företagare”, som ofta erbjuder sina tjänster via förmedlingar, avhänder sig arbetsgivarna ansvaret för att skyldigheterna i fråga om inkomstskatt och social trygghet uppfylls. |
4.11 |
Detta är ett storskaligt fenomen också inom byggnadssektorn, där företeelsen varit föremål för många fler undersökningar än inom agrarsektorn. Det finns stora likheter mellan dessa sektorer. Vad de framför allt har gemensamt är de tre största riskfaktorerna för informellt arbete: arbetsintensivt arbete av tillfälligt slag som framför allt utförs av icke bofasta arbetstagare. Arbetsmarknadens parter inom den europeiska byggnadssektorn har vid det här laget insett faran och begärt bidrag från Europeiska kommissionen för att kunna genomföra en undersökning kring falskt egenföretagande i 18 medlemsstater. Kommissionen har bifallit denna begäran, och redan före årets slut kommer detta förslag till undersökning att bli föremål för upphandling på EU-nivå. |
4.12 |
Eftersom det fortfarande saknas en europeisk rättslig ram för arbetsmarknadsrelationer, finns det utrymme för tvivelaktig handel med billigt arbete. Det ger allvarliga negativa sidoeffekter på gemenskapsnivå. Kommissionen konstaterar själv detta i ”Rapport om hur övergångsordningarna enligt 2003 års anslutningsakt har fungerat under perioden 1 maj 2004–30 april 2006”, där det konstateras att ”restriktionerna kan ha uppmuntrat EU 8-medborgare att söka andra vägar till förvärvsarbete i EU 15-medlemsstaterna, vilket återspeglas i en mycket stor tillströmning av utsända arbetstagare eller arbetstagare som uppger att de är egenföretagare” (7). |
4.13 |
I samma rapport konstaterar kommissionen följande: ”Arbetsmarknadens parter medgav att migrationsströmmarna från EU 8-medlemsstaterna till EU 15-medlemsstaterna hade varit blygsamma och betonade samtidigt starkt att urholkning av arbetsnormer och social dumpning skulle undvikas. De påpekade också att restriktioner för lagligt arbete faktiskt leder till att det svarta arbetet och falskt egenföretagande ökar, liksom fiktivt tillhandahållande av tjänster och utläggning på entreprenad”. Lite längre fram nyanserar kommissionen bilden av blygsamma migrationsströmmar med kommentaren att de ”faktiska migrationsströmmarna inom den utvidgade Europeiska unionen kan (…) vara mer omfattande än vad som framgår av uppgifterna i denna rapport, eftersom inte allt svart arbete fångas upp av den officiella statistiken”. Rent allmänt konstaterar kommissionen även att en begränsad tillgång till arbetsmarknaden kan leda till att svartarbetet ökar. |
4.14 |
Exempelvis fanns det inom Nederländernas trädgårdsnäring, den gren inom jordbrukssektorn som har flest arbetstagare, totalt 54 200 heltidsekvivalenter 1992. Nästan 87 % av arbetstagarna var fast anställda, cirka 13 % var knutna till företaget på något annat sätt (personal från bemanningsföretag, tidsbegränsat anställda, (falska) egenföretagare). 2005 fanns det 59 000 heltidsekvivalenter inom sektorn. Då var cirka 61 % av arbetstagarna fast anställda och nästan 39 % knutna till företaget på något annat sätt. Observera att dessa uppgifter gäller den formella ekonomin. Enligt uppskattningar fanns det våren 2007 ytterligare cirka 40 000 heltidsekvivalenter som utförde informellt arbete inom sektorn (8), men det finns starka indikationer på att det informella arbetets andel inom trädgårdsnäringen stadigt minskat sedan restriktionerna för invånarna i de länder som anslöt sig 2004 hävdes. |
5. Arbetsnormer under tryck
5.1 |
De senaste åren har man kunnat se hur begränsningarna för tillgång till arbetsmarknaden ofta har fått motsatt effekt. Det kan leda till att lagar och andra arbetsnormer kringgås. För arbetssökande från Rumänien och Bulgarien gäller till och med den 31 december 2008 inga begränsningar i Estland, Lettland, Litauen, Polen, Slovakien, Tjeckien, Sverige, Finland, Cypern och Slovenien, även om arbetssökande från Rumänien och Bulgarien måste registrera sig i de sistnämnda tre länderna. De övriga 15 EU-länderna har begränsningar för arbetssökande från Rumänien och Bulgarien (9). För arbetssökande från de tio medlemsländer som anslöt sig 2004 förekommer också begränsningar, men mindre långtgående och i färre länder än för invånare i Bulgarien och Rumänien (10). |
5.2 |
Arbetskraftsmigrationen i EU är av ekonomisk natur och en följd av den fria rörligheten för arbetstagare i en union där det råder stora skillnader i välfärd mellan de olika länderna. Hög arbetslöshet i flera av de nya medlemsländerna och efterfrågan på billig, lågkvalificerad arbetskraft i de 15 gamla medlemsländerna leder till en stadig ström av arbetssökande. |
5.3 |
Många av dessa arbetssökande får jobb inom jordbrukssektorn eftersom det inom denna säsongsbetonade sektor är stor efterfrågan på tillfällig personal under skördetiden. Det är också en sektor där risken för social dumpning är större än inom andra sektorer. Detta beror bland annat på att det i flera medlemsstater saknas kollektivavtal för jordbrukssektorn eller att de kollektivavtal för jordbruket som trots allt förekommer i flera fall inte är allmänt bindande. |
5.4 |
Säsongsarbete är en strukturell faktor inom det europeiska jordbruket. Utan flexibel arbetskraft är hållbar och effektiv jordbruksproduktion inte möjlig. Säsongsarbetet inom jordbrukssektorn utförs till stor del av migrerande arbetstagare. I vissa fall uppstår problem som äventyrar den sociala sammanhållningen. |
5.5 |
Invandrare som arbetar inom den formella sektorn är ofta billigare än inhemska arbetstagare eftersom arbetsgivaren slipper betala vissa avgifter för dem. Det gäller exempelvis sektorsrelaterade utbildningsfonder och pensionsfonder. Invandrare från de tio länder som anslöt sig till EU 2004 och som är föremål för arbetsmarknadsbegränsningar i flera gamla EU-länder arbetar ofta delvis svart, eftersom inte alla arbetstimmar anmäls till skattemyndigheterna. Invandrare från Bulgarien och Rumänien, som är föremål för ännu större begränsningar, är ofta helt och hållet hänvisade till den informella sektorn. Inom denna informella sektor får de inte betalt för alla timmar de arbetar, timlönen är alldeles för låg eller de tvingas till arbete som (falska) egenföretagare genom rena slavkontrakt. |
5.6 |
Internationella arbetsorganisationen (ILO) har ägnat flera konventioner åt de frågor som behandlas i detta yttrande. Det rör sig om konventionerna 97 (om migrerande arbetstagare, 1949), 143 (om migrerande arbetstagare (kompletterande bestämmelser), 1975), 181 (om privata arbetsförmedlingar, 1997) och 184 (om säkerhet och hälsa inom jordbruket, 2001). 17 av EU:s 27 medlemsstater har inte ratificerat konventionerna 97 och 181. 22 EU-länder har inte ratificerat konvention 143 och 24 EU-länder har inte ratificerat konvention 184. Inte ett enda av de 27 nuvarande EU-länderna har ratificerat alla fyra konventionerna (11). ILO utfärdade 2006 en rekommendation om anställningsförhållanden (12). Rekommendationen går ut på att den nationella lagstiftningen bör förbättras i alla länder, så att man kan göra en klar åtskillnad mellan egenföretagare och arbetstagare inom gemenskapen. Detta behövs för att man ska komma till rätta med de allt vanligare bedrägliga förfaranden som syftar till att dölja att människor är arbetstagare och i stället få det att verka som om de är egenföretagare (13). |
6. Respekten för arbetsnormer
6.1 |
Utgångspunkten måste vara att invandrade arbetstagare i alla avseenden behandlas på samma sätt som de inhemska arbetstagare som de arbetar tillsammans med. Man måste ge lika lön för lika arbete och förhållandena måste förbättras med avseende på social trygghet. Det handlar inte bara om arbetstagarnas sociala intresse. Det handlar också om arbetsgivarnas ekonomiska intresse (lika möjligheter för rättvis konkurrens) och medlemsstaternas finansiella intresse (skatter). Denna utgångspunkt tillämpas långt ifrån överallt. I Nederländerna förklarade arbetsmarknadsparterna vid upphävandet av övergångsbestämmelserna för invånarna från de länder som anslöt sig 2004 sin intention att från och med den 1 maj 2007 samarbeta vid kontrollen av efterlevnaden av de social- och arbetsrättsliga lagarna och bestämmelserna. Myndigheterna utlovade en politik till stöd för detta. Hittills har inte detta lett till några påtagliga resultat. |
6.2 |
Det finns ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om påföljder för arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU (14). I detta föreslås harmoniserade påföljder för arbetsgivare och förebyggande åtgärder samt kartläggning och utbyte av bästa metoder mellan medlemsstaterna när det gäller tillämpning av påföljder för arbetsgivare. |
6.3 |
Bakgrunden till förslaget är det stora antalet tredjelandsmedborgare som uppehåller sig olagligt i EU (enligt beräkningar mellan 4,5 och 8 miljoner). Det leder till olagligt arbete, och jordbruket är vid sidan av byggnadsbranschen, hotell- och restaurangbranschen och städbranschen en av de fyra sektorer där detta huvudsakligen förekommer. Europaparlamentet och rådet kommer i förslaget fram till slutsatsen att olagligt arbete ”precis som svart arbete som utförs av EU-medborgare” leder ”till förlust av offentliga finanser och kan pressa ner lönerna, försämra arbetsförhållandena och snedvrida konkurrensen mellan företag. Dessutom omfattas odeklarerade arbetstagare inte av sjukförsäkring och pensionsrättigheter (…)”. |
6.4 |
I rapporten om hur övergångsordningarna enligt 2003 års anslutningsakt har fungerat under perioden 1 maj 2004–30 april 2006 förklarar de europeiska arbetsmarknadsparterna att ”restriktioner för lagligt arbete faktiskt leder till att det svarta arbetet och falskt egenföretagande ökar, liksom fiktivt tillhandahållande av tjänster och utläggning på entreprenad”. Mot bakgrund av dessa erfarenheter vore det bättre att avskaffa alla begränsningar för arbetstagare från de tolv medlemsländer som anslöt sig 2004 och 2007, och garantera lika villkor för alla. Majoriteten av arbetsmarknadsparterna i Europa förespråkar detta, förutsatt att man både på gemenskapsnivå, nationell nivå och från arbetsmarknadsparternas sida verkligen vidtar åtgärder för att garantera likabehandling av migrerande arbetstagare. |
6.5 |
Så länge begränsningarna inte är avskaffade bör förslaget om direktiv om påföljder för arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU enligt kommitténs åsikt även tillämpas på arbetsgivare som olagligt anställer arbetstagare från de EU-länder som fortfarande är föremål för begränsningar. Dessutom anser EESK att EU noga måste se till att direktivet inte bara införlivas i alla medlemsländers lagstiftning utan även tillämpas i praktiken. |
6.6 |
Dessutom blir det genom direktivet möjligt att göra något åt de stora skillnaderna mellan medlemsstaterna när det gäller kontrollernas kvalitet och intensitet samt påföljdernas art. En arbetsgivare i Nederländerna som ertappas med olaglig anställning kan få böter på högst 6 700 euro per arbetstagare. I Belgien är motsvarande bötesbelopp 20 000 euro och i Luxemburg 50 000 euro. Men det finns också medlemsländer som saknar påföljder mot arbetsgivare som gör sig skyldiga till olaglig anställning. |
6.7 |
Utbyte av goda exempel är en oundgänglig del i den process som måste leda till större social sammanhållning. Under hearingen i Plovdiv (15) nämndes följande goda exempel av detta slag:
|
6.8 |
De situationer som beskrivs i flera av dessa exempel går inte helt och hållet att jämföra med situationen för arbetstagare från Bulgarien och Rumänien som söker arbete i de 15 gamla EU-länderna. De ungerska arbetstagarna i Burgenland åker exempelvis hem varje kväll, medan arbetstagarna från Rumänien och Bulgarien är bortresta i månader. Även i dessa situationer förekommer det utnyttjande, men omfattningen är mindre och genom aktivt agerande kan man lätt upptäcka och beivra det. Det allmänna intrycket är att villkoren för dessa arbetstagare är socialt godtagbara. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) NACE-kod A.
(2) www.agri-info.eu
(3) Inernationella arbetsorganisationen, en FN-organisation med säte i Genève.
(4) Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor med säte i Dublin.
(5) European Institute for Construction Labour Research.
(6) Fafo-konferensen om fri rörlighet för arbetskraft den 1 juni 2006 i Oslo
www.fafo.no
(7) KOM(2006) 48 slutlig.
(8) Productschap Tuinbouw, www.tuinbouw.nl
(9) http://ec.europa.eu/employment_social/free_movement/enlargement_en.htm
(10) http://ec.europa.eu/eures/home.jsp?lang=sv
(11) http://www.ilo.org/ilolex/english
(12) ILO (2006) Employment Relationship Recommendation R 198.
(13) Amsterdam Institute of Advanced Labour Studies.
(14) KOM(2007) 249 slutlig.
(15) Plovdiv, Bulgarien, 18.9.2007.
(16) www.igr.at
(17) www.gla.gov.uk
(18) www.limosa, www.ksz.fgov.be/EN/CBSS.htm
(19) www.normeringarbeid.nl
(20) www.lavoro.gov.it, www.lavoro.gov.it/NR/rdonlyres/7E345511-29CC-4D81-B502-225F85070D3C/0/new_n12ottobre07.pdf
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/25 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Sysselsättning inom jordbrukssektorn”
(2008/C 120/06)
Den 13 mars 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs presidium i enlighet med artikel 29 A i tillämpningsföreskrifterna till arbetsordningen att utarbeta ett tilläggsyttrande om
”Sysselsättning inom jordbrukssektorn”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 31 oktober 2007. Föredragande var Hans-Joachim Wilms.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 96 röster för, 1 röst emot och 3 nedlagda röster:
1. Sammanfattning
1.1 |
Kommissionens meddelande ”Sysselsättning i landsbygdsområden: att överbrygga sysselsättningsklyftan” (1) är en viktig utgångspunkt för diskussionen om sysselsättningen inom jordbrukssektorn som central faktor för att skapa och bibehålla arbetsplatser på landsbygden. |
1.2 |
Det pågår en ständig strukturomvandling inom jordbruket som kommer att få konsekvenser för 100 000-tals sysselsatta inom sektorn. Dessa kommer att förlora sitt arbete eller få sin livssituation förändrad. En stor del av sysselsättningen inom jordbrukssektorn behandlas emellertid nästan inte alls i meddelandet, nämligen för de anställda inom sektorn och då främst de säsongsanställda och de migrerande arbetstagarna. |
1.3 |
Detta är beklagligt mot bakgrund av kommissionens strävanden i samband med Europeiska året för arbetstagares rörlighet (2006). De cirka 4 miljoner säsongs- och deltidsanställda per år, varav ca 2 miljoner migrerande arbetstagare, vittnar om den stora rörligheten och flexibiliteten i jordbrukssektorn. |
1.4 |
Säsongsanställningarna, särskilt inom frukt- och grönsaksodlingen, är ett strukturellt element inom jordbruket som är nödvändigt för att detta ska kunna drivas effektivt och hållbart. Eftersom det säsongsbetonade arbetskraftsbehovet ofta inte kan täckas av lokal arbetskraft bidrar den migrerande arbetskraften till jordbrukets utveckling i Europa. |
1.5 |
Produktionen av sunda livsmedel ger ett värdefullt bidrag till våra levnadsvillkor. Detta innebär även skäliga löner. |
1.6 |
Trots stor arbetslöshet i många regioner i Europa framförs krav på att ta in ytterligare säsongsanställda från Vitryssland, Ukraina och andra länder. Arbetsmarknaden i EU måste utvecklas på ett socialt hållbart sätt, dvs. var och en måste ha möjlighet att tjäna sitt uppehälle genom arbete. Denna möjlighet inskränks genom den billiga extra arbetskraften från tredje land. |
1.7 |
De tillväxtmål som EU har satt upp kan endast nås i en rättvis konkurrens. De anställda i jordbruket ska i alla avseenden behandlas lika oberoende av varifrån de kommer. |
1.8 |
Det råder stor rörlighet på jordbrukssektorns arbetsmarknad, och detta är helt i enlighet med kommissionens mål. Det får dock inte leda till nackdelar för den rörliga arbetskraften. Därför måste den politiska och ekonomiska integrationen också följas av social integration. EESK ser följande handlingsbehov på kort sikt:
|
1.9 |
Det saknas kunskaper om sysselsättningens omfattning och de sociala standarderna inom EU:s jordbrukssektor. Detta leder till snedvridning av konkurrensen. Ett instrument som kan återskapa en rättvis konkurrens är certifiering av företagen efter sociala kriterier. |
2. Inledning
Arbetet i det europeiska jordbruket kommer att fortsätta förändras. En stor del av jordbrukets löntagare har deltids- eller säsongsanställningar. Särskilda villkor gäller för de migrerande arbetstagarna som reser från sin hemort till arbetsplatserna. Den här situationen kommer inte att genomgå några betydande förändringar under överskådlig tid.
2.1 Utvecklingen inom jordbrukssektorns säsongsarbete
2.1.1 |
Situationen inom jordbruksarbetet har ofta behandlats i yttranden från EESK. Både på europeisk nivå och i många medlemsstater diskuterar man allt oftare de migrerande arbetarnas och säsongsarbetarnas situation. På många områden och genom olika åtgärder engagerar sig nu företrädare för de tre huvudaktörerna: arbetsgivare, fackföreningar och politiska eller administrativa aktörer. Exempel:
|
2.1.2 |
Det har vid upprepade tillfällen framförts krav på att ett övervakningsorgan för migrerande arbetstagare och säsongsanställda ska inrättas. Detta krav har dock aldrig uppfyllts. Att samla in, lägga fram och bearbeta entydiga uppgifter om sysselsättningen inom jordbrukssektorn skulle lägga grunden för en förbättring av arbetstagarnas situation. |
2.2 Definitioner
2.2.1 |
Ett skäl till att det är så svårt att nå fram till resultat i diskussionen om säsongsarbetet inom jordbruket är bristande insyn i och otillräcklig beskrivning av den reella situationen. Det finns fortfarande inga entydiga, detaljerade data över omfattningen av säsongsarbetet inom jordbruket. |
2.2.2 |
Inom EU:s jordbruk finns ca 2 miljoner heltidsanställda, medan omkring 4 miljoner har osäkra arbetsförhållanden. En del av dessa är deltidsanställda medan andra har säsongsanställningar varierande från ett par dagar till åtta månader. En stor del av de säsongsanställda är migrerande arbetstagare som inte arbetar på hemorten utan som ofta måste resa över gränserna till arbetsplatsen. |
2.2.3 |
Då man ska analysera antalet anställda finns det ett stort behov av att klargöra gränsdragningarna, t.ex. i fråga om storleken på företagen, vilka branscher eller sektorer de ska hänföras till och framför allt gränsdragningen för trädgårdsodling och tjänsteinriktat jordbruk. |
3. Betydelsen av yttrandet
3.1 |
Detta yttrande är angeläget ur flera olika aspekter:
|
4. Aktuella problem
4.1 |
Orsaken till att arbetstagare migrerar är i huvudsak skillnaden i levnadsnivå mellan olika regioner i Europa. Utvandringen av arbetskraft leder på lång sikt till att det uppstår en brist på – främst utbildad – arbetskraft i hemländerna. I sådana regioner försöker man inte häva bristen genom höjda löner eller förbättrad utbildningsnivå utan genom att värva arbetskraft från ännu fattigare regioner, i allt större utsträckning utanför EU. |
4.2 |
Ändå är en av orsakerna till bristen på arbetskraft just de tidvis svåra och ovana arbetsförhållandena i de berörda sektorerna. De migrerande arbetstagarna reagerar i enlighet med marknadens signaler. På en fri arbetsmarknad ger de sig av dit där de bästa villkoren finns. |
4.3 |
Det här fenomenet leder till upprepade problem:
|
5. Slutsatser och handlingsramar
5.1 Allmän politisk ram
5.1.1 |
EESK välkomnar kommissionens strävan att skapa ökad sysselsättning på landsbygden. Till detta hör även en strävan att skapa ökad kunskap om sysselsättningen inom jordbrukssektorn. Det innebär att sammanställa statistik om de anställda men också att informera dem om de arbets- och levnadsvillkor som gäller i de olika länderna. |
5.1.2 |
Hittills har jordbrukspolitiken i huvudsak inriktats på kvalitativa och kvantitativa aspekter av produkterna. Man har i stor utsträckning bortsett ifrån de anställdas arbetsförhållanden. |
5.1.3 |
Man måste fortsätta att konkretisera målen i Lissabon- och Göteborgsstrategierna. I samband med att ett hållbart jordbruk utvecklas måste den sociala dimensionen beaktas vid sidan av den ekonomiska och den ekologiska. |
5.1.4 |
Det måste vara ett prioriterat mål för alla aktörer att befria den europeiska arbetsmarknaden från obalanser. Detta kan inte uppnås genom att alltmer billig arbetskraft hämtas till Europa från alltmer avlägsna regioner. Till den europeiska modellen hör ju framför allt utvecklingen av ett gemensamt socialt liv i Europa. Dit hör inte getton av migrerande arbetstagare med dåliga levnads- och bostadsförhållanden utan kulturell och social anknytning till det lokala livet. |
5.1.5 |
I de fortsatta undersökningar som görs och i de förslag till lösningar som dessa leder till måste könsaspekten spela en starkare roll. |
5.1.6 |
Situationen är fortfarande inte bra. Alla aktörer måste bidra till lösningen. |
5.1.7 |
Migrerande arbetstagare ska vara likställda med den lokala arbetskraften. Kommissionen måste bidra till den här processen inom ramen för sina möjligheter. Ett första steg i denna riktning är att man formulerar miniminormer. Sådana skapar en god grund för en omfattande diskussion om arbetets kvalitet. |
5.2 Arbetsmarknadens parter – uppgifter och initiativ
5.2.1 |
EESK välkomnar arbetsmarknadens parters strävan att inom ramen för den sociala dialogen främja utvecklingen av yrkesutbildningen inom jordbrukssektorn, och särskilt ett erkännande av arbetstagarnas kvalifikationer genom instanser som fått befogenhet därtill av medlemsstaterna. Syftet med det europeiska passet, ”agripasset”, som håller på att utarbetas, är att underlätta jordbruksarbetarnas rörlighet inom EU. Agripasset får inte bli ett instrument för diskriminering av arbetstagare som saknar det, utan ska endast stimulera dem att skaffa sig ett sådant kompetensbevis. |
5.2.2 |
Samtidigt kan yrkesutbildningsdiplom som är allmänt kända öka arbetskraftens rörlighet och möjligheter att bosätta sig och arbeta i andra länder. EESK välkomnar kommissionens initiativ för att stödja arbetsmarknadens parter vid införandet av ett agripass, en id-handling för migrerande arbetstagare. |
5.2.3 |
Arbetsmarknadens parter ska tillsammans med kommissionen och berörda medlemsstaters regeringar utveckla och genomföra planer för att bekämpa illegala anställningar. |
5.3 Gemensamma initiativ för den sociala tryggheten
5.3.1 |
Det finns särskilda skäl att se över den sociala tryggheten för säsongsanställda. Personer som under flera år har säsongsanställningar ska inte ha en sämre ställning i fråga om det sociala skyddet än andra arbetstagare. Detta innebär främst
|
5.3.2 |
Arbetstagarna ska upplysas på sitt eget språk om värdlandets lagar, avtal och praxis i fråga om löner, fackförbund, socialförsäkringar, skatter, arbetsmiljöregler osv. Samtidigt ska EU respektera arbetsmarknadsparternas roll och får inte lagstifta på områden som faller inom ramarna för nationella avtal. |
5.4 Förbättrade levnads- och bostadsförhållanden för säsongsarbetare
5.4.1 |
Migrerande arbetstagare har rätt till människovärdiga bostäder i det nya landet. På europeisk nivå måste man ta fram en ram som fastställer en basstandard för säsongsanställdas bostäder. |
5.5 Kvalitetsmärkning för rättvist säsongsarbete
5.5.1 |
Sedan många år har kommittén i flera yttranden uttalat sig för en långsiktigt hållbar ekonomi. En hållbar ekonomi har inte bara en ekologisk dimension, utan också företagsekonomiska och sociala aspekter. Ett icke-statligt, frivilligt certifieringssystem för ”rättvist säsongsarbete” skulle kunna bidra till konkurrens på lika villkor. Som kriterier för en frivillig certifiering skulle följande kunna användas:
Certifieringen ska
|
5.6 Utbredning av god praxis
5.6.1 |
Inom den europeiska jordbrukssektorn finns ett antal intressanta planer och projekt för att förbättra rörligheten inom jordbruket och för att skapa en bättre situation för de säsongsanställda. EESK uppmanar kommissionen att vidta åtgärder för att utvärdera och sprida erfarenheter av god praxis. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) KOM(2006) 857 slutlig: ”Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – Sysselsättning i landsbygdsområden: att överbrygga sysselsättningsklyftan”.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/29 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Den roll som spelas av de nationella råden för hållbar utveckling”
(2008/C 120/07)
Den 25–26 april 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om
”Den roll som spelas av de nationella råden för hållbar utveckling”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö (Observationsgruppen för hållbar utveckling), som förberett ärendet, antog sitt yttrande den 27 november 2007. Föredragande var Roman Haken.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 115 röster för och 3 nedlagda röster.
1. Sammanfattning
1.1 |
De nationella råden för hållbar utveckling kan vara en stark och mäktig kraft på området hållbar utveckling eftersom de kan bidra med objektiva råd och främja dialogen med det civila samhället och intressegrupperna på detta område. |
1.2 |
En översikt över medlemsstaternas nationella råd visar att det finns stora skillnader. Medan vissa medlemsstater inte har några råd alls eller råd som inte är aktiva, finns det även stora skillnader mellan de råd som är aktiva när det gäller ansvarsområde, sammansättning, oberoende, resurser och effekterna av deras arbete. |
1.3 |
Mot bakgrund av de positiva erfarenheterna i de medlemsstater som har ”starka” nationella råd uppmanar EESK samtliga medlemsstater att förstärka sina råd eller inrätta välfungerande och effektiva råd i de fall sådana fortfarande saknas. |
1.4 |
EESK rekommenderar att råden
|
2. Bakgrund
2.1 |
En hållbar utveckling betyder att den nuvarande generationens behov uppfylls utan att det sker på bekostnad av framtida generationers möjligheter att få sina behov uppfyllda. Detta är ett av EU:s övergripande mål som genomsyrar all politik och alla åtgärder. Det bygger på principerna om demokrati, jämställdhet, solidaritet, rättsstatsprincipen samt respekt för de grundläggande rättigheterna, däribland frihet och lika möjligheter för alla. |
2.2 |
Som ett resultat av FN:s konferens i Rio de Janeiro 1992 blev hållbar utveckling ett globalt erkänt politikområde. Idén med rådgivande organ, som exempelvis de nationella råden för hållbar utveckling, har även den sitt ursprung i konferensen i Rio. I Agenda 21, som också är ett resultat av denna konferens, fastslås att en nationell strategi för hållbar utveckling ”bör utformas med största möjliga delaktighet”. Även i rekommendationerna från toppmötet i Johannesburg 2002 framfördes krav på inrättande av råd för hållbar utveckling. |
2.3 |
EU:s första strategi för hållbar utveckling antogs i Göteborg 2001. Kommissionen inledde en översyn av Göteborgsstrategin 2004 i syfte att göra den mer heltäckande och effektiv, och i juni 2006 antog rådet en förnyad strategi för hållbar utveckling för ett utvidgat EU (1). Syftet med denna förnyade strategi är att EU ska leva upp till sitt långsiktiga åtagande att uppnå en hållbar utveckling. |
2.4 |
I enlighet med rekommendationerna i FN:s slutsatser och därefter EU:s rekommendationer började man i en rad länder att på 1990-talet inrätta organ som benämndes nationella råd för hållbar utveckling. Rådens huvuduppgift var att se till att Agenda 21 genomfördes på ett effektivt sätt och att principerna för en hållbar utveckling tillämpades i praktiken. Vissa regeringar inrättade interministeriella samordningsorgan (till exempel den ungerska kommissionen för hållbar utveckling 1993) medan andra valde att inrätta organ med offentliga och privata aktörer, exempelvis Finlands nationella kommission för hållbar utveckling (1993). I vissa länder inrättades råd bestående av företrädare för det civila samhället, exempelvis Belgiens nationella råd (1993) och Storbritanniens rundabordsgrupp för hållbar utveckling (1994). Andra länder följde sedan deras exempel. Vissa av de tidigare organen omstrukturerades medan andra så småningom avvecklades. |
2.5 |
I EU:s förnyade strategi fastslås att medlemsstaterna bör överväga att förstärka de nationella råden för hållbar utveckling genom att inkludera olika intressegrupper eller inrätta sådana råd om de ännu inte finns, i syfte att stimulera en välinformerad debatt, medverka vid utarbetandet av nationella strategier för hållbar utveckling och/eller bidra till lägesrapporter både på nationell nivå och på EU-nivå. Avsikten med de nationella råden för hållbar utveckling är att öka det civila samhällets deltagande i frågor som rör hållbar utveckling och därigenom bidra till en bättre integrering av olika politikområden och olika politiska nivåer, vilket även kan ske med hjälp av EEAC-nätverket. |
2.6 |
Nationella råd för hållbar utveckling har nu officiellt inrättats i en rad medlemsstater. Mot bakgrund av medlemsstaternas skiftande traditioner är råden mycket olika utformade. I 24 medlemsstater finns det någon form av råd för hållbar utveckling eller miljöpolitik. Åtta av dessa har särskilda råd för hållbar utveckling och ytterligare sex har miljöråd bestående av intressegrupper eller sakkunniga som också är aktiva på området hållbar utveckling. Andra länder har samordnande regeringsorgan som benämns råd eller kommissioner, i vilka det civila samhället i vissa fall medverkar. Vissa av dessa råd är inte aktiva. I flera av de länder där regionerna har betydande befogenheter har man utöver de nationella råden även inrättat regionala råd. Den snabba ökningen av antalet nationella råd för hållbar utveckling visar att de har potential och att de kan skapa ett mervärde vid utformningen av politiken och för samhällsdebatten mer generellt. |
2.7 |
Syftet med detta yttrande är att undersöka de nationella rådens funktion, deras ansvarsområde, sammansättning, resurser, arbetsmetoder och framför allt i vilken omfattning det civila samhället är involverat. I viss utsträckning är syftet även att ta reda på hur effektiva de nationella råden är, även om man ska vara medveten om att en sådan bedömning alltid riskerar att bli subjektiv. Bedömningen grundas framför allt på den forskning som bedrivits av EEAC-nätverket (2) och resultaten av ett frågeformulär som EESK översänt till ett antal nationella kontaktpunkter och nationella råd för hållbar utveckling, samt till en rad av det civila samhällets organisationer. Vidare har ett antal intervjuer med de nationella råden och med företrädare för det civila samhället genomförts. |
3. Översikt av de nationella råden för hållbar utveckling
3.1 |
Följande översikt av de nationella råden för hållbar utveckling uppvisar en minst sagt brokig bild: |
Rådens ansvarsområde
3.2 |
Fyra huvudsakliga uppgifter kan identifieras:
|
3.2.1 |
Dessa fyra uppgifter fullgörs emellertid inte av råden i samtliga medlemsstater. I vissa länder är rådens ansvarsområden mycket mer begränsade, och i andra länder fullgör råden inte alls eller bara delvis de uppgifter de blivit tilldelade. Detta återspeglas också i det faktum att vissa råd sammanträder mycket sällan (två till tre gånger per år). Andra råd sammanträder oftare och har bildat ytterligare arbetsgrupper (arbetsgrupper som fungerar som projektgrupper och arbetar med ett aktuellt projekt, snarare än permanenta grupper som är fokuserade på en enda fråga, tycks vara särskilt effektiva). I vissa medlemsstater kan råden få möjlighet att i ett tidigt skede bidra till den nationella hållbarhetsstrategin, medan de i andra medlemsstater kontaktas mycket sent eller inte alls. Antalet rapporter varierar från inga alls till över tio per år. De väletablerade råden har regelbunden kontakt med berörda intressegrupper och organiserar regelbundet offentliga evenemang och möten med experter. |
Rådens storlek och sammansättning
3.3 |
Det finns stora skillnader i rådens storlek och sammansättning. Antalet medlemmar varierar från 15 i Tyskland till 78, 81 och 90 i respektive Belgien, Finland och Frankrike. I de flesta råden återfinns företrädare för det civila samhället (näringslivet, fackföreningar, icke-statliga organisationer och forskningsinstitut). Vissa råd inkluderar även företrädare för olika statliga myndigheter. I vissa fall kallas regeringens samordningsorgan ett ”råd” och kan inbegripa ett fåtal intressegrupper. De regionala och lokala myndigheterna är också ofta representerade. En rad företrädare för det civila samhället har uttryckt missnöje med det civila samhällets otillräckliga deltagande i respektive länders råd och i processen för hållbar utveckling rent generellt. |
Grad av oberoende
3.4 |
Eftersom råden inrättas och finansieras av regeringarna finns det i detta avseende ett visst ”beroende”. För att få erkännande från både regeringsorgan och organisationer inom det civila samhället måste råden hitta rätt grad av oberoende och det kan vara svårt att hitta denna balans. Urvalsprocessen varierar, men i allmänhet utses rådens medlemmar av regeringen, oftast på grundval av nomineringar från de organisationer inom det civila samhället som finns företrädda i rådet. En annan aspekt berör rådets medarbetare. I många länder kommer personalen från olika regeringsorgan och detta kan begränsa rådets oberoende. Vissa råd har till och med en regeringsmedlem som ordförande. |
Resurser
3.5 |
Rådens resurser varierar i hög grad, både när det gäller personal och disponibla budgetmedel. I vissa länder, där rådets sekretariat ligger under ett ministerium, finns det bara en handläggare som ibland inte ens arbetar heltid för rådet. Personalstyrkan varierar från mindre än en anställd till cirka 20. Störst är Storbritanniens råd med 58 anställda. Alla råd förfogar inte över en egen budget och budgetarnas storlek varierar från mindre än 0,1 miljoner till cirka 1 miljon euro, med undantag av Storbritanniens råd som har en budget på 5,5 miljoner euro. |
Påverkan
3.6 |
Det är inte lätt att utvärdera effekterna av rådens arbete, men vissa slutsatser kan dras mot bakgrund av tillgänglig information. I flera av de länder där råden har en stark ställning förefaller det exempelvis som om en stor del av de rekommendationer som råden utfärdat har införlivats med regeringens politik, särskilt vad gäller den nationella strategin för hållbar utveckling. Vissa råd har uppenbarligen goda förbindelser med regeringens ministrar och ministerierna och konsulteras regelbundet när det gäller utformningen av politiken. Andra råd saknar detta inflytande. En del råd har lyckats nå ut till ett stort antal intressegrupper och en bredare allmänhet genom att de lockat ett stort antal deltagare till sina evenemang och därigenom kunnat säkra ett aktivt deltagande från det civila samhällets sida när det gäller strategierna för hållbar utveckling. |
Bedömning och utvärdering
3.7 |
De nationella råden för hållbar utveckling kan vara en stark och mäktig kraft i processen för hållbar utveckling. De kan bidra med objektiva råd och bred sakkunskap, och de har förutsättningar att främja dialogen med det civila samhället och med intressegrupperna. Råden kan även spela en viktig roll både när det gäller att övervaka framstegen mot mer långsiktiga hållbarhetsmål och sporra till nya ansträngningar när framstegen uteblir. |
3.8 |
Medan vissa medlemsstater inte har några råd alls eller råd som inte är aktiva, finns det även stora skillnader mellan de råd som är aktiva när det gäller ansvarsområde, sammansättning, oberoende, resurser och effekterna av deras arbete. Detta beror på en mängd olika faktorer, exempelvis landets storlek och politiska struktur, vilken betydelse regeringen tilldelat politiken för hållbar utveckling, traditioner vad gäller det civila samhällets deltagande, huruvida det finns andra organ som delvis täcker in rådens ansvarsområde, regeringens beredskap att acceptera råd från andra organ, och så vidare. |
3.9 |
De nationella rådens fulla potential utnyttjas inte i alla medlemsstater. I vissa länder tycks det som om rådens existens mer är ett spel för gallerierna än en strävan efter reell medverkan från det civila samhällets sida. I en rad länder finns det emellertid väletablerade råd som till fullo fyller sin funktion och som har ett reellt inflytande. |
3.10 |
Flertalet råd tycks dock inte ha tillräckliga resurser för att fullgöra sina uppgifter. Det krävs betydande personalresurser och ekonomiska resurser för att samla in data, analysera politiken och dess konsekvenser, organisera rådens sammanträden och offentliga arrangemang, utarbeta väl underbyggda och övertygande rapporter och aktivt sprida kunskap om dem hos regeringen och andra organ. |
3.11 |
I vissa medlemsstater har regeringen uppenbarligen ett mycket stort inflytande, till exempel när det gäller utnämningen av medlemmar, antalet regeringsföreträdare och medarbetarstaben. I sådana fall finns det viss risk för att regeringens synpunkter kan dominera rådets arbete, vilket gör det mindre sannolikt att rådet kan spela en viktig roll när det gäller att hjälpa regeringarna att bortse från kortsiktiga politiska hänsyn och i stället sträva efter mer långsiktiga hållbarhetsmål. |
3.12 |
De nationella råden för hållbar utveckling har haft varierande erfarenheter av det civila samhällets deltagande i frågor som berör hållbar utveckling. De europeiska råden skulle kunna lära sig mycket av varandra när det gäller att utveckla god praxis i detta avseende. |
3.13 |
I många frågor som berör hållbar utveckling har EU och medlemsstaterna delad behörighet. De flesta råden har emellertid en begränsad kapacitet när det gäller att fokusera på de europeiska aspekterna eller utöva inflytande i Bryssel. Man har delvis tagit itu med detta problem genom inrättandet av EEAC-nätverket, som är på väg att bli ett alltmer inflytelserikt språkrör för hållbar utveckling i Europa. |
4. Rekommendationer
4.1 |
Mot bakgrund av de positiva erfarenheterna i de medlemsstater som har ”starka” nationella råd för hållbar utveckling uppmanar EESK samtliga medlemsstater att stärka sina råd eller inrätta starka råd i de fall sådana fortfarande saknas. |
4.2 |
De nationella rådens sammansättning, befogenheter och funktion varierar mellan de olika länderna beroende på lokala förhållanden och politiska strukturer. EESK rekommenderar medlemsstaterna att noga beakta följande generella rekommendationer angående rådens viktigaste aspekter. |
4.2.1 |
Medlemskap: De nationella råden får mer tyngd och trovärdighet om de inbegriper företrädare för samtliga viktiga samhällssektorer som berörs av frågor i samband med hållbar utveckling. Ju bredare medlemsbas, desto större sannolikhet att man kan finna brett accepterade lösningar. |
4.2.2 |
Befogenheter och vision: För att uppnå hållbar utveckling måste beslutsfattarna utforma en långsiktig plan och dels ta hänsyn till kommande generationers behov och till vår planet som helhet, dels till mera näraliggande och kortsiktiga politiska överväganden. De nationella råden kan spela en viktig roll när det gäller att formulera denna långsiktiga vision. För att kunna fungera effektivt måste deras medlemmar ha visioner, auktoritet och en viss position i samhället samt våga ha en egen åsikt och utmana befintlig politik och praxis. |
4.2.3 |
Oberoende: De nationella råden skulle kunna utöva större inflytande i riktning mot en mer hållbar utveckling om de vore tillräckligt självständiga gentemot regeringen och kunde ta upp svåra politiska frågor som kan innebära en viss konflikt mellan kortsiktiga politiska mål och mer långsiktiga behov när det gäller hållbarhet. |
4.2.4 |
Omfattning: De nationella råden bör redan på ett tidigt stadium spela en viktig roll vid utformningen av strategier för hållbar utveckling (och därmed sammanhängande strategier) och vid övervakningen av genomförandet. Hit hör en rad frågor på området hållbar utveckling, exempelvis klimatförändringarna, energi- och transportpolitiken, den biologiska mångfalden, frågor som berör landsbygden och jordbruket samt en övergripande hållbar förvaltning av ekonomin. De nationella råden är sannolikt mest produktiva om de både kan tillmötesgå regeringens önskemål om att analysera specifika frågor och ta upp andra områden som de anser är viktiga på eget initiativ. |
4.2.5 |
Tillgång till information: För att kunna fungera tillfredsställande måste de nationella råden ha kapacitet att samla in uppgifter från alla relevanta källor. Det är särskilt viktigt att de får nödvändig information från regeringen och är väl förtrogna med regeringens uppfattning. |
4.2.6 |
Främjande av det civila samhällets engagemang i frågor gällande hållbar utveckling: De nationella råden har en viktig funktion att fylla när det gäller att öka allmänhetens medvetenhet och hjälpa berörda myndigheter att införliva perspektivet hållbar utveckling både i den formella och den informella utbildningen. Råden kan bidra till bättre förståelse för dessa frågor i medierna. Publiceringen av de nationella rådens årliga hållbarhetsrapporter skulle kunna skapa ytterligare uppmärksamhet och främja den offentliga debatten kring denna fråga. |
4.2.7 |
Resurser: EESK uppmanar medlemsstaterna att bevilja de nationella råden tillräckliga resurser så att dessa kan fullgöra sina uppgifter och tillföra ett reellt mervärde till diskussionerna och beslutsprocessen i samband med hållbarhetsfrågor. |
4.2.8 |
Europeiskt engagemang: Kommittén uppmuntrar råden att insamla erfarenheter, utbyta bästa praxis och upprätthålla en öppen dialog sinsemellan, särskilt genom att stärka EEAC-nätverket. På så vis skulle man med kraft kunna föra fram budskapet om hållbar utveckling inom EU. |
4.3 |
EESK rekommenderar även att råden stärker sin förmåga att individuellt och kollektivt tillsammans med EU-institutionerna ta sig an frågor som rör europeiska aspekter på politiken för en hållbar utveckling ur det civila samhällets perspektiv. EESK (och särskilt observationsgruppen för hållbar utveckling) skulle här kunna fylla en viktig funktion genom att underlätta ett starkare engagemang i europeiska frågor om hållbarhet från de nationella rådens sida. EESK skulle regelbundet kunna hålla kontakt med det europeiska rådgivande organet för miljö och hållbar utveckling (EEAC) och dess medlemmar om nya frågor på detta område. Kommittén skulle också kunna stödja komparativa studier av dessa frågor på EU-nivå och därvid särskilt fokusera på det civila samhällets bidrag och roll, samt rikta uppmärksamheten på exempel på god praxis och offentliggöra dem. |
4.4 |
EESK betonar att ett brett engagemang från allmänhetens sida i frågor som berör hållbar utveckling är av största vikt, även utanför de nationella råden. Kommittén uppmanar därför myndigheter på nationell, regional och lokal nivå att se till att företrädare för det civila samhället deltar i alla politiska beslut som har en markant hållbarhetsaspekt. Det finns inga riktlinjer med miniminormer för god praxis när det gäller att engagera allmänheten i dessa frågor. För att stödja denna deltagandeprocess rekommenderar EESK att man genomför regelbundna metod- och resultatjämförelser eller belöna bästa praxis. De nationella råden bör även se till att ha ett nära samarbete med andra organisationer och institutioner som arbetar med hållbar utveckling i respektive medlemsstat, exempelvis de nationella ekonomiska och sociala råden om sådana finns. |
4.5 |
Slutligen vill EESK framhålla att de nationella rådens arbete endast kan ge önskat resultat om regeringarna verkligen lyssnar på och tar hänsyn till deras råd, och om de vidtar konkreta åtgärder genom att lägga om den nationella politiken i riktning mot en mer hållbar politik och avsätter adekvata finansiella medel. |
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) EU:s strategi för hållbar utveckling, rådets slutsatser, 26 juni 2006.
(2) Se förteckningen över informationskällor i slutet av yttrandet.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/33 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Grönbok om bättre nedmontering av fartyg”
KOM(2007) 269 slutlig
(2008/C 120/08)
Den 22 maj 2007 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Grönbok om bättre nedmontering av fartyg”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 31 oktober 2007. Föredragande var Richard Adams.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande:
1. Slutsatser och rekommendationer
1.1 |
Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) välkomnar kommissionens förslag till åtgärder på både internationell och regional nivå för att så snart som möjligt ändra nuvarande oacceptabla praxis vad gäller nedmontering av fartyg. |
1.2 |
För närvarande sträcker sig den internationella branschen för fartygsnedmontering över säkra, väl reglerade torrdockor till stränder där fartyg monteras ned för hand med minsta möjliga hälso-, säkerhets- och miljöskydd. I dag slutar de flesta handelsfartyg sina dagar på någon av dessa stränder i södra Asien. Världen över råder det en akut brist på nedmonteringsanläggningar som är förenliga med principerna om en hållbar miljö och ett hållbart samhälle. |
1.3 |
Kommittén hyser oro för att denna situation kommer att förvärras i och med att antalet fartyg som tas ur bruk kulminerar de närmaste åren på grund av den världsomfattande avvecklingen av enkelskroviga oljetankfartyg med en nuvarande anhopning av uppskattningsvis 15 miljoner ton lätt deplacement (ldt) (1) samt den senaste boomen inom varvsindustrin. En del av de överflödiga fartyg som skrotas de kommande åren är resultatet av de åtgärder som har vidtagits av Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) och som EU har antagit för att skydda unionens miljö. EU har alltså ett tydligt ansvar för att handla. |
1.4 |
Man kan notera att en del rederier inte vidtar några åtgärder för en säker och kontrollerad nedmontering av uttjänta fartyg i sina driftskostnader, men att många av dem (2) dock ser nödvändigheten av att handla och börjar införa frivilliga åtgärder. |
1.5 |
Trots att EU-lagstiftning har införts för att förhindra att ett fartyg monteras ned vid en olämplig anläggning på sin sista resa, kan man konstatera att detta lätt negligeras. EESK har upprepade gånger framhållit, senast i mars 2007 i kommitténs yttrande om grönboken Unionens framtida havspolitik (3), att medlemsstaterna snarast bör ratificera internationella konventioner om sjöfartssäkerhet och miljöskydd samt säkerställa att de genomförs på lämpligt sätt. |
1.6 |
Man kan konstatera att frågan om upphuggning av uttjänta fartyg är komplex och även innefattar viktiga tillskott i fråga om arbetstillfällen och råvaruresurser för utvecklingsländer med låga monteringspriser. Samtidigt är kommittén medveten om att den strukturella fattigdomen samt andra sociala och rättsliga problem som utmärker några områden i södra Asien är nära sammankopplade med avsaknaden av eller underlåtenheten att följa de lägsta säkerhetsstandarderna och minimistandarderna för arbets- och miljöskydd. |
EESK rekommenderar därför följande:
1.7 |
En resolut internationell ordning för att kunna kartlägga, kontrollera och nedmontera uttjänta fartyg bör upprättas genom IMO. Denna ordning måste ha en kontrollnivå som motsvarar Baselkonventionens, nämligen att införliva Internationella arbetsorganisationens (ILO) alla relevanta normer samt att inte tillåta undantag och att förhindra att uttjänta fartyg med farligt avfall skickas till länder med bristfälliga anläggningar eller till länder som inte anslutit sig till konventionen. |
1.8 |
Eftersom en sådan överenskommelse med IMO kommer att ta flera år att genomföra föreslås därför
|
1.9 |
EESK stöder bestämt föredömliga exempel på goda metoder vad gäller fartygsåtervinning och förrengöring av fartyg från gas och giftigt avfall inom EU. De första avgörande stegen för att stödja en sådan metod tas när medlemsstaterna förpliktigar sig att hantera alla statligt ägda fartyg på detta sätt och antar bindande klausuler uttjänta fartyg när sådana fartyg säljs till tredje part. Om fartygen förrengörs innan de skeppas vidare kommer man att bana vägen för att ”rent” återvunnet stål fraktas till södra Asien där efterfrågan är stor. Ett riktlinjedokument om förrengöring bör tas fram för detta ändamål. |
1.10 |
Man måste se till att länder i södra Asien får ekonomiskt och tekniskt stöd för att förbättra deras anläggningar – åtminstone så att det arbete som nu utförs på stränder övergår till att hanteras på ett reglerat sätt i hamnar eller torrdockor. Detta kommer att minska några av de största problemen. |
1.11 |
EESK inser att effektiva åtgärder på detta område kommer att föra med sig extra kostnader. Kommittén stöder kommissionens förslag till mekanismer som ska säkerställa att sådana utgifter tas med i beräkningen av sjöfartens vanliga driftskostnader. Framför allt krävs det att IMO och rederierna vidtar ytterligare åtgärder för att upprätta en återvinningsfond för varje enskilt fartyg, en fond som antingen byggs upp under fartygets funktionsperiod eller som ges som en finansiell garanti när fartyget sjösätts. En rad finansinstitut är väl lämpade att utforma och genomföra sådana åtgärder. Om en sådan fond inte är möjlig bör EU undersöka regionala mekanismer som t.ex. skatter för hamnstater och dylikt. |
1.12 |
Genom att medvetet utforma fartygskonstruktioner med tanke på återvinning, identifiera farligt avfall och ersätta så mycket giftigt byggmaterial som möjligt när fartygen byggs kommer en långsiktig positiv effekt att uppnås. EESK stöder satsningar från både EU och IMO samt rederier och varv i detta arbete. |
2. Inledning
2.1 |
Yttrandet berör internationell sjöfart och den internationella transporten av avfall. Varje år hugger man upp mellan 200 och 600 fartyg för att återvinna stål och andra råvaror. Detta arbete utförs i stor utsträckning på tidvattenstränder i länder i södra Asien och med föga hänsyn till arbetarnas säkerhet eller miljöskydd. De kommande åtta åren kommer uppskattningsvis omkring 5,5 miljoner ton miljöskadligt material från uttjänta fartyg att hamna på nedmonteringsanläggningarna (framför allt oljeslam, olja, färg, PVC och asbest). |
2.2 |
Ingen av de anläggningar som används för nedmontering av fartyg på den indiska subkontinenten är utrustad för att förhindra mark- och vattenföroreningar och avfallshanteringen uppfyller sällan ens de lägsta miljöstandarderna. De få säkerhetsåtgärderna leder till märkbart många olyckor och stora hälsorisker på längre sikt eftersom arbetare hanterar giftigt material utan lämpligt arbetsskydd (4). |
2.3 |
Exporten av uttjänta fartyg från industriländerna till utvecklingsländerna omfattas av internationell rätt om transport av avfall, och EU:s export av fartyg som innehåller farliga material är förbjuden enligt EG-förordningen om avfallstransporter. När ett fartyg exporteras till en skeppsmäklare eller flaggas om får de som äger och ansvarar för fartygen en täckmantel, vilket försvårar arbetet med att genomföra gällande lagstiftning och ger utrymme för oansvariga ägare som vill undvika att fullgöra sina förpliktelser. |
2.4 |
Ett sätt att lösa detta problem är att uppmuntra till att öka kapaciteten inom EU. Trots att detta skulle vara ett steg i rätt riktning, vilket t.ex. skulle kunna gälla för militärt eller statligt ägda fartyg, kommer man sannolikt inte att kunna hantera mer än några procentandelar av de uppskattade 105 miljonerna ldt som ska nedmonteras senast år 2020 (5). |
2.5 |
I grönboken efterlyser man därför möjliga vägar att gå för att förbättra standarderna på ett kostnadseffektivt och övergripande sätt i enlighet med gällande europeisk och internationell lagstiftning som nämnts ovan. |
3. Sammanfattning av grönboken
3.1 |
I sina slutsatser från november 2006 slog rådet fast att en miljövänlig hantering av fartygsupphuggning är en prioritering för EU. I grönboken om havspolitik från juni 2006 (6) hade kommissionen redan lagt fram ett förslag om att EU:s framtida havspolitik bör stödja initiativ på internationell nivå för att uppnå bindande minimistandarder för fartygsåtervinning och för att främja att ”rena” återvinningsanläggningar byggs. |
3.2 |
I denna grönbok läggs nya idéer fram i syfte att uppnå en fortsatt, men intensivare dialog med medlemsstaterna och berörda parter samt att förbereda grunden för framtida åtgärder, och förslag på hur de största problemen kan lösas välkomnas. |
3.3 |
Det främsta syftet med detta arbete är att skydda miljön och människors hälsa. Målet är inte att på ett konstlat sätt återföra delar av fartygsåtervinningsnäringen till EU och därmed beröva länderna i södra Asien en viktig inkomstkälla och nödvändiga material. Det slutliga målet är att uppnå en hållbar global lösning. |
3.4 |
I hela världen har man för närvarande kapacitet till att som mest hantera två miljoner ldt/år av fartygsåtervinningen på ett sätt som uppfyller miljö- och säkerhetsstandarderna, vilket motsvarar omkring 30 % av hela den förväntade efterfrågan vad gäller skrotning under ett normalt år. De flesta av dessa anläggningar – i synnerhet i Kina, men också i en del EU-länder – kan inte erbjuda samma skrotpriser och har mycket högre kostnader än konkurrenterna i södra Asien. Dessa (och alla andra) anläggningar kommer inom kort att utsättas för påfrestningar då uppemot 1 300 enkelskroviga oljetankfartyg måste tas ur bruk senast år 2015 till följd av de åtgärder som införts efter katastroferna med fartygen Erika och Prestige (7). Det som oroar mest är att rekryteringen av lågutbildad arbetskraft samt hanteringen av allt större volymer kommer att förringa säkerhetsstandarderna och miljöskyddet ännu mer. Kulmen kommer att nås år 2010 då uppskattningsvis 800 enkelskroviga fartyg kan komma att skrotas, vilket kräver att man handlar omedelbart. |
3.5 Rättsläget
Baselkonventionen från 1989 utgör ramen för arbetet med att kontrollera exporten av farligt avfall över internationella gränser. År 1997 infördes totalt förbud, det s.k. Baselförbudet, mot att exportera farligt avfall från OECD-länder till länder utanför OECD (8). Detta lyftes in i EU-lagstiftningen och är numera bindande för medlemsstaterna. När ett fartyg väl har lämnat europeiskt vatten är det dock mycket svårt att tillämpa exportförbudet. Andra bindande regler för fartygsnedmontering föreslås i ett förslag till den konvention som diskuteras inom IMO, men den allmänna uppfattningen är att när denna konvention träder i kraft kommer den mest intensiva nedmonteringsperioden dock redan att vara över för länge sedan.
3.6 Ekonomiska aspekter av nedmontering av fartyg
De flesta fartyg monteras för närvarande ned i södra Asien på grund av en rad fördelaktiga ekonomiska faktorer. De viktigaste faktorerna är följande:
— |
De rättsliga kraven vad gäller avfallshantering samt hälsa och säkerhet är låga eller respekteras inte. |
— |
Lönekostnaderna är betydligt lägre. Vid nedmontering på stränder behöver man inte använda tunga maskiner och därför utgör manuellt arbete en stor del av kostnaderna. |
— |
Tillgången på fartyg är ojämn och varierad. Fartyg tas till synes ur bruk när fraktsatserna är låga och variationen på fartygskonstruktioner och deras sammansättning är stor. |
— |
Lagstiftning gör att det praktiskt taget inte finns någon marknad i OECD-länderna för använt stål och begagnad fartygsutrustning. |
I det stora hela förtydligar kommissionen att den sydasiatiska marknaden fungerar på grund av den extrema utlokaliseringen av kostnader, vilket skapar svåra sociala och miljömässiga förhållanden.
3.7 Miljömässiga och sociala effekter
Största delen av upphuggningen av fartyg sker på öppna stränder där det inte finns reglerade upparbetnings- eller slutförvaringsanläggningar. En rad miljöfarliga ämnen läcker ut i marken, på stranden och i havet och förbränningen av ytbeläggningar av färg och plast förorenar luften. Dödliga explosioner är en del av arbetarnas vardag. Olyckorna är många och säkerhetsåtgärderna alltför ringa. Arbetare riskerar att ådra sig kroniska sjukdomar – av de indiska varvsarbetarna i Alang som hanterar asbest lider ungefär 16 % av asbestos. I Bangladesh har mer än 400 arbetare dött i olyckor och 6 000 har skadats allvarligt de senaste tjugo åren (9).
3.8 Det internationella läget
Sedan år 2005 har IMO tillsammans med ILO och UNEP (Förenta nationernas miljöprogram) arbetat för en bindande internationell ordning för ”ren” nedmontering av fartyg. Ett förslag till en konvention håller på att förhandlas fram för att antas senast år 2009, men den kommer inte att träda i kraft förrän några år senare. Nuvarande förslag tillämpas inte på örlogsfartyg och statligt ägda fartyg. Frågor som ännu inte diskuterats är sådana som rör standarder utanför IMO, riktlinjer för anläggningar för fartygsnedmontering, rapporteringskrav, vilket även innefattar anmälan mellan stater, samt kontrollmekanismer. Kommissionen pekar på att den föreslagna konventionen troligtvis inte kommer att garantera en så jämngod nivå av kontroll, genomförande och skydd som Baselkonventionen.
3.9 Internationella lösningar
Grönboken föreslår att det bästa sättet för långsiktigt arbete är att stödja den pågående IMO-konventionen. Man hyser särskilt oro för att konventionen inte kommer att vara tillräckligt effektiv och att den kommer för sent för att lösa problemet med avvecklingen av enkelskroviga tankfartyg. Därför behövs det en temporär lösning. Kommissionen lägger därför fram förslag på hur man kan förbättra den europeiska hanteringen av fartygsnedmontering så att den utformas på ett sätt som samtidigt stöder de internationella satsningarna. Detta är en akut fråga, då antalet uttjänta fartyg som kommer att huggas upp de närmaste åren är oroväckande stort.
3.10 Bättre genomförande av EU:s lagstiftning om transport av avfall
Utöver ett förbättrat samarbete mellan medlemsstater och ytterligare riktlinjer för hur avfall och acceptabla återvinningsanläggningar ska definieras, kommer detta även att innebära en bättre kontroll av myndigheter med ansvar för avfallstransporter och av hamnmyndigheterna i europeiska hamnar, med fokus på fartyg som uppnått en viss ålder (25 år) eller när det finns andra indikationer på att de bör nedmonteras. Dessutom måste man bli bättre på att spåra upp uttjänta fartyg och att främja samarbete med viktiga tredje länder (som t.ex. Egypten på grund av Suezkanalen). Kommissionen föreslår även ett politiskt fokus på nedmonteringen av örlogsfartyg och andra statligt ägda fartyg.
3.11 Förstärkning av EU:s kapacitet vad gäller fartygsnedmontering
Då kapaciteten för nedmontering av fartyg i EU och i övriga OECD-länder (särskilt Turkiet) knappast räcker till för de örlogsfartyg och andra statligt ägda fartyg som kommer att avvecklas de kommande tio åren, kommer det att finnas ett betydande produktionsunderskott under den närmsta framtiden. Sådana befintliga ”gröna” anläggningar kan dock inte tävla med de sydasiatiska skeppsupphuggarna. Innan effektiva internationella åtgärder införs i syfte att harmonisera marknaden föreslår kommissionen att åtgärderna bör fokusera på statligt ägda fartyg. Om medlemsstaterna agerar på ett föredömligt sätt så som det förväntas av dem när de gör sig av med sina örlogsfartyg, skulle de kunna säkerställa att kapaciteten av ”gröna” anläggningar används mer. Genom att skriva in klausuler för uttjänta fartyg i alla handelsavtal om örlogsfartyg som skickas till länder utanför EU kan detta ansvarstagande ökas i lämplig omfattning.
3.11.1 |
Vad gäller den påtagligt större handelsflottan krävs det initiativ för att åstadkomma förändringar i sjöfartsnäringens nuvarande praxis, t.ex. det nedan nämnda finansieringssystem genom vilket rederier och andra parter bidrar till global, säker och miljövänlig nedmontering av fartyg. |
3.12 Tekniskt bistånd och överföring av teknik och bästa praxis till återvinningsstater
Trots allvarliga sociala och miljömässiga missförhållanden bidrar nedmonteringen av fartyg avsevärt till den ekonomiska utvecklingen i några länder i Sydasien. Därför bör man uppmuntra till att anläggningarna i dessa länder förbättras genom tekniskt bistånd och man måste överväga bättre lagstiftning på området. Man erkänner dock att avsaknaden av eller underlåtenheten att följa grundläggande arbetsmiljö- och miljöskyddsbestämmelser har en stark koppling till den strukturella fattigdomen och andra sociala och rättsliga problem. För att åstadkomma en hållbar förändring måste allt stöd bäddas in i en bredare ram.
3.13 Uppmuntran till frivilliga insatser
Bäst lämpade för att säkerställa att avskaffandet sker på ett säkert sätt är rederierna och det finns exempel på positiva, frivilliga avtal mellan rederier i Europa och nedmonteringsanläggningar som har haft som syfte att förbättra dessa anläggningar. Det finns även kortsiktiga fördelar med att främja frivilliga uppförandekoder och avtal, då priser och certifieringar delas ut inom ramen för socialt ansvariga företag (10). Socialt ansvarstagande redovisningsmetoder och frivilliga avtal kan bli effektiva om de formuleras väl och är det snabbaste sättet att förbättra situationen på. Om det dock visar sig att åtagandena inte följs upp i praktiken kan lagstiftning fortfarande vara nödvändigt.
3.14 En fond för nedmontering av fartyg
Frågan om man borde ge direkt ekonomiskt stöd till ”rena” nedmonteringsanläggningar i EU eller till rederier som skickar sina fartyg till ”gröna” anläggningar, antingen för fullständig nedmontering eller för sanering, bör uppmärksammas. Man framhäver de stora kostnaderna för sådant stöd och möjliga konflikter om vad principen ”förorenaren betalar” innebär. Grönboken föreslår därför att standardförfarandet bör bli att principen om att kostnader för en hållbar nedmontering av uttjänta fartyg ska räknas in i fartygens driftskostnader.
3.14.1 |
Ett steg i rätt riktning skulle även vara att IMO instiftade en fond för hållbar nedmontering av fartyg som en tvingande del av den nya internationella ordningen för nedmontering av fartyg. Ett bra exempel på detta är de nuvarande fonderna för oljeförorening inom ramen för MARPOL-konventionen. |
3.15 Andra alternativ
Flera andra åtgärder skulle kunna gagna arbetet med att förbättra praxisen på kort eller medellång sikt inom branschen för fartygsnedmontering. De är i korthet följande:
a) |
EU-lagstiftning, särskilt vad gäller enkelskroviga oljetankfartyg. |
b) |
Effektivisering av stöd till sjöfartsnäringen vad gäller ”grön” fartygsnedmontering. |
c) |
Inrättande av ett europeiskt certifieringssystem för ”ren” fartygsnedmontering och priser för föredömliga exempel på ”grön” återvinning. |
d) |
Mer internationell forskning om fartygsnedmontering. |
4. Allmänna kommentarer
4.1 |
En stor del av återvinningen av fartyg försiggår på ett sätt som står i motsättning till internationellt accepterade hälsostandarder för arbetarna samt säkerhets- och miljöskydd. |
4.2 |
Det är angeläget att EU säkerställer att de maritima normer och säkerhetsnormer som unionen har infört för bl.a. enkelskroviga oljetankfartyg inte tolkas som att det endast är utvecklingsländerna som ska ställas till svars, utan att de faktiskt syftar till att förordningen om avfallstransporter genomförs fullt ut. Här är Baselkonventionen och dess principer, inklusive ändringarna i Baselförbudet, inbegripna. |
4.3 |
Förutom tekniskt och ekonomiskt stöd för att förbättra förhållandena på nedmonteringsanläggningarna i utvecklingsländer krävs det även fonder för att rena förorenad mark och förorenat vatten samt andra skador som orsakats av okontrollerad fartygsupphuggning. Man bör dock även fortsättningsvis betona att olika problem som rör den inhemska situationen i de olika utvecklingsländerna inte enbart kan lösas genom att en teknologisk utveckling främjas. |
4.4 |
EESK delar kommissionens farhågor och stöder dess metod som innebär att många olika åtgärder måste tillämpas för att hantera denna fråga. Det akuta behovet av att förbättra anläggningarna och förhållandena i framför allt Bangladesh gör att snabba framsteg med att fastställa de mest effektiva formerna för stöd, lagstiftning och incitament bör prioriteras så att förslag på åtgärder kan definieras i en vitbok och en lämplig konsekvensbedömning finns att tillgå. Sjöfartsnäringen erkänner också behovet av att förbättra hälso- och säkerhetsnormerna för den globala fartygsåtervinningen (11) och ställer sig positiv till den roll som EU har i detta arbete och i arbetet med att påverka IMO. |
5. Särskilda kommentarer
5.1 |
För tydlighetens och enkelhetens skull har kommitténs särskilda kommentarer i detta ärende sammanställts i en lista med förslag på praktiska åtgärder som presenteras i detta yttrandes inledande avsnitt om ”Slutsatser och rekommendationer”, (punkterna 1.1–1.12). |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) Europeiska kommissionen, GD Miljös slutliga rapport Ship Dismantling and Pre-cleaning of Ships från juni 2007.
(2) Medlemmar i ICS, BOMCO, ESCA, ITERTANKO, INTERCARGO som tillsammans utgör en stor del av världens flotta.
(3) EUT C 168, 20.7.2007, s. 50.
(4) Enligt en rapport från 2005 om arbetare i upphuggningsbranschen från YPSA (Young Power in Social Action).
(5) Europeiska kommissionen, GD Miljös slutliga rapport Ship Dismantling and Pre-cleaning of Ships från juni 2007.
(6) KOM(2006) 275 slutlig, Bryssel, 7.6.2006.
(7) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 417/2002 av den 18 februari 2002 om ett påskyndat införande av krav på dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 978/94.
(8) Rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen, EGT L 30, 6.2.1993, s. 1, med ändringar.
(9) Enligt en rapport från 2005 om arbetare i upphuggningsbranschen från YPSA (Young Power in Social Action).
(10) Som Marisec (www.marisec.org/recycling) och Europeiska gemenskapens redarförbund (ECSA) har tagit fram.
(11) Ship Recycling – The Way Forward, BIMCO, ECSA, INTERTANKO, INTERCARGO.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/38 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Grönbok från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Anpassning till klimatförändringar i Europa: tänkbara EU-åtgärder”
KOM(2007) 354 slutlig
(2008/C 120/09)
Den 29 juni 2007 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Grönbok från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Anpassning till klimatförändringar i Europa – tänkbara EU-åtgärder”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som förberett ärendet, antog sitt yttrande den 27 november 2007. Föredragande var Frederic Adrian Osborn.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 127 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster.
1. Sammanfattning och rekommendationer
1.1 |
Klimatförändringarna är ett av de största problemen vi står inför under 2000-talet. Insatser för att begränsa dessa förändringar genom en begränsning av utsläppen av växthusgaser har högsta prioritet. Det är emellertid också viktigt att i god tid planera anpassningen till sådana förändringar som nu är oundvikliga. Grönboken är ett välkommet första steg när det gäller Europas satsning på att klara detta. |
1.2 |
EESK rekommenderar att det införs en övergripande europeisk anpassningsstrategi för att skapa en ram med förslag till åtgärder som måste vidtas på EU-nivå respektive nationell nivå eller av andra aktörer. |
1.3 |
Enligt EESK bör följande punkter beaktas vid utformningen av de europeiska och nationella anpassningsstrategierna:
|
2. Allmänna kommentarer
2.1 |
Klimatförändringarna är ett av de största problemen vi står inför under 2000-talet. |
2.2 |
Världen har hittills framför allt försökt bromsa klimatförändringarnas effekter genom att begränsa utsläppen av växthusgaser. Det blir dock allt tydligare att de utsläpp som redan gjorts kommer att förorsaka en fortsatt, omfattande uppvärmning av atmosfären och haven under det närmaste århundradet och även därefter. Detta kommer att få stora konsekvenser på klimat- och väderförhållandena och på den fysiska och naturliga miljön världen över. I den nationella och internationella debatten bör vi därför nu börja fokusera mer i detalj på dessa oundvikliga effekter av den globala uppvärmningen och klimatförändringarna och på hur man bäst anpassar sig till dem. |
2.3 |
Sådana insatser får inte minska satsningarna på att begränsa utsläppen i syfte att bromsa ytterligare klimatförändringar. Tvärtom bör en riktig förståelse av hur svår anpassningen kan bli kunna bidra till att stärka allas beslutsamhet att uppnå avsevärda utsläppsminskningar. Om man tillåter en fortsatt okontrollerad utsläppsökning dömer man kommande generationer till en mycket mer smärtsam och kostnadskrävande anpassning. |
2.4 |
Strategierna för att bromsa utvecklingen och anpassa sig till den måste vara i linje med varandra och vara ömsesidigt kompletterande. Vi måste utarbeta trovärdiga och genomförbara strategier om vi ska kunna minska utsläppen av växthusgaser till godtagbara nivåer och acceptabel omfattning inom en realistisk tidsram. I anpassningsstrategierna bör det sedan anges hur vi på bästa sätt ska kunna anpassa oss till den mest troliga omfattningen av oundviklig klimatförändring som begränsningsmålen innebär. Bedömning och hantering av risker kommer att utgöra ett mycket viktigt verktyg för att fastställa insatsnivå och prioritetsordning. |
2.5 |
I kommissionens grönbok kartläggs på ett förtjänstfullt sätt många av de sektorer som kommer att påverkas av klimatförändringarna och vilka problem som kommer att uppstå. |
2.6 |
Enligt EESK finns nu goda argument för att införa en övergripande europeisk ramstrategi, som behandlar samtliga anpassningsfrågor och framför förslag om vilka åtgärder som måste vidtas på EU-nivå respektive nationell nivå eller av andra aktörer. |
2.7 |
Den europeiska anpassningsstrategin ska innehålla krav på att nationella anpassningsstrategier inrättas till ett lämpligt datum, och att de ska följas av regelbundna nationella genomföranderapporter. |
2.8 |
EU:s anpassningsstrategi måste innehålla en stabil extern dimension som visar hur EU tänker hjälpa andra delar av världen att klara av sina anpassningsproblem. |
2.9 |
EU kommer att behöva starka och oberoende institutioner för att kunna organisera den forskning och övervakning som behövs, och för att kunna hålla de politiska organen ansvariga för att nödvändiga insatser genomförs i god tid. Det civila samhället måste till fullo vara delaktigt i dessa institutioners arbete. |
3. Särskilda kommentarer
3.1 |
EESK anser att de specifika insatsområden som anges i grönboken i det stora hela är välvalda. I linje med grönboken rekommenderar EESK att Europeiska unionen och dess medlemsstater nu utformar konkreta program och insatser vad gäller alla dessa frågor inom ramen för sina övergripande strategier. Tidsscheman och planer måste fastställas och adekvata ekonomiska resurser anslås. |
3.2 |
För de flesta av frågorna kommer det primära ansvaret för att organisera det arbete som krävs att ligga på nationella och lokala myndigheter. EU kan emellertid spela en viktig roll genom att utforma ramarna och stimulera och stödja de nationella ansträngningarna till anpassning. Kommittén menar att EU i synnerhet bör göra följande:
|
4. Kommentarer om specifika frågor
4.1 |
Skydd av kustområden – Havsnivån kommer att stiga när isen smälter och havstemperaturen höjs. I vissa områden kommer det att bli nödvändigt att bygga barriärer eller förstärka de naturliga barriärerna för att skydda mark och bebyggelse. I andra områden kan det vara lämpligare med ett organiserat tillbakadragande och återskapande av skyddande havsnära våtmarker i kombination med förflyttning av bosatta på utsatta platser. |
4.2 |
Översvämningar – Klimatförändringarna kommer sannolikt att leda till mer varierade vädermönster med långa perioder av torka som avbryts av perioder av intensiva regn med hastiga avrinningar och översvämningar som följd. Planerna för skydd mot översvämningar bör uppdateras i enlighet med de nya väderförhållandena. I vissa fall kommer det att behövas nya åtgärdsprogram för skydd mot översvämningar. I andra fall kan det handla om att skapa eller återställa flodslätter eller uppsamlingsområden för att ta hand om vattnet från översvämningarna. Utvecklingen i sådana områden kan behöva begränsas och omflyttning övervägas. |
4.3 |
Tillgång och brist på vatten – Vattenresurserna är redan under hårt tryck på många håll i Europa och detta problem blir troligen mer akut då klimatförändringarna leder till långa perioder av små regnmängder och torka. Åtgärder bör vidtas för att förse utsatta områden med nya former av vattenförsörjning (t.ex. genom avsaltning eller långväga leveranser) samt för att se till att vattnet används på ett mer effektivt sätt. Man bör stärka incitamenten för att främja effektiv vattenanvändning (bl.a. prissättning på vatten). Det kan bli nödvändigt att i de mest utsatta områdena försöka hindra verksamheter som intensivt jordbruk eller turism (EESK håller på att utarbeta ett separat, mer detaljerat, yttrande om vattenbrist och torka). |
4.4 |
Risken för och förekomsten av allvarliga bränder ökar redan i områden som t.ex. i södra Europa som blir varmare och torrare och kan komma att bli värre i takt med att temperaturer stiger ytterligare. Skyddsåtgärder och insatsmöjligheter måste stärkas och samordnas på ett bättre sätt (EESK håller på att utarbeta ett separat, mer detaljerat, yttrande om naturkatastrofer och civilförsvar). |
4.5 |
Folkhälsa – Klimatförändringarna kan få konsekvenser för folkhälsan på en mängd sätt. De kan leda till att spridningen av sjukdomar ökar, och särskilt att ett antal tropiska sjukdomar vandrar norrut. Extrema temperaturer kan emellertid få mer direkt genomslag. Det behövs planer som förberedelse för dessa förändringar. |
4.6 |
Jordbruk – Jordbruket kommer att påverkas kraftigt av klimatförändringarna. Temperatur- och nederbördsförändringarna kommer att påverka vad som kan odlas och de kommer samtidigt att leda till stora förändringar i kvalitet och kvantitet vad gäller den produktion som kan uppnås och därigenom i lönsamheten för olika jordbrukssystem i olika delar av Europa. |
4.6.1 |
Den utvärdering av den gemensamma jordbrukspolitiken som ska genomföras under 2008 bör skapa möjlighet till ytterligare förändringar i syfte att uppmuntra lantbrukarna att anpassa sina jordbruksmetoder till de förväntade klimatförändringarna. |
4.6.2 |
Det måste utföras mer omfattande jordbruksforskning om nya grödor och odlingsmetoder som är mer lämpade för de nya klimatförhållandena. Klimatförändringarnas konsekvenser för möjligheterna till boskapsuppfödning i olika delar av Europa måste också bedömas parallellt med olika sätt att hantera sjukdomar som lättare sprids på grund av klimatförändringarna (EESK kommer snart att utarbeta ett separat, mer detaljerat, yttrande om klimatförändringar och jordbruk). |
4.7 |
Biologisk mångfald – Klimatförändringarna kommer att leda till stora förändringar i växternas och djurens livsmiljö i hela Europa. I de förändrade livsmiljöerna kommer vissa arter inte att kunna överleva eller också hamnar de i farozonen. Vissa arter kommer att lyckas flytta till nya livsmiljöer genom en naturlig process. Andra arter kommer att behöva hjälp med denna process för att överleva. De aktuella strategierna och programmen för biologisk mångfald bör uppdateras och resurser bör avsättas för att processen ska kunna genomföras utan att arter försvinner. |
4.8 |
Trädbeståndet och skogar kommer starkt att påverkas av klimatförändringarna. Somliga områden kommer att bli sämre för vissa sorter, medan andra områden faktiskt kan bli bättre för vissa sorter. Planterings- och omplanteringsprogram, trädvård och skogshantering kommer att behöva anpassas i enlighet med detta. |
4.9 |
Markanvändningsplanering – Planeringen av tätorter och annan bebyggelse samt av transporter och infrastruktur måste i ökande omfattning beakta temperaturförändringar och väderförhållanden. Dessa överväganden bör påverka konstruktionsnormer och yrkesutbildning. I enskilda utvecklingsprogram och utvecklingsprojekt kommer man på liknande sätt att behöva ta hänsyn till klimatförändringarnas påverkan. Konsekvensanalysmetoderna bör anpassas i linje med detta. |
4.10 |
Byggnader – Byggindustrin kommer att påverkas kraftigt av klimatförändringarna. Vi måste utforma striktare minimibestämmelser för energieffektivitet i byggnader, bättre byggnormer osv. Medborgarna behöver också få tillgång till mer information om bästa praxis och om vilka metoder, material och subventioner som finns att tillgå för renovering av äldre hus och vid nybyggnation i syfte att minska energiförbrukningen och göra byggnaderna mer avpassade för temperaturförändringar och ändrade väderförhållanden. |
4.11 |
EU:s budget – EESK rekommenderar att det i den årliga budgeten införs ett kapitel om ”anpassning” för de politikområden där det finns behov av omedelbara investeringar (t.ex. energi, forskning, jordbruk, transporter, byggnadsstandarder, stöd vid naturkatastrofer, skydd för den biologiska mångfalden, folkhälsopolitiken osv.). I samband med nästa budgetram bör en mycket större andel av de befintliga resurserna anslås till program för begränsning av och anpassning till klimatförändringarna. Medlemsstaterna bör genomföra liknande förändringar i sina egna nationella budgetar och finansieringsprogram. |
4.12 |
Strukturfonderna – Inom ramen för den Europeiska regionala utvecklingsfonden, Sammanhållningsfonden och IPA (Instrument för stöd inför anslutningen) finns det kriterier för stöd till miljöprojekt, men inget har uttryckligen nämnts om anpassning till klimatförändringarna, och ofta är konsekvensanalyserna inte tillfredställande (många transport- och energiprojekt är klart skadliga för miljön och klimatet). Vid nästa översyn av alla dessa program bör en mycket större andel av befintliga medel anslås till stödåtgärder för begränsning av och anpassning till klimatförändringarna. |
4.13 |
Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD) bör integrera klimatförändringarna i sina budgetförfaranden och i sina kriterier för utvärdering av projekt och program. |
4.14 |
Försäkringsbranschen har visat stort intresse för klimatförändringarna och tar större och större hänsyn till dessa i sina beslut om vad man kan försäkra sig mot och på vilka villkor. EU och medlemsstaterna bör institutionalisera en fortlöpande dialog med försäkringsbranschen för att se till att den utnyttjar sina resurser till fullo när det gäller att hjälpa företag och andra att anpassa sig till klimatförändringarna. |
4.15 |
Utvecklingsländer – Anpassningsproblemen kommer för många utvecklingsländer att vara allvarligare än i Europa samtidigt som dessa länder har mer begränsade resurser för att handskas med dem. Vissa av de minst utvecklade länderna har bidragit oerhört lite till klimatproblematiken men kommer samtidigt att befinna sig bland de värst drabbade och de har ytterst starka och rättvisa anspråk när det gäller samarbete och stöd. De kommer att behöva ekonomiskt stöd från den industrialiserade världen i form av mänskliga, tekniska och finansiella resurser om de ska kunna anpassa sig på ett lämpligt sätt. Europa bör spela en ledande roll både genom att tillhandahålla kompletterande resurser för anpassningsåtgärder inom sina egna kollektiva och nationella utvecklingsbiståndsprogram och genom att hjälpa den internationella finansvärlden att anpassa sig till anpassningens utmaningar. |
4.16 |
Vissa delar av världen kommer att bli mycket mindre gästvänliga för bosättning (och i extremfall även praktiskt taget obeboeliga), antingen som en följd av stigande havsnivåer eller extrema väderförhållanden. Klimatförändringarna kan leda till att andra delar av världen utövar större påtryckningar på Europa att öka invandringen och till att det äger rum befolkningsomflyttningar inom Europa. Utvecklingsorganen och andra berörda myndigheter måste vara redo att bistå utvecklingsländerna med att i god tid identifiera sådana situationer och att hjälpa till med planeringen av sådana omflyttningsprogram som kan bli nödvändiga. |
4.17 |
De potentiella effekterna av klimatförändringarna på nationell och lokal nivå i Europa och den sannolika förändringstakten är fortfarande oklara och det behövs ytterligare omfattande forskning och analys för att förbättra och finjustera prognoserna. Europeiska miljöbyrån skulle kunna spela en viktig roll som samordnare för all relevant forskning, övervakning, analys och prognostisering på området och som distributör av bästa tillgängliga information till beslutsfattare och andra berörda som genomför anpassningsstrategierna. EESK är redo att spela den roll som åligger kommittén för att främja en djupare och vidare förståelse för effekterna av klimatförändringarna i olika delar av Europa samt för behovet av anpassningsåtgärder. |
4.18 |
Det civila samhället måste vara djupt engagerat i arbetet med anpassningen till klimatförändringarna. Lokala samhällen, företag och andra organisationer i alla former kommer att i allt högre grad påverkas av klimatförändringarna och måste bidra till lösningar på problemen. Människor och organisationer av alla slag behöver en djupare förståelse för de förändringar som redan pågår och som antagligen kommer att ske i framtiden, under deras egen och deras barns livstid. De behöver också en mycket djupare förståelse för vad arbetet med att begränsa klimatförändringarna och anpassa sig till dem innebär för dem. Större kunskap om dessa frågor bör utgöra ett centralt inslag i kursplanerna i formell och informell utbildning. |
4.19 |
EESK framhåller betydelsen av att involvera det civila samhället på alla nivåer och att informera konsumenter och allmänheten. Kommittén stöder till fullo grönbokens förslag om inrättande av sektoriella arbetsgrupper med berörda parter i syfte att utveckla de lösningar som kommer att krävas i varje sektor. En viktig uppgift för dessa grupper bör vara att utveckla tillämpningar för bedömning av risknivåer och för granskning av organisationers och samhällens villighet och beredskap att reagera på extrema väderförhållanden och andra katastrofer som kan komma att bli allt allvarligare och mer ofta förekommande i takt med att klimatförändringarna fortskrider. |
4.20 |
De regionala och lokala myndigheterna har en viktig roll när det gäller att samordna och stimulera aktiviteter på den egna myndighetsnivån och att mobilisera allmänhetens respons och engagemang. De offentliga myndigheterna på alla nivåer kan också visa vägen på ett mycket viktigt sätt genom lämplig planering av egna byggnader och utvecklingsprojekt, samt genom den politik de för när det gäller offentlig upphandling. |
4.21 |
I grönboken föreslås inrättandet av en europeisk rådgivande grupp för anpassning till klimatförändringarna, vilken ska agera som en expertgrupp under det att strategin utarbetas. I denna skulle ingå representanter från det civila samhället, politiker och forskare. EESK stödjer detta förslag. |
4.22 |
Kommittén föreslår vidare att EU bör överväga inrättandet av ett oberoende övervakande organ med en oberoende ordförande som har i uppgift att övervaka alla klimatförändringsstrategier (både för anpassning och begränsning). Den bör regelbundet och offentligt rapportera om vilka framsteg som gjorts och ge tidiga varningar om insatserna inte motsvarar åtagandena och det som situationen kräver. EESK har också för avsikt att på egen hand fortlöpande övervaka framstegen på detta område. |
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/42 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för vin och om ändring av vissa förordningar”
KOM(2007) 372 slutlig. – 2007/0138 (CNS)
(2008/C 120/10)
Den 7 september 2007 beslutade rådet att i enlighet med artikel 36 och 37 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till rådets förordning om den gemensamma organisationen av marknaden för vin och om ändring av vissa förordningar”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 27 november 2007. Föredragande var Adalbert Kienle.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 109 röster för, 5 röster emot och 12 nedlagda röster:
1. Sammanfattning av slutsatserna samt rekommendationer
1.1 |
Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) välkomnar att kommissionen med sitt förslag till reform av den gemensamma organisationen av marknaden för vin i princip vill bibehålla en vinspecifik marknadsorganisation. Kommittén hade gärna sett att kommissionen i större utsträckning hade utvecklat sina förslag i den riktning som kommittén förespråkade i sitt yttrande av den 14 december 2006 om ”Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – Mot en hållbar vinsektor inom EU” (1). |
1.2 |
EESK menar åter att reformens främsta mål måste vara att de europeiska vinerna ska få ökad konkurrenskraft och vinna tillbaka marknadsandelar. Kommissionen bör därför vid reformen av bestämmelserna för utrikeshandeln ta större hänsyn till den europeiska vinindustrins ledande ställning på världsmarknaden. |
1.3 |
Kommittén understryker att vin och vinodling är viktiga grundelement i Europas kultur och livsstil. Vinodlingen sätter i många europeiska vinregioner sin prägel på den sociala och ekonomiska miljön. Kommittén lägger därför vikt vid att man i samband med reformen – både vad gäller mål och åtgärder – inte bara tar hänsyn till de ekonomiska konsekvenserna utan också till följderna för sysselsättningen, det sociala nätet, miljön (särskilt genom röjningsprogrammen) samt hälso- och konsumentskyddet. Detta är inte fallet i tillräckligt hög utsträckning i kommissionens förslag. |
1.4 |
Kommittén vill peka på att 1,5 miljoner huvudsakligen små familjeföretag försörjer sig på vinodling i EU. Den europeiska vinodlingssektorn ger också mer än 2,5 miljoner arbetstagare sysselsättning åtminstone på säsongsbasis. Därför lägger kommittén särskild vikt vid att man i samband med reformen prioriterar åtgärder som inverkar positivt på vinodlarnas inkomster och på sysselsättningsmöjligheterna inom den europeiska vinodlingssektorn. |
1.5 |
Kommittén är positiv till kommissionens förslag att ställa nationella budgetanslag till förfogande i vinproducerande medlemsstater eftersom det ligger i linje med kommitténs krav på ökad subsidiaritet och hänsyn till de regionala skillnaderna. Katalogen över stödinstrument måste emellertid utvidgas om reformens mål ska uppnås. |
1.6 |
EESK betraktar kommissionens förslag till åtgärder för konsumentinformation som otillräckliga. Kommittén välkomnar förslagen om marknadsföring på exportmarknaderna, men anser att en utvidgning till inre marknaden är nödvändig. |
2. Kommissionens förslag
2.1 |
Kommissionens reform av marknadsorganisationen för vin berör framför allt följande områden:
|
3. Allmänna kommentarer
3.1 |
EESK instämmer i stor utsträckning i de mål som kommissionen fastställer i förslaget. När det gäller de föreslagna åtgärderna menar kommittén emellertid att justeringar och förbättringar krävs. |
3.2 |
EESK upprepar sin uppmaning om att förbättra de europeiska vinproducenternas konkurrenskraft på inre marknaden och på exportmarknaderna, att stärka Europas ställning inom sektorn, stödja strävanden att höja kvaliteten och rikta in sig i större utsträckning på att utveckla marknaden och ta hänsyn till konsumenternas önskemål. Kommissionen beaktar inte dessa krav i tillräckligt hög utsträckning i föreliggande förslag till förordning. |
3.3 |
Kommittén anser vidare att de ekonomiska målen måste göras mer konkreta och kompletteras med sociala och sysselsättningspolitiska mål. I samband med detta bör man framför allt eftersträva en förbättring av vinodlingsföretagens inkomstsituation, bättre utvecklingsmöjligheter för unga vinodlare, långsiktigt hållbara sysselsättningsmöjligheter och skälig lön för heltidsarbetande och säsongsarbetande. |
3.4 |
Kommittén ställer sig liksom tidigare kritisk till en överföring av befogenheter från rådet till kommissionen, t.ex. i samband med att nya vinframställningsmetoder ska godkännas, eftersom kommissionen hittills inte i tillräckligt hög grad företrätt de europeiska vinproducenternas intressen vid bilaterala avtalsförhandlingar. |
3.5 |
EESK anser att de nuvarande finansieringsresurserna bör ökas med tanke på att två nya producentländer anslutit sig. |
3.6 |
EESK kräver åter en bättre och mer omfattande marknadsövervakning, för att man ska kunna erhålla bättre information om produktionen, handeln och konsumtionen, information som ska ligga till grund för vinmarknadsorganisationen. De övergripande data som hittills använts är viktiga men otillräckliga. Det behövs också aktuella data om förändringar i produktionsstrukturerna, distributionskedjan och konsumentbeteendet. |
3.7 |
EESK står bakom kommissionens ståndpunkt att den nya organisationen för vinmarknaden bör träda i kraft snarast möjligt. Kommittén anser dock att det krävs en utfasningsperiod, för att företagen vid behov ska kunna anpassa sig gradvis till de nya ramvillkoren. |
3.8 |
Kommittén ser positivt på att kommissionen har ändrat sitt förslag om ett nedläggningsprogram. Kommittén anser emellertid att dessa åtgärder kan vidtas inom ramen för regionala eller nationella strukturprogram för att förhindra negativa konsekvenser av enstaka nedläggningar (t.ex. mark som läggs i träda mitt i vinodlingsområden) och för att säkerställa ett ordnat genomförande. |
3.9 |
Kommittén vill understryka att den avvisar en fullständig liberalisering av planteringsreglerna, eftersom detta skulle äventyra de ekonomiska, sociala, miljöpolitiska och landskapsbevarande målen för reformen av vinmarknaden. |
4. Särskilda kommentarer
4.1 Avdelning II: Stödåtgärder – Kapitel 1: Stödprogram
4.1.1 |
Kommittén välkomnar att dess krav på att större hänsyn ska tas till regionala skillnader och att subsidiariteten ska genomföras mer konsekvent i vinsektorn principiellt kommer att beaktas genom införandet av nationella anslag. Vi anser dock att de föreslagna stödåtgärderna är otillräckliga. |
4.1.2 |
Vi håller med kommissionen om att en konsekvent och adekvat gemenskapsram måste bibehållas. Inom denna ram måste medlemsstaterna ha befogenhet att välja ut åtgärder för sina vinodlingsområden. I samband med detta kan producentorganisationerna, bransch-sammanslutningarna, tillsynsorganen och andra inrättningar med liknande målsättningar spela en stor roll. |
4.1.3 |
Kommittén anser att det bör finnas en omfattande åtgärdskatalog för att man ska kunna uppfylla målen för organisationen av marknaden. Vi vill hänvisa till våra tidigare yttranden om reformen av GOM för vin (2), där vi redan bland annat har krävt ett stödprogram för kvalitetsprodukter inom vinodling, vinframställning och marknadsföring samt för konsumentinformation och åtgärder för missgynnade områden, samt möjligheten att få direkta arealbidrag. |
4.1.4 |
Kommittén vill åter ta upp kravet på sammanhängande och integrerade åtgärder för att uppnå största möjliga effektivitet. Dessa åtgärder måste därför integreras i heltäckande planer för hela produktionskedjan, från vinodlingen via förädlingen till saluföringen av produkten. Hit räknas också åtgärder för att öppna alternativa marknader för avsättning av alla produkter tillverkade med vindruvor som bas. |
4.1.5 |
Kommittén kräver återigen med eftertryck ett särskilt program för att främja missgynnade vinodlingsområden, som t.ex. odlingar i branta sluttningar samt områden som är utsatta för extrema klimatförhållanden. |
4.1.6 |
Kommittén välkomnar att kommissionen inom ramen för de nationella anslagen lägger stor vikt vid exportstöd. Dessutom krävs åtgärder för att inom inre marknaden upplysa konsumenterna om vinodlingens kultur och framför allt om fördelarna med en måttfull vinkonsumtion och farorna med missbruk. Vi upprepar vårt krav på stöd till inrättandet av en europeisk marknadsövervakning. |
4.1.7 |
Kommittén anser att ett omedelbart avskaffande av interventionsåtgärderna inte kan försvaras. Därför rekommenderar vi att man inom de nationella anslagen under utfasningsperioden 2008–2010 ska kunna erbjuda stöd till destillering för framställning av spritdrycker och till privat lagring. |
4.1.8 |
Kommittén anser att de nationella anslagen bör omfatta även åtgärder för krishantering, grundade på producenternas medansvar. De åtgärder som hittills planerats (försäkring av skörden och gemensamma fonder) är otillräckliga för att hantera konjunkturberoende kriser. Därför bör man undersöka om den hittillsvarande krisdestilleringen har fungerat och om man kan genomföra sådan inom ramen för de nationella anslagen. |
4.1.9 |
Det gällande förbudet mot överpressning av druvor, vindruv och mäsk har varit värdefullt för att säkra kvaliteten på produkterna och undvika eventuellt missbruk. Därför bör det behållas. Medlemsstaterna borde ges rätten att under vissa år öka den andel av produkterna som ska destilleras. |
4.1.10 |
EESK konstaterar att kommissionen har lagt fram ett förslag beträffande fördelningen av budgeten för de nationella anslagen. För de nya medlemsstaterna, som inte har någon historisk referens, bör en egen finansieringsnyckel fastställas med utgångspunkt i vinodlingsarealen. |
4.2 Kapitel 2: Finansiell överföring
4.2.1 |
Kommittén har i olika yttranden betonat andra pelarens betydelse för den framtida utvecklingen på landsbygden, och dit hör även Europas vinodlingsområden. Även mot bakgrund av denna principiella hållning anser kommittén dock att vinsektorns speciella problem bör lösas genom att man helt och hållet låter de åtgärder som diskuteras i samband med reformen av vinmarknaden finansieras genom vinbudgeten. Därför får budgeten inte minskas genom vare sig sänkningar eller överföring av medel. |
4.3 Avdelning III: Regleringsåtgärder – Kapitel 2: Oenologiska metoder och restriktioner
4.3.1 |
EESK anser att det absolut krävs en internationellt erkänd definition av produkten vin. Detta innebär också att erkända framställningsmetoder måste fastställas. Det bör göras helt klart att s.k. ”fruktviner” inte ingår i organisationen av marknaden för vin. |
4.3.2 |
EESK anser att man i den strategiska inriktningen av bilaterala eller internationella handelsavtal mer konsekvent bör orientera vinframställningsmetoderna till Internationella vinorganisationens (OIV) normer. Att när det handlar om importviner tillåta alla möjliga förfaranden som är godtagna någonstans i världen står i motsats till den starkare orientering till OIV-normerna som gäller för europeiska viner, och skulle leda till en fortsatt snedvridning av konkurrensen. Kommittén motsätter sig också förslaget att oenologiska förfaranden som är förbjudna för viner som marknadsförs på inre marknaden skulle tillåtas för viner som exporteras. |
4.3.3 |
Vi anser att en förteckning över tillåtna oenologiska metoder bör bifogas denna förordning och att rådet bör behålla befogenheterna att uppdatera förfarandena och tillåta nya förfaranden. |
4.3.4 |
Kommittén välkomnar att kommissionen har tagit avstånd från tanken att tillåta vinproduktion i Europa med importerad druvmust eller mustkoncentrat som bas eller att blanda produkter från tredjeland med europeiska produkter. |
4.3.5 |
EESK uppmanar kommissionen att beakta de olika läges-, klimat- och väderleksvillkoren inom EU när den lägger fram förslag till produktionsregler. Kommittén vill peka på att detta är en mycket känslig fråga som inte får leda till splittring inom den europeiska vinindustrin eller till att reformförslag blockeras. EESK stöder emellertid kravet på ökad kontroll av alla oenologiska förfaranden för att främja och säkerställa vinernas kvalitet. |
4.3.6 |
EESK betraktar därför kommissionens förslag mot bakgrund av sitt tidigare yttrande, de analyser som kommissionen lagt fram, den föreslagna liberaliseringen av vinframställningsmetoderna, erkännandet av vinframställningsmetoder i bilaterala avtal samt målen med reformen, framför allt ökad konkurrenskraft och sänkta produktionskostnader. I sin avvägning av för- och nackdelarna med kommissionens förslag anser EESK principiellt att bestämmelserna om användning av socker och om stöd till mustkoncentrat bör fortsätta att gälla. |
4.4 Kapitel 3: Ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar
4.4.1 |
Kommittén ser positivt på att kommissionen har klargjort sitt förslag om ursprungsmärkning av vin. EESK håller med kommissionen om att begreppet kvalitetsvin i gemenskapen grundar sig på bland annat de särskilda egenskaper som kan tillskrivas vinets geografiska ursprung. Skyddet för både beteckningar avseende ursprung och geografiska uppgifter bör få högsta prioritet. Därför bör även bruket av ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning för vinproduktion vara knutet till vinproduktionen inom ett begränsat geografiskt område. |
4.4.2 |
Kommittén ser positivt på att kommissionen nu har förklarat och utvecklat sina förslag på så sätt att man kan behålla beprövade system för en kvalitetspolitik som inte, eller inte uteslutande, grundar sig på principen om ursprungsbeteckningar. Särskilt kontroll av kvalitetsviner har i många länder visat sig vara effektivt för producenterna och framför allt för konsumenterna. |
4.4.3 |
Det kvarstår dock flera frågor som rör förenligheten med kommissionens förordning (EG) nr 753/2002 av den 29 april 2002 om vissa tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1493/1999 när det gäller beteckning, benämning, presentation och skydd av vissa vinprodukter (3). Kommittén efterlyser en jämförelsetabell som gör det möjligt att bedöma följderna för de geografiska beteckningarna och ursprungsbeteckningarna. |
4.5 Kapitel 4: Märkning
4.5.1 |
EESK gör bedömningen att förslagen är mycket komplexa och förväntar sig att kommissionen gör en noggrann simulering av följderna av de föreslagna förändringarna. |
4.5.2 |
EESK vill peka på att det inte var länge sedan de rättsliga bestämmelserna för märkning ändrades efter diskussioner som varat i åratal. Kommittén uppmanar kommissionen att förklara vilka nya aspekter som inte beaktades i de nyligen avslutade diskussionerna. |
4.5.3 |
Kommittén välkomnar förenklingar av märkningsreglerna om detta förbättrar informationen till konsumenten. Sådana ändringar får dock inte leda till en större risk för att konkurrensen snedvrids eller konsumenterna vilseleds eller till att domstolarna översvämmas av tvister. Ur denna synvinkel bör också kommissionens förslag om att ge möjlighet att ange druvsort och årgång för viner utan ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning ifrågasättas. Detta förslag kan godtas enbart om man garanterar ett kontroll- och certifieringssystem för dessa viners spårbarhet, för att främja konsumentskyddet, motverka att konsumenterna vilseleds och att konkurrensen snedvrids. |
4.5.4 |
Kommittén vill peka på att den språkliga mångfalden i ett allt större EU ökar och att detta kan inverka menligt på handeln, på samma sätt som för närvarande är fallet när det gäller kraven på deklaration av sulfit. För obligatoriska uppgifter, t.ex. om ingredienser, bör man därför skapa en möjlighet att använda symboler som alla förstår. |
4.6 Avdelning V: Produktionskapacitet
4.6.1 |
Det är glädjande att kommissionens förslag innehåller omfattande ändringar av röjningssystemet och en minskning av röjningsbudgeten. Kommittén erkänner nedläggningarnas betydelse som ett verktyg inom marknadsorganisationen vilket ska erbjudas som en del av regionala respektive nationella strukturprogram inom gemenskapens hela ram och begränsas till mellan tre och fem år. Röjning bör erbjudas som en frivillig åtgärd för att ta bort vinstockar på mark som inte är lämplig för vinodling och mildra de sociala effekterna av att företag som inte är livskraftiga läggs ner. |
4.6.2 |
Kommittén är positiv till att kommissionen har ändrat sin ursprungliga tidsplan för liberaliseringen av planteringsreglerna. Kommittén avråder dock från en fullständig liberalisering – även vid en senare tidpunkt – eftersom detta skulle äventyra de ekonomiska, sociala, miljöpolitiska och landskapsbevarande målen för reformen av vinmarknaden. En förflyttning av vinodlingar från de kulturellt värdefulla vinlandskapen till mark som är billigare att odla förtjänar inte stöd, eftersom man måste ta ett övergripande ansvar för sysselsättningen, ekonomin och infrastrukturen i regionerna samt för det sociala nätet, miljön och naturskyddet. |
4.6.3 |
Om de europeiska odlingsreglerna med ett förbud mot nyplantering avskaffas, måste man skapa en ram för överlämnande av fullmakter, så att vinregionerna vid behov kan göra sina odlingsregler förenliga med målen för den gemensamma organisationen av vinmarknaden. |
4.7 Ny avdelning: Säljfrämjande åtgärder och information
4.7.1 |
EESK anser att kommissionens förslag är otillräckligt för att på den inre marknaden vinna tillbaka marknadsandelar från tredje land, framför allt tredje världen. |
4.7.2 |
Kommittén uppmanar kommissionen att inom ramen för nationell finansiering främja konsumentinformation och säljfrämjande åtgärder inte bara på exportmarknaden, utan även på den inre marknaden. I samband med detta måste man ägna särskild uppmärksamhet åt information om fördelarna med en måttlig vinkonsumtion som ett led i hälsomedvetna kostvanor och en modern livsstil. |
4.7.3 |
Kommittén påpekar att alla produkter tillverkade med vindruvor som bas bör omfattas av dessa informationsinsatser och säljfrämjande åtgärder. |
4.7.4 |
Kommittén rekommenderar att informationsåtgärderna för vinprodukter kopplas till turism, gastronomi samt till andra produkter i vinregionerna. |
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) EUT C 325, 30.12.2006, s. 29.
(2) EGT C 101, 12.4.1999, s. 60-64, samt fotnot 1.
(3) EGT C 118, 4.4.2002, s. 1-54.
BILAGA
till yttrandet från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén
Följande ändringsförslag avslogs, men fick minst en fjärdedel av rösterna (artikel 54.3 i arbetsordningen):
Punkt 4.3.6
Ersätt sista meningen med följande text:
”EESK betraktar därför kommissionens förslag mot bakgrund av sitt tidigare yttrande, de analyser som kommissionen lagt fram, den föreslagna liberaliseringen av vinframställningsmetoderna, erkännandet av vinframställningsmetoder i bilaterala avtal samt målen med reformen, framför allt ökad konkurrenskraft och sänkta produktionskostnader. I sin avvägning av för- och nackdelarna med kommissionens förslag anser EESK principiellt att bestämmelserna om användning av socker och om stöd till mustkoncentrat bör fortsätta att gälla. I sin avvägning av för- och nackdelarna med kommissionens förslag anser EESK att de länder som använder sackaros bör få fortsätta att göra detta fullt lagligt och traditionsenligt. För att vinproducenterna i EU ska garanteras likabehandling måste stödet till renad koncentrerad druvmust emellertid behållas och anpassas till de nya marknadsvillkoren för de lägre sockerpriserna. Detta stöd, som är nödvändigt för att behålla verkligt likvärdiga kostnader, får inte inverka på de nationella anslagen, utan måste utgöra en egen post i budgeten för vin.”
Motivering
Den gällande reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker ändrar tillsammans med den omfattande reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för vin radikalt kostnadsstrukturen för vinproduktionen. Om man däremot verkligen vill behålla status quo och respektera principen om att undvika konkurrenssnedvridning – med tanke på att socker och must faktiskt är konkurrenter inom vinberikningsprocessen – måste man antingen anpassa stödet till must eller se till att det bokförs utanför de nationella anslagen.
Omröstningsresultat
För: 25; Emot: 54; Nedlagda: 8
Ny punkt 4.3.7
Lägg till en ny punkt efter punkt 4.3.6.
”Eftersom användningen av sackaros som vintillsats innebär att man tillsätter en produkt som inte härstammar från beredning av druvor anser EESK, som alltid värnat om öppenhet vad gäller märkning och skydd av konsumenterna, att det bör anges på etiketten om vinet är framställt med hjälp av denna tillsats.”
Motivering
Det är EESK:s oavvisliga plikt att alltid verka för största möjliga öppenhet vad gäller information till konsumenter av varor och livsmedel.
Omröstningsresultat
För: 30; Emot: 70; Nedlagda: 21
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/47 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Lantbrukets framtidsutsikter i områden med särskilda naturbetingade handikapp (bergsområden, öregioner och de yttersta randområdena)”
(2008/C 120/11)
Den 27 september 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 29 A i tillämpningsföreskrifterna för arbetsordningen att utarbeta ett tilläggsyttrande om
”Lantbrukets framtidsutsikter i områden med särskilda naturbetingade handikapp (bergsområden, öregioner och de yttersta randområdena)”.
Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 27 november 2007. Föredragande var Gilbert Bros.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 127 röster för, 1 röst emot och 6 nedlagda röster.
1. Sammanfattning och rekommendationer
1.1 |
EESK antog den 13 september 2006 ett yttrande på eget initiativ om ”Lantbrukets framtidsutsikter i områden med särskilda naturbetingade handikapp (bergsområden, öregioner och de yttersta randområdena)” (1). |
1.1.1 |
I det yttrandet ägnade EESK ett helt kapitel (kapitel 4) åt problemen i bergsområdena. Bland annat framhölls behovet av
|
1.2 |
I anslutning till en politisk dialog som avslutade Regionkommitténs plenarsession den 7 december 2006 ställde sig Europeiska kommissionens ordförande José Manuel Barroso positiv till att det utarbetas en grönbok om den framtida politiken för bergsområden. |
1.3 |
Det är anledningen till att EESK anser att det är lämpligt att utarbeta ett tilläggsyttrande i syfte att kunna ta ställning till principerna för en sådan grönbok. |
1.4 |
Samtliga EU-medborgare drar i själva verket nytta av många kollektiva och ekonomiska resurser och tjänster som bergsområdena svarar för. Dessa inbegriper bland annat följande:
|
1.5 |
Om bergsområdena inte förvaltas på ett lämpligt sätt av dem som bor där, äventyras produktionen av dessa varor och tjänster. |
1.6 |
I dag måste vi vara beredda att ta oss an nya, stora utmaningar – båda sådana som redan finns och sådana som kan bli aktuella i framtiden – såsom en stärkt ekonomisk konkurrens, den demografiska övergången, klimatförändringarna osv. Samtliga områden berörs, men utmaningarna är ännu mer påtagliga i bergsområdena och kräver därför specifika åtgärder. |
1.7 |
Större delen av den politik som förs i bergsområdena är emellertid sektorsinriktad och utformas ofta utanför dessa områden utan hänsyn till bergsområdenas särskilda förutsättningar. Den offentliga politik som avser bergsområdena tenderar att urvattnas; den utvidgas till att omfatta även andra områden och tar i mindre utsträckning hänsyn till bergsområdenas särdrag. Samtidigt fokuserar den offentliga europeiska och nationella politiken i allt högre grad på de olika områdenas komparativa fördelar, som man vill främja och utveckla. |
1.8 |
Trots bergsområdenas betydelse på EU-nivå har de drabbats av en viss marginalisering i EU-politiken och ett bristande erkännande av deras stora kapacitet att bidra till EU:s tillväxt och mångfald, bland annat tack vare innovativa metoder. |
1.9 |
Därför förespråkar EESK en enhetligare och mycket mer integrerad politik. I bergsområdena finns behov av en övergripande och territoriell strategi för hållbar utveckling. |
1.10 |
En grönbok om framtiden för den politik som avser bergsområdena skulle göra det möjligt att rationalisera och befästa de politiska strategier och de initiativ som redan finns på EU-nivå i syfte att effektivisera dem med hänsyn till bergsområdenas särdrag. Som redan påpekats är detta särskilt relevant när det gäller lantbruket i bergsområdena. I de flesta bergsområden i EU utgör lantbruket basen för övrig verksamhet på det socioekonomiska och agroindustriella området liksom när det gäller turism osv., och de olika territoriernas attraktionsförmåga tar också avstamp i lantbruket. Den gemensamma jordbrukspolitiken spelar alltså en viktig roll och bör därför tas med vid den utvärdering av EU-politiken i bergsområdena som är grönbokens ändamål. |
1.11 |
EESK vill alltså se att grönboken om framtiden för politiken avseende bergsområdena så snabbt som möjligt förs upp på Europeiska kommissionens arbetsprogram i syfte att ringa in vilka frågor som är av strategisk betydelse för bergsområdena i EU:s medlemsstater. Det är även viktigt att klargöra de olika myndighetsnivåernas och näringslivssektorernas uppdrag liksom samordningen dem emellan, befästa de statistiska uppgifter som politiken i dessa områden bygger på, studera vilka stödåtgärder som bör vidtas i dessa områden mot bakgrund av de strategiska mål som EU ställt upp samt föreslå sätt att utveckla EU-politiken och den nationella politiken. |
1.12 |
Grönboken om den framtida politiken för bergsområden kommer att bidra till att göra det lättare att utnyttja bergsområdenas komparativa fördelar och kan därför även ses som en del av den förnyade Lissabonstrategin och Göteborgsstrategin. Den kommer att bidra till målsättningen om tillväxt och sysselsättning och medverka till att EU blir en mer konkurrenskraftig kunskapsekonomi på global nivå under kommande år. Bergsområdena kan verksamt bidra till EU:s utveckling, och det vore lämpligt att på bästa sätt utnyttja deras innovations- och tillväxtpotential. |
1.13 |
Danuta Hübner, ledamot av Europeiska kommissionen med ansvar för regionalpolitik, nämnde vid EESK:s plenarsession den 11–12 juli 2007”EU:s territoriella agenda” och meddelade att en rapport om den territoriella sammanhållningen kommer att offentliggöras 2008. I rapporten kommer man att studera vilka konsekvenser de kommande stora utmaningarna får för regionerna och hur man kan anta dem. EESK anser att bergsområdenas liksom öregionernas och de yttre randområdenas territoriella särdrag bör beaktas på ett tillfredsställande sätt i den pågående utformningen av EU:s sammanhållningspolitik och även i anslutning till den territoriella agendan. |
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) EUT C 318, 23.12.06, s. 93.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/49 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 998/2003 om djurhälsovillkor som skall tillämpas vid transporter av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte när det gäller förlängning av övergångsperioden”
KOM(2007) 572 slutlig – 2007/0202 (COD)
(2008/C 120/12)
Den 23 oktober 2007 beslutade rådet att i enlighet med artiklarna 37 och 152.4 b i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 998/2003 om djurhälsovillkor som skall tillämpas vid transporter av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte när det gäller förlängning av övergångsperioden”.
Eftersom kommittén till fullo står bakom förslaget och redan har framfört sin ståndpunkt i denna fråga i yttrande CESE 1411/2000 som antogs den 29 november 2000 (1), beslutade EESK under sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) med 131 röster för och 4 nedlagda röster att avge ett positivt yttrande om förslaget och hänvisa till ståndpunkterna i ovannämnda dokument. EESK:s yttrande om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om djurhälsovillkor som skall tillämpas vid förflyttningar av sällskapsdjur utan kommersiellt syfte” – KOM(2000) 529 slutlig – 2000/0221 (COD) (EGT C 116, 20.4.2001, s. 54-56).
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) EGT C 116, 20.4.2001, s. 54-56.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/50 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
— |
”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av rådets direktiv 76/768/EEG, 88/378/EEG, 1999/13/EG och direktiven 2000/53/EG, 2002/96/EG och 2004/42/EG för att anpassa dem till förordning (EG) nr … om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar och om ändring av direktiv 67/548/EEG och förordning (EG) nr 1907/2006” |
— |
och om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 648/2004 för att anpassa den till förordning (EG) nr … om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar och om ändring av direktiv 67/548/EEG och förordning (EG) nr 1907/2006” |
KOM(2007) 611 slutlig – 2007/0212 (COD)
KOM(2007) 613 slutlig – 2007/0213 (COD)
(2008/C 120/13)
Den 13 november 2007 beslutade rådet att i enlighet med artikel 95 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av rådets direktiv 76/768/EEG, 88/378/EEG, 1999/13/EG och direktiven 2000/53/EG, 2002/96/EG och 2004/42/EG för att anpassa dem till förordning (EG) nr … om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar och om ändring av direktiv 67/548/EEG och förordning (EG) nr 1907/2006”
och om”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 648/2004 för att anpassa den till förordning (EG) nr … om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar och om ändring av direktiv 67/548/EEG och förordning (EG) nr 1907/2006”.
Eftersom kommittén till fullo står bakom förslagen, som inte föranleder några särskilda kommentarer, beslutade EESK vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) med 139 röster för och 3 nedlagda röster att avge ett positivt yttrande om förslagen.
Kommittén kommer att framföra sina ståndpunkter beträffande kommissionens förslag om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar (1)i ett yttrande (2) som håller på att utarbetas med planerat antagande vid kommitténs plenarsession i mars 2008.
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om klassificering, märkning och förpackning av ämnen och blandningar och om ändring av direktiv 67/548/EEG och förordning (EG) nr 1907/2006 – KOM(2007) 355 slutlig.
(2) NAT/367 – Föredragande: M. Sears.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/51 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”De olika nationella skattelagstiftningarnas inverkan på den industriella omvandlingen”
(2008/C 120/14)
Den 16 februari 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om
”De olika nationella skattelagstiftningarnas inverkan på den industriella omvandlingen”.
Rådgivande utskottet för industriell omvandling, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 13 november 2007 (föredragande: Robert Schadeck, medföredragande: Bernard Gay).
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 102 röster för, 7 röster emot och 6 nedlagda röster.
Första delen – Slutsatser och rekommendationer
A. |
Den europeiska ekonomin är starkt integrerad i världsekonomin. Graden av integration varierar beroende på vilken bransch det rör sig om; den är särskilt markant inom de industrigrenar som påverkas mest av globaliseringen. Därför måste också EU:s ekonomiska politik och skattepolitik utformas med hänsyn till den globala utvecklingen. I föreliggande yttrande tar vi upp hur de nationella skattelagstiftningarna inverkar på den europeiska industrins omvandling, men detta får inte ses isolerat från omvärlden. |
B. |
EU och de enskilda medlemsstaterna har ansvaret för att förvalta den ekonomiska politiken, skattepolitiken, socialpolitiken och miljöpolitiken, där behoven sträcker sig utöver marknadsdynamikens gränser. Det är därför viktigt att se till att de nationella skattelagstiftningarna inverkar positivt på den industriella omvandlingen på EU-nivå, som förvisso måste återspegla marknadsdynamiken, men som med fördel också kan ingå i ett bredare sammanhang inom ramen för nämnda politikområden. Lissabonprocessen i sig bygger på jämvikt mellan de olika prioriterade områdena (konkurrenskraft, den sociala dimensionen och miljöskydd) och denna jämvikt bör tas till vara, även i skattekonkurrensen mellan EU:s medlemsstater (1). |
C. |
Kommittén kan konstatera att skattekonkurrens är ett fenomen på den gemensamma marknaden som kan leda till konkurrenssnedvridningar. Det krävs regler om insyn, och eventuellt missbruk och skadliga metoder måste identifieras (2). Vidare krävs det tillförlitliga referensvärden i form av indikatorer för att man ska kunna göra en bedömning av skattekonkurrensen. EESK vill emellertid påpeka att beskattningen inte är någon avgörande faktor för beslut om investeringar i små och medelstora företag. Den har större betydelse för multinationella företag som är mer rörliga. |
D. |
Det är inte bara företagsbeskattningen som berörs av skattekonkurrensen. I och med att de finansiella tillgångarnas rörlighet ökar rör konkurrensen även privatpersoners inkomst av kapital samt förmögenhetsskatten. |
E. |
Kommittén anser att en samordning av de olika myndigheternas skatteordningar kan bidra till att stärka den inre marknaden genom att olika missförhållanden och fullgörandekostnader som rör beskattning, framför allt i gränsområdena, elimineras. EESK vill än en gång framhålla de rekommendationer som kommittén formulerade i sitt nyligen utarbetade yttrande om Fiscalis 2013 (3). |
F. |
Avsaknaden av samordning mellan medlemsstaterna när det gäller den direkta beskattningen på nationell nivå leder enligt EESK:s uppfattning till icke-beskattning (4), missbruk och snedvridna förhållanden på inre marknaden. Detta medför även en destabilisering eller till och med en urholkning av EU:s sammanlagda skatteintäkter. |
G. |
Det finns risk för att en obegränsad skattekonkurrens inom EU leder dels till högre skatt för de minst rörliga skattepliktiga verksamheterna, exempelvis småföretag och tjänster som inte går att utlokalisera, dels till att det sker ändringar i fördelningen av skattebördan mellan skattebetalare och konsumenter för att man ska kunna finansiera de offentliga utgifterna och de sociala transfereringarna. Det sistnämnda skulle inverka negativt på den sociala sammanhållningen. |
H. |
De små och medelstora företagen och tjänsteföretagen är de som är minst rustade att utnyttja skattekonkurrensen. Kommittén vill förorda att man inrättar stödåtgärder, utbildningsprogram för tjänstemännen i dessa företag (liksom för tjänstemännen i den offentliga förvaltningen) och lämpliga databaser, framför allt i EU:s gränsområden och mer avlägsna regioner, i syfte att bistå företagen i deras internationalisering. |
I. |
Kommittén anser att bekämpningen av skattebedrägeri bör prioriteras och erinrar om slutsatserna i sitt senaste yttrande i frågan (5). |
J. |
Att föra över skattebördan på de minst rörliga produktionsfaktorerna kan resultera i att de berörda företagen och arbetstillfällena inom dessa blir mindre konkurrenskraftiga i jämförelse med utländska konkurrenter. Den nationella bruttonationalproduktens tillväxt kommer att minska till följd av en sådan omfördelning, vilket i avsaknad av nya budgettillgångar kan leda till en minskad kapacitet när det gäller offentliga investeringar. |
K. |
Skattekonkurrens tvingar medlemsstaterna att kontrollera sina offentliga utgifter bättre. Enligt kommitténs uppfattning är det viktigt att detta inte inverkar negativt på vare sig utbudet eller de offentliga tjänsternas kvalitet. Dessa är ytterst viktiga för att produktiva verksamheter – som kan skapa rikedom, arbetstillfällen och i slutändan även skatteunderlag – ska kunna bibehållas och bevara sin attraktionskraft. Skattekonkurrensen får inte underminera finansieringen och omfattningen av den kollektiva sociala tryggheten. |
L. |
Kommittén stöder medlemsstaternas ansträngningar för att eliminera skadlig skattekonkurrens och avskaffa en rad skadliga skatteordningar senast 2010 i enlighet med den uppförandekod som antogs 1997 (6), och kommittén uppmanar kommissionen att fullfölja de insatser i denna riktning som påbörjades samma år. |
M. |
Kommittén stöder vidare kommissionens politik som syftar till att säkerställa att offentligt stöd, inklusive skattefördelar som på ett selektivt sätt beviljas företag, ska bidra till att hållbara målsättningar för industriell omvandling och lokal och regional utveckling fullföljs och att dessa ligger i linje med den konkurrenspolitik som förs inom EU. |
N. |
Kommittén föreslår att det inrättas en gemensam konsoliderad bolagsskattebas (7) så att man i medlemsstaterna får till stånd förenklade och rättvisa beskattningsmetoder som är öppna för insyn. På så vis skulle man maximalt kunna utnyttja inre marknadens möjligheter samtidigt som medlemsstaternas budget- och skattemässiga autonomi bevaras och de inte riskerar att hamna i konflikt med fördragets bestämmelser. Eftersom den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen förmodligen skulle införas inom ramen för ett stärkt samarbete, är det kommitténs önskan att den antas av ett så stort antal medlemsstater som möjligt. |
O. |
Vi efterlyser mer information om projektets innehåll, sätt att fungera och utveckling innan vi reviderar vårt yttrande om denna komplexa och strategiska fråga. För närvarande vill vi endast hänvisa till vårt förberedande yttrande från 2006, som utarbetades på begäran av kommissionär László Kovács (8). |
P. |
Kommittén anser emellertid att ett antal frågor som rör Accis bör diskuteras. Det vore önskvärt att denna fakultativa modell för Europabolag antas av ett så stort antal medlemsstater som möjligt (även om det krävs övergångsåtgärder) och att medlemsstaterna i slutändan tillämpar ett enda skattesystem som gäller alla skattebetalare, efter en period då olika system existerat parallellt. Dessutom bör man undersöka om ett transnationellt organ bör svara för den gemensamma skattebasen för företag som är verksamma på marknaderna utanför EU. Man bör även ställa sig frågan vilka effekter detta skulle få på skattesatserna, där spridningen riskerar att öka. En möjlighet vore att fastställa en minimisats, alldeles under den aktuella genomsnittssatsen i de nya medlemsstaterna. |
Q. |
Kommittén rekommenderar att kommissionen stärker uppföljningen av skattemetoderna inom vissa ”reserverade” områden, där målsättningen förefaller vara att lägga beslag på beskattningsbara tillgångar i medlemsstaternas skattesystem. |
Andra delen – Motivering
1. Yttrandets mål
1.1 |
Beskattning (skattetrycket och det skattebelopp som tas ut) nämns ofta som ett av kriterierna för att utvärdera ett områdes attraktionskraft på industriell, finansiell och kommersiell verksamhet. Däremot råder det inte enighet om detta kriteriums vikt i förhållande till andra kriterier såsom marknadspotential i närområdet, produktionskostnader, tillgång till kvalificerad arbetskraft, offentlig infrastruktur och utrustning, statligt stöd osv. |
1.2 |
Skattesystemen är komplexa och det är inte lätt att jämföra dem. Det är emellertid viktigt att kunna avgöra om de olika myndigheternas skatteincitament leder till att de fastställda målen uppnås, bedöma vilka effekter eventuella beslut som syftar till att främja en positiv industriell omvandling får inom deras område samt sätta dem i förhållande till de beräknade kostnaderna. |
1.3 |
Syftet med detta yttrande är att bidra med riktlinjer för att föregripa och hantera industriell omvandling, öka den europeiska konkurrenskraften – i överensstämmelse med Lissabonmålen – och se till att det utvecklas en sann inre marknad, präglad av sund konkurrens utan snedvridning, eller åtminstone endast av en godtagbar sådan (som är förenlig med inre marknadens regler). |
2. Skattekonkurrens och de ekonomiska faktorernas rörlighet
2.1 |
Denna rörlighet ökar inom EU av följande skäl:
|
2.2 |
Medlemsstaterna utnyttjar alla möjligheter – både specifika och strukturella – som deras skattesystem medger för att locka till sig investeringar och verksamheter och på så vis utöka sina sysselsättningsmöjligheter och sitt skatteunderlag. Skattebetalarna (företag och enskilda) söker å sin sida möjligheter att förbättra sin ekonomiska situation utanför sitt hemland. Skatteskillnader till följd av olika nationella system är naturligtvis en strategisk variabel. |
2.3 |
Skattekonkurrens i syfte att locka till sig investeringar är något som förekommer också inom de olika länderna. |
2.4 |
Det är svårt att bedöma skattekonkurrensens omfattning och verkliga effekt på produktionsfaktorernas och kapitalets rörlighet. Det finns många studier på detta område, men slutsatserna skiljer sig åt. Det råder emellertid enighet om att skatterna bara är ett kriterium för lokaliseringen av rörliga investeringar. Vi återkommer till denna punkt längre fram. |
2.5 |
Utvidgningen från 15 till 27 medlemsstater har gett upphov till en större mångfald inom EU. De nya medlemsstaterna präglas av sina geografiska, historiska, kulturella, sociala, politiska och ekonomiska särdrag, och den industriella basen liksom skattelagstiftningen är specifik för varje land. |
3. Beskattningens inverkan på den industriella omvandlingen
a) Inkomstskatt och kapitalbeskattning
3.1 |
Sammanlagt svarar skatteintäkterna och de sociala avgifterna i hela EU för i genomsnitt cirka 39 % av den europeiska bruttonationalprodukten. De kan delas upp enligt följande (10):
|
3.2 |
De indirekta skatterna består i huvudsak av allmänna konsumtionsskatter, framför allt mervärdesskatt (moms), som är harmoniserade inom EU, samt särskilda skatter och avgifter som tas ut på vissa varor och tjänster, exempelvis punktskatter, som delvis är harmoniserade inom EU. Eftersom de indirekta skatterna endast spelar en mindre roll vid lokaliseringen av företag koncentrerar vi oss i detta yttrande främst på beskattning av arbete (punkt 3.2.1) och av det kapital som företagen investerar (punkt 3.2.2). |
3.2.1 |
Inkomstskatten och de sammanlagda sociala avgifterna utgör totalt cirka hälften av skatterna och andra avgifter. Dessa avgifter grundas direkt på arbete och medför därför ökade arbetskraftskostnader. Eftersom arbetskraftskostnaden är en ytterst viktig ekonomisk faktor för industrin kan man anta att det finns risk för att skatter och andra avgifter – inklusive sociala avgifter – som dras av från löntagarnas inkomster direkt eller indirekt påverkar de europeiska industriföretagens konkurrenskraft. Denna inverkan är direkt när de offentliga myndigheterna tar ut skatt eller arbetsgivaravgifter av företagen. När skatterna och de sociala avgifterna betalas av löntagarna minskas först och främst löntagarnas nettoinkomst. Det kan även påverka förhandlingarna om bruttolönerna indirekt och till och med leda till utvandring till andra regioner och hämma utvecklingen av annan verksamhet än den industriella där lönekostnaderna är blygsamma. |
3.2.1.1 |
Högre arbetskostnader uppmuntrar naturligtvis företagen att förbättra arbetsproduktiviteten genom att öka kapitalintensiteten. Detta är särskilt påtagligt i de medlemsstater där arbetskostnaderna är som högst. Omvänt är arbetskostnaderna en variabel (bland andra) som ger företagen incitament att lokalisera arbetsintensiva investeringar till medlemsstater med lägre arbetskostnader. Eftersom skatter och sociala avgifter tenderar att vara högre i de medlemsstater där lönerna (inklusive arbetsgivaravgifter och skatter) ligger över det europeiska genomsnittet, ökar beskattningen av arbete skillnaderna i arbetskostnader. Därmed främjas nya arbetstillfällen i de medlemsstater som har den konkurrenskraftigaste kostnadsstrukturen. |
3.2.1.2 |
Ur konsumentperspektiv påverkas slutpriset på industrivaror naturligtvis av samtliga kostnadsfaktorer, även beskattning. När varorna säljs till konsumenterna beläggs de med indirekta skatter som är neutrala. Momssatsen i konsumentens medlemsstat är densamma oavsett om varan har tillverkats i ett företag i landet, i en annan medlemsstat eller i ett land utanför EU. De skatter som tas ut i EU på de olika produktionsstadierna, bland annat skatter och andra avgifter som tas ut på arbetskostnaderna, är däremot uteslutande nationella avgifter som läggs på varorna på tillverkningsorten. Konsumenterna kan följaktligen välja mellan varor som är belagda med mer eller mindre betungande skatter beroende på i vilken medlemsstat de tillverkats. Även om de sociala avgifterna och skatterna på arbete harmoniseras inom EU, kan konsumenterna dessutom alltid välja mellan varor som tillverkats inom unionen – och som belagts med mer eller mindre höga skatter och sociala avgifter – och varor från länder utanför EU som belagts med andra, ofta mycket lägre avgifter. Det är alltså viktigt att inte bara samordna modellerna för uttag av skatter och sociala avgifter på arbete inom EU, utan att också ta med aspekter som rör handeln mellan EU och övriga världen i analysen. |
3.2.1.3 |
Kommittén rekommenderar att kommissionen stärker uppföljningen av skattemetoderna inom vissa ”reserverade” områden som förefaller lägga beslag på beskattningsbara tillgångar i medlemsstaternas skattesystem. |
3.2.2 |
Beskattningen av investerat kapital bör först analyseras på företagsnivå och först i andra hand på investerarnivå, främst med fokus på aktieägarna. |
3.2.2.1 |
Bolagsskatten baseras på nominella skattesatser (11) som varierar påtagligt mellan medlemsstaterna (se tabellen i bilaga 2). I Belgien, Tyskland, Spanien och Malta ligger skattesatserna på mellan 34 och 38 %, medan de i Cypern, Irland, Litauen och Lettland ligger på mellan 10 och 15 %. Rent allmänt är skattesatserna mycket lägre i de nya medlemsstaterna än i de gamla: genomsnittet ligger på 29,5 % i EU-15 och på 20,3 % i EU-10 (12). |
3.2.2.2 |
De nominella skattesatserna är emellertid inte några heltäckande indikatorer på skattetrycket. När det gäller det effektiva skattetrycket bör man i själva verket fästa avseende vid hur den beskattningsbara inkomsten fastställs och vilka metoder som används när skattesatsen fastställs. Därför förefaller det lämpligt att även ta hänsyn till de implicita skattesatserna för kapital och jämföra den skatt som tas ut av företagen med företagens bruttoöverskott (13) (se tabellen i bilaga 3). |
3.2.2.3 |
Skillnaderna mellan dessa båda instrument är slående:
|
3.2.2.4 |
Dessa statistiska uppgifter återspeglar skatteproblematikens komplexitet (15). I stället för att dra förhastade slutsatser nöjer vi oss här med att konstatera att det föreligger skillnader mellan medlemsstaterna. I konkreta fall kan dessa skillnader innebära att ett enskilt företag som bedriver industriell verksamhet på den europeiska marknaden beläggs med skatter – inbegripet sociala avgifter – som varierar kraftigt från en medlemsstat till en annan. |
b) Företagens värdeskapande kedja
3.3 |
De små och medelstora företagen påverkas allt mer av marknadsglobaliseringen – antingen de deltar i den eller blir föremål för den – och det gäller framför allt företagen i EU:s gräns- och randområden. De små och medelstora företagen är ofta enskilda firmor eller familjeföretag och drar inte lika stor nytta av skattekonkurrensen som de stora multinationella företagen. De saknar den organisation och förvaltning liksom de medel och den kunskap som krävs för att dra nytta av denna konkurrens. En samordnad skatteredovisning mellan de olika länderna, de olika skatteunderlagen, skattesatserna, avdragen, amorteringsreglerna osv. innebär tvärtom merkostnader för de små och medelstora företagen och hämmar tillgången till yttre marknader. Samtidigt utgör de internationaliserade små och medelstora företagen (eller de som har ambitionen att internationaliseras) en av de bästa förutsättningarna för tillväxt när det gäller att skapa rikedom, mervärde, innovation och naturligtvis arbetstillfällen i enlighet med Lissabonprocessen. Det krävs stödåtgärder för att hjälpa dessa företag. Tjänstemännen i dessa företag bör liksom de statligt anställda tjänstemännen få utbildning i syfte att kunna bidra till förändringar. |
3.4 |
Många av de företag som har stor betydelse för handeln inom gemenskapen – främst företag som är aktiva inom den internationella handeln utanför EU – fungerar ofta enligt en annan ekonomisk modell:
|
3.5 |
De moderna industrigrupperna svarar för en hel rad sammanhängande ekonomiska funktioner (förvaltning av värde- och försörjningskedjan, organisation av olika produktionsfaser, optimering av immateriella tillgångar som sakkunskap, patent och varumärken osv.) med syftet att marknadsföra produkterna enligt en strategi som baseras på systematiska marknadsanalyser. Lokaliseringen av de olika ekonomiska funktionerna styrs av ett helhetstänkande där beskattningen är en faktor. |
3.6 |
I en sådan gruppstruktur är det lämpligt att analysera både de enskilda juridiska enheterna och gruppen som helhet. Gruppen tilldelar enheterna olika ekonomiska funktioner utifrån de ekonomiska marknadsförutsättningarna i syfte att optimera gruppens effektivitet och lönsamhet ur ett övergripande perspektiv. Medlemsstaterna har rätt att förfina sina skatteordningar för att stimulera den ekonomiska aktiviteten. Därför är det också legitimt att företagen hanterar beskattningen på samma sätt som andra kostnader som företagen ställs inför. |
3.7 |
Varje juridisk enhet lyder under det skattesystem som gäller på lokaliseringsorten, och skatteförhållandena är en av flera faktorer som kommer i fråga när beslut om förvaltningen av gruppen ska fattas. |
3.8 |
Situationen för industrigrupper som bedriver verksamhet på EU:s marknader är alltså mycket komplex. I stället för att tala om lokalisering, utlokalisering eller omlokalisering av en grupp, vore det lämpligare att göra en funktionell analys av den industriella basen och fastställa vilka lokaliseringsfaktorer som är avgörande för olika ekonomiska funktioner i en medlemsstat, på EU-nivå och eventuellt även på andra nivåer. Vissa ekonomiska funktioner är rörligare än andra, och för vissa rörliga funktioner är beskattningen ett mer relevant lokaliseringskriterium än för andra. Beskattningen är helt klart ett viktigt kriterium, men det vore fel att överskatta dess betydelse när det gäller valet av lokaliseringsort. |
4. Ramarna för konkurrensen mellan medlemsstaterna i fråga om företagsbeskattning
4.1 |
Skattekonkurrensen inom EU omgärdas för närvarande av tre sorters åtgärder:
|
4.2 |
Uppförandekoden, som inte är rättsligt bindande, förpliktigar medlemsstaterna att respektera principerna om en sund skattekonkurrens. Till följd av denna process har en rad skatteåtgärder fastställts. De avser lagstiftning, bestämmelser och förvaltning och har – eller skulle kunna få – en påtaglig inverkan på lokaliseringen av företagens ekonomiska verksamhet inom EU. De berörda medlemsstaterna har gett sitt godkännande och gjort konkreta åtaganden för att ändra systemen och eliminera faktorer som leder till skadlig skattekonkurrens senast 2010, med vissa undantag (16). |
4.3 |
Kommittén välkomnar resultaten av denna uppförandekod. Genom att eliminera skadliga skatteregler (17) främjar medlemsstaterna en sund skattekonkurrens inom EU och bidrar till att inre marknaden fullbordas. Kommittén uppmanar kommissionen att fullfölja detta initiativ genom att utöka uppförandekodens tillämpningsområde och utvärdera vissa skatteordningar som införts de senaste åren. |
4.4 |
Parallellt har ett system för kommunikation mellan medlemsstaterna och kommissionen inrättats för att kontrollera att ändringar i skattelagstiftningen är i linje med EU:s politik. Medlemsstaterna har förbundit sig att inte införa några nya skatteåtgärder som bedöms vara till förfång för EU:s intressen. |
4.5 |
Redan Romfördraget innehöll bestämmelser som förbjöd medlemsstaterna att ge företagen stöd, även i form av skattelättnader, som snedvrider eller hotar konkurrensen på inre marknaden, och i fördraget gavs kommissionen i uppdrag att säkerställa övervakningen och uppföljningen på detta område. År 1997 gav finansministrarna i rådet (Ecofin), genom att påbörja arbetet med uppförandekoden, uttryckligen kommissionen i uppdrag att fullfölja sina insatser på området statligt stöd och bekämpa nationell skattelagstiftning som stred mot bestämmelserna i nämnda fördrag. |
4.6 |
De senaste tio åren har kommissionen successivt stärkt sina insatser på detta område. Kommissionen har inte bara inlett en utredning – i samarbete med medlemsstaterna – som gett upphov till de kriterier som styr dess insatser på en rad områden, utan den har även vidtagit särskilda insatser med avseende på specifika skatteåtgärder i vissa medlemsstater. |
4.7 |
Till skillnad från uppförandekoden, som politiskt sett inte är bindande, är den lagstiftning som avser det statliga stödet juridiskt bindande. Kommissionen har stor auktoritet och kan förbjuda att ett oförenligt stöd utnyttjas, se till att det ändras eller till och med tvinga en medlemsstat att dra tillbaka stöd som inte är förenligt med inre marknaden ifall det inte anmälts före beviljandet. De stödmottagande företagen är i sådana fall återbetalningsskyldiga. |
4.8 |
Majoriteten av medlemsstaterna har vidtagit åtgärder på skatteområdet i syfte att bekämpa skatteflykt och överföring av verksamheten till skatteparadis. Samtliga medlemsstater vill locka ekonomisk verksamhet till det egna landet, generera skatteintäkter till följd av denna verksamhet och undvika att skatteunderlag förflyttas utomlands. |
4.8.1 |
Trots att skatteåtgärderna skiljer sig åt mellan medlemsstaterna kan man i vissa fall ställa sig frågan om dessa åtgärder är i linje med inre marknaden och den fria rörligheten inom EU, eftersom den skattelagstiftning som medlemsstaterna tillämpar måste stämma överens med gemenskapslagstiftningen. EG-domstolen har tagit ställning i frågan: I huvudsak strider åtgärder som syftar till att bekämpa skatteflykt och förflyttning av inkomster till skatteparadis mot principen om fri rörlighet inom EU. Sådana åtgärder är endast berättigade om syftet är att inom rimlighetens gränser bekämpa att det uppstår artificiella och oegentliga strukturer. |
4.9 |
Kommittén anser att kampen mot skattebedrägeri bör prioriteras och erinrar om slutsatserna i sitt nyligen utarbetade yttrande i frågan (18). |
4.10 |
I Romfördragets artikel 93 anges att rådet enhälligt ska anta ”bestämmelser om harmonisering av lagstiftningen om omsättningsskatter (…) i den mån en sådan harmonisering är nödvändig för att säkerställa att den inre marknaden upprättas och fungerar”. |
4.11 |
Europeiska kommissionen har tagit flera intressanta initiativ i syfte att fullborda inre marknaden genom åtgärder som rör företagsbeskattningen. Kommissionen bekräftade den 3 maj 2007 att man skulle fullfölja sitt arbete i syfte att införa en gemensam konsoliderad bolagsskattebas. Under första halvåret 2008 kommer den kommissionsledamot som svarar för skattefrågor att lägga fram ett förslag till direktiv inför tillämpningen av den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen år 2010. Kommittén delar kommissionens övertygelse att den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen skulle kunna utgöra ett viktigt bidrag till en framgångsrik inre marknad, trots att detta system medför större öppenhet och därmed en aktivare skattekonkurrens. Kommittén vill uppmuntra kommissionen att fullfölja sitt arbete trots de komplexa frågorna. På detta stadium förefaller det emellertid förhastat att kommentera förslaget mer i detalj, eftersom kommissionen ännu inte har presenterat någon detaljerad modell för hur en gemensam och konsoliderad skattebas ska fastställas eller för införandet av ett konsoliderat skattesystem för de 27 medlemsstaterna. Kommittén lägger dock fram ett antal kommentarer och frågor som rör framtiden för projektet Accis beträffande bolagsbeskattning. |
5. Synpunkter och frågor från kommittén angående den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen (Accis)
5.1 |
Eftersom det kan komma att bli möjligt för medlemsstaterna att välja om de vill tillämpa den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen (förmodligen på grundval av ett stärkt samarbete) hoppas kommittén att ett så stort antal medlemsstater som möjligt kommer att delta, även om det finns risk för att det måste införas övergångsåtgärder. |
5.2 |
Om tillämpningen av den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen blir frivillig för företagen innebär det att myndigheterna i de medlemsstater som väljer att tillämpa den måste hantera två deklarations- och skattesystem. Är detta lämpligt vid en tidpunkt då de flesta medlemsstater strävar efter att effektivisera de allmänna tjänsterna? |
5.3 |
Finns det inte en risk för en snedvriden hantering (formaliteter, bokförings- och skattesystem) mellan företag i en och samma medlemsstat där man ställer sig positiv till den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen om de multinationella företagen väljer att tillämpa densamma? |
5.4 |
Skulle man med hänvisning till de båda föregående punkterna inte kunna önska att ett enda system så småningom kommer att gälla för samtliga skattepliktiga i en och samma medlemsstat? |
5.5 |
Om den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen ska medföra större insyn, bör den gemensamma, erkända basen då förvaltas av ett transnationellt organ? |
5.6 |
Med den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen kommer de skillnader i beskattning som döljs vid beräkningen av skattebaserna att återspeglas i skattesatserna i de medlemsstater som väljer att tillämpa den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen. Finns det emellertid inte risk för att ett gemensamt skatteunderlag leder till en större spridning av skattesatserna (åtminstone de nominella skattesatserna)? Skattekonkurrensen riskerar att förvärras när det gäller de angivna skattesatserna. En studie som kommissionen utförde 2001 visade att spridningen av de nominella skattesatserna var den främsta orsaken till ekonomiska snedvridningar till följd av skattekonkurrensen! |
5.7 |
Om skillnaderna i fråga om skattesatserna kvarstår (tvärtemot den senaste tendensen till närmande) eller till och med ökar mellan de medlemsstater som väljer den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen, kan man i så fall inrätta en minimiskattesats för dessa medlemsstater? Denna skattesats skulle till exempel kunna fastställas strax under den som de nya medlemsstaterna har antagit. I dessa länder skulle situationen förbli oförändrad när det gäller importen av utländskt kapital. Vad gäller övriga medlemsstater skulle de kunna anta en högre skattesats utan att behöva frukta att en alltför aggressiv yttre skattepolitik angriper deras ekonomiska kapital. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) ”Skattekonkurrens föreligger om en [nationell, regional eller lokal] myndighets beslut direkt påverkar andra myndigheters kapacitet och om marknadsmekanismerna visar sig vara otillräckliga för att reglera detta samspel” (källa: OECD). Ytterligare information finns i bilaga 1.
(2) Skadliga skatteåtgärder är enligt den vida definitionen i uppförandekoden för företagsbeskattning ”åtgärder som har, eller kan få, betydande inverkan på var inom gemenskapen ekonomisk verksamhet förläggs”. Vidare definierar man som ”potentiellt skadliga” sådana åtgärder ”som innebär en påtagligt lägre effektiv beskattningsnivå, inbegripet nollbeskattning, än de som normalt tillämpas i medlemsstaten i fråga”
(jfr http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_en.htm).
(4) Dubbel icke-beskattning kan bero på avsaknad av samordning mellan de nationella skattessystemen ”till exempel när det gäller medlemsstaternas definition av skuld och eget kapital. Vid en transaktion kan en medlemsstat anse att inkomsten av kapitalet inte är beskattningsbar på grund av att den ser transaktionen som tillskott till eget kapital snarare än ett lån. En annan medlemsstat kan däremot se lånet som en skuld och tillåta att bolaget som betalat ränta för lånet drar av räntan på skatten. Detta kan leda till att bolaget gör ett avdrag i en medlemsstat utan att betala motsvarande skatt i en annan medlemsstat. Ett annat område rör användningen av blandformer, det vill säga former som betraktas som en juridisk person (ogenomskinlig) av en medlemsstat och som en icke juridisk person (genomskinlig) av en annan medlemsstat. Denna definitionsskillnad i olika medlemsstater kan leda till dubbel skattebefrielse eller dubbla avdrag”. (Källa: Europeiska kommissionen, GD Skatter och tullar) (KOM(2006) 823 slutlig, punkt 3).
(5) Yttrande om kommissionens meddelande om ”behovet av att utarbeta en samordnad strategi för att förbättra kampen mot skattebedrägeri” (EUT C 161, 13.7.2007, s. 8).
(6) http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_en.htm#code_conduct. Se även bilaga 4.
(7) Jfr kommissionens nyligen offentliggjorda meddelande om ”Genomförande av gemenskapens program för ökad tillväxt och sysselsättning och förbättrad konkurrenskraft för EU:s näringsliv: Framstegen under 2006 och de kommande stegen på vägen mot ett förslag till en gemensam konsoliderad bolagsskattebas” (KOM(2007) 223 slutlig, 2.5.2007).
(8) ECO/165 – CESE 241/2006, EUT C 88, 11.4.2006.
(9) Jfr kommitténs yttrande ”Värde- och försörjningskedjans utveckling i ett europeiskt och globalt sammanhang” (CCMI/037 – EUT C 168, 20.7.2007, s. 1).
(10) Källa: OECD ”Revenue Statistics 1965–2005, 2006 Edition”. Uppgifterna avser EU-15.
(11) Den lagstadgade skattesatsen anges i lagen.
Den effektiva skattesatsen är det skattebelopp som en enskild eller ett företag betalar när alla övriga skatteavdrag och offentliga transfereringar beaktats, dividerat med den enskildes eller företagets totala inkomster eller beskattningsbara inkomster.
De implicita skattesatserna fastställs för varje ekonomisk funktion. De beräknas som kvoten mellan totala skatteintäkter från kapital- och företagsinkomster och en beräknad skattebas för dessa typer av skatteintäkter. Beräkningarna är baserade på nationalräkenskapernas produktions- och inkomstkonton.
Den samlade implicita skattesatsen på kapital beräknas som kvoten mellan totala skatteintäkter från kapitalinkomster och (i princip) potentiellt beskattningsbara kapital- och företagsinkomster i ekonomin. Syftet är att visa hur mycket av den genomsnittliga skattebördan som faller på kapitalinkomster.
(Källa för ovanstående definitioner: Europeiska kommissionen, GD Skatter och tullar – se Structures of the taxation systems in the EU, 1995–2004, Europeiska kommissionen).
Bilagorna 2 och 3 innehåller jämförande tabeller för EU som återger nominella och indirekta skattesatser på kapital. På grund av olika beräkningsmetoder när det gäller de effektiva skattesatserna, går det inte att redovisa någon tabell över dessa skattesatser.
(12) Källa: Europeiska kommissionen, Structures of the taxation systems in the European Union: 1995–2004, s. 83 (doc. TAXUD E4/2006/DOC/3201). Det finns ännu inte några uppgifter avseende Bulgarien och Rumänien.
(13) För en mer detaljerad metodisk analys samt för en detaljerad presentation av uppgifterna, se ovannämnda referens, s. 84–87.
(14) När det gäller Tyskland och Irland förefaller ytterligare en indikator bekräfta den paradox som beskrivs ovan. Skatten på kapital utgör 15 % av den totala skatten i Tyskland, medan motsvarande siffra för Irland är 28 % (källa: Structures of the taxation systems in the EU, 1995–2004, Europeiska kommissionen, tabell C.3_T).
(15) Det är inte möjligt att inom ramen för detta yttrande analysera uppgifterna för varje medlemsstat, att för varje medlemsstat finna de exakta förklaringarna eller att dubbelkontrollera de statistiska indikatorerna med andra databaser.
(16) När det gäller vissa system har 2016 fastställts som tidsgräns.
(17) Jfr definitionen i fotnot 2.
(18) Yttrande om kommissionens meddelande om ”behovet av att utarbeta en samordnad strategi för att förbättra kampen mot skattebedrägeri” (ECO/187 – EUT C 161, 13.7.2007, s. 8).
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/57 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Den europeiska miljölagstiftningens inverkan på den industriella omvandlingen”
(2008/C 120/15)
Den 16 februari 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om
”Den europeiska miljölagstiftningens inverkan på den industriella omvandlingen”.
Rådgivande utskottet för industriell omvandling, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 13 november 2007. Föredragande var Antonello Pezzini, medföredragande var Maciej Nowicki.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 137 röster för, 1 röst emot och 1 nedlagd röst:
1. Sammanfattning och rekommendationer
1.1 |
Miljöpolitiken är i dag en av de största sociala utmaningarna för de offentliga myndigheterna och de ekonomiskt ansvariga. Att miljöproblemen hanteras i så långsam takt på internationell nivå får inte längre vara en ursäkt för att skjuta upp de förändringar av lagstiftning och agerande som krävs för att man ska uppnå EU:s viktigaste mål, det vill säga en hållbar utveckling. |
1.2 |
Den europeiska industrin har potentialen att utvecklas till en hållbar ekonomi, men dess framgång kommer i allt högre grad att bero på dess innovationsförmåga. En sådan förmåga krävs vid den industriella omvandling som följer av öppnare marknader, globaliseringsprocessen och de tekniska och kunskapsmässiga förändringar som sker allt snabbare i takt med att människor blir mer medvetna om vikten av att värna om miljön och naturtillgångarna. |
1.3 |
Kommittén anser att såväl alla ekonomiska och sociala aktörer, både de offentliga och de privata, som de ansvariga politikerna och de offentliga myndigheterna måste bli medvetna om att de står inför en ny industriell revolution. Kärnan i denna revolution är utvecklingen av livskvalitet och miljö, och den medför ett nytt, integrerat sätt att planera, producera, konsumera samt bevara och förvalta naturtillgångarna. |
1.4 |
Kommittén anser att det är viktigt att snarast möjligt gå från ett defensivt och reflexartat agerande till ett beslutsamt och förebyggande agerande, och förbereda sig för framtiden genom att både på gemenskapsnivå och medlemstatsnivå anta en tydlig och stabil uppsättning konkreta åtgärder med hållbar grund, vilka kan påskynda arbetet på följande områden:
|
1.5 |
EESK anser att det är viktigt att detta nya aktiva angreppssätt grundar sig på att förebygga i stället för att korrigera i efterhand, och på enhetliga förfaranden för alla parter inom ramen för en europeisk miljölagstiftning som är till nytta både för lagstiftaren, aktörerna och konsumenterna. |
1.6 |
Kommittén är övertygad om att ansvaret för teknisk utveckling och innovation framför allt ligger hos företagarna och de offentliga myndigheterna. Både företagen och myndigheterna bör dock få stimulans, uppmuntran och stöd genom en lämplig gemensam, nationell och lokal politik samt offentlig-privata partnerskap som underlättar för och frigör de resurser som behövs för att anta utmaningarna. |
1.7 |
Det är viktigt att nya och hållbara industriinitiativ på EU-nivå omfattas av strukturfonderna, gemenskapens program för innovation, forskning och utbildning samt lämpliga finansiella instrument. |
1.8 |
Kommittén vill erinra kommissionen och medlemsstaterna om vikten av att snabbt anta konkreta förenklingsåtgärder, för att avskaffa onödiga förfaranden och minska de ökande ekonomiska kostnaderna i samband med den nuvarande miljölagstiftningens administrativa och tekniska krav. Denna lagstiftning bör rationaliseras och konsolideras på ett konsekvent sätt. |
1.8.1 |
Det är nödvändigt att åstadkomma nära samordning och att på olika nivåer utveckla politikområden och instrument, samtidigt som man genomför en miljöpolitik som är så tydlig användarvänlig och omkostnadsfri som möjligt, särskilt för de små och medelstora företagen. Principen om ”mindre och bättre lagstiftning” bör omsättas i praktiken genom konsoliderade och enhetliga lagtexter som medför rättslig säkerhet och öppenhet för den industriella omvandlingsprocessen och som syftar till bättre skydd av resurser och miljö samt tillämpning av tekniskt hållbara innovationer som är konkurrenskraftiga på de internationella marknaderna. De små och medelstora företagen måste få kapacitet att ta på sig kostnaderna för att efterleva bestämmelserna utan att äventyra sina konkurrensfördelar. |
1.9 |
Det är viktigt att snabbt anta en integrerad och långsiktig gemenskapsstrategi som ger de offentliga och privata beslutsfattarna en fast grund att stå på vid genomförandet av de tekniska och organisatoriska anpassningar som krävs för att uppfylla strikta miljöskyddsnormer. |
1.10 |
Stabilitets- och tillväxtpakten skulle eventuellt kunna anpassas, så att den i högre grad innefattar de mål från Lissabon- och Göteborgsstrategierna som rör miljöns hållbarhet, och så att nödvändiga offentliga investeringar kan uppmuntras på ett tydligt, öppet och långsiktigt sätt, utan att konkurrensen snedvrids och utan att de räknas in i det offentliga underskottet. |
1.11 |
I sina årsrapporter om Lissabonprocessen bör medlemsstaterna ta med detaljerade uppgifter i sina årliga investeringsplaner om miljöaspekterna och resultaten av utvärderingarna av genomförda lagstiftningsåtgärder och finansiella åtgärder. Dessa redan tillgängliga uppgifter bör bli tydligare i fråga om den miljöaspekt som bör ingå i kommissionens sammanfattningsrapport som årligen ska överlämnas till Europeiska rådet vid dess vårmöte samt till parlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. |
1.12 |
Det är viktigt att den nationella politiken visar att olika ekonomiska instrument och skatteincitament påverkar miljön positivt. Detta gäller framför allt skatterna – med önskvärda europeiska lösningar (1) – som påverkar följande:
|
1.13 |
Mätbara och gemensamma mål bör definieras i snabbare takt, så att man kan verkställa de ambitiösa besluten från Europeiska rådets vårmöte och det efterföljande miljöministerrådsmötet. |
1.14 |
Kommittén upprepar att arbetsmarknadsparterna och företrädarna för det organiserade civila samhället på såväl branschövergripande nivå som branschnivå måste spela en viktig roll på olika nivåer, främst den europeiska, för att kunna ta itu med de problem som rör konkurrens, energi och miljö. Sådana problem påverkar i hög grad många industrier, och de kräver omfattande strukturella anpassningar, framför allt inom tillverkningsindustrin, liksom nära samordning och en integrerad strategi i kombination med kontinuerliga insatser för förenkling och smidigare administrativa förfaranden. |
1.15 |
Om man ska kunna ta itu med miljöproblemen, utnyttja naturtillgångarna på ett hållbart sätt och skapa miljövänliga marknadsmöjligheter och nya, mer kvalificerade jobb, samtidigt som man är medveten om miljöbegränsningarna, måste man enligt kommittén skapa ett klimat som gynnar företagen och arbetstagarna och kan stödja arbetstagarnas innovationsförmåga och de ekonomiska, sociala, kulturella och utbildningsrelaterade ansträngningar som de kontinuerligt måste göra för att klara konkurrensen på marknaden. |
1.16 |
Som EESK, kommissionen, rådet och Europaparlamentet flera gånger framhållit är det ytterst viktigt att minska de betungande administrativa kraven på företagen, så att man kan frigöra de ekonomiska och sociala krafterna och rikta in dem på en hållbar modernisering av företagsmiljön, produktionsstrukturerna och organisationsstrukturerna. |
1.17 |
Det krävs en integrerad och framsynt företagspolitik som förenar miljöskyddsåtaganden och ökad konkurrenskraft samtidigt som man slår vakt om livskvaliteten och arbetets kvalitet genom att höja sysselsättningsnivån och garantera tillgången till kvalificerad personal. Man bör stärka FoTU-programmen, programmen för innovation och konkurrenskraft och LIFE+ genom att förbättra tillgången till och samordningen med instrumenten för strukturåtgärder och territoriell sammanhållning. |
1.18 |
När det gäller utbildningsprogrammen bör gemenskapens insatser för att utveckla kunskapssamhället inriktas på införlivandet av miljöaspekterna, från grundskolan över yrkesutbildning, ledarskapsutbildning och forskarutbildning. |
1.19 |
Man bör konsekvent undersöka vad de sociala, ekonomiska och miljörelaterade aspekterna får för konsekvenser på inhemsk och internationell nivå, så att företagen kan konkurrera på lika villkor på den internationella marknaden och så att den hållbara utvecklingen genomförs med hänsyn till det nya och mer omfattande ömsesidiga beroende som uppstått mellan länder och världens stora regionala ekonomier. |
1.20 |
Europa måste kunna tala med en enda röst i de bilaterala och multilaterala forumen för att förutom den sociala dimensionen även garantera en stark miljövänlig dimension, bland annat genom att lämpliga miljöklausuler införs i de avtal som förhandlas fram inom WTO och bilateralt. |
2. Inledning
2.1 |
Vid sitt möte den 8–9 mars 2007 i Bryssel ägnade Europeiska rådet särskild uppmärksamhet åt frågor som rörde miljön och klimatförändringarna, och formulerade därvid konkreta mål. |
2.1.1 |
Målet är att minska koldioxidutsläppen med mellan 20 och 30 % fram till 2020 och med mellan 60 och 80 % fram till 2050, jämfört med 1990 års nivåer. |
2.2 |
Redan i 2007 års rapport om Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning framhöll kommissionen att klimatförändringarna, miljöinnovation, energieffektivitet, förnybara energikällor och energimarknaderna är mycket viktiga frågor. |
2.2.1 |
I rapporten framhålls att insatserna på dessa områden bör leda till effektiva lösningar på miljöproblemen, hållbart utnyttjande av naturtillgångar samt nya marknadsmöjligheter och nya jobb. |
2.3 |
Rådet (miljö) framhöll vid sitt möte den 20 februari 2007 att EU:s reviderade strategi för hållbar utveckling och Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning kompletterar varandra, och att den sistnämnda i hög grad bidrar till att målet hållbar utveckling kan uppnås. Rådet betonade även att det är viktigt att förstärka miljöskyddet, som ska betraktas som en av de tre grundläggande pelarna för hållbar utveckling, och att det är nödvändigt att införliva miljöaspekterna i alla typer av politik. |
2.4 |
En korrekt utformad miljöpolitik, som omfattar tillräckligt långa tidsfrister för anpassningen och införlivar principerna om bättre lagstiftning och förenkling av lagstiftningen och de administrativa förfarandena, kan bidra till konkurrenskraften, tillväxten och sysselsättningen genom att främja miljöinnovation och resurshushållning. Omarbetningar som medför kontinuerliga ändringar av lagstiftningen bör undvikas. |
2.5 |
Rådet uppdrog åt kommissionen att snabbt lägga fram en grönbok om marknadsbaserade instrument inom miljöpolitiken. Den ska innehålla eventuella nya miljöpolitiska instrument som är kostnadseffektiva och kan användas i kombination med lagstiftning och finansiella incitament inom medlemsstaterna. Dessa åtgärder bör inte leda till en illojal snedvridning av marknaden, och miljöeffektivitet bör eftersträvas inom alla produktionssektorer samtidigt som lokala lösningar används för lokala problem. |
2.5.1 |
”För att en strategi för hållbar utveckling ska kunna fungera pådrivande behöver den emellertid omsättas i specifika, mätbara mål, på grundval av noggrann analys”, vilket EESK har framhållit. Det rådsdokument som innebär en översyn av EU:s strategi för hållbar utveckling ”innehåller förvisso ett stort antal mål och åtgärder, men dessa relateras inte till någon kvantitativ analys av data och tendenser eller någon kvalitativ analys av frågor och problem” (2). |
2.6 |
Därför är det mycket viktigt att CCMI tar itu med den omfattande frågan om den europeiska miljölagstiftningens inverkan på den industriella omvandlingen, med hänsyn till de erfarenheter som EESK och CCMI har använt sig av under utarbetandet av flera yttranden på detta tema. |
2.7 |
Rådet (konkurrenskraft) framhöll vid sitt möte den 4 december 2006 hur viktigt det är att främja miljöinnovation (framför allt inom industrin), konkurrenskraft samt forskning och utveckling, och optimalt utnyttja de möjligheter som de ledande marknaderna inom de olika sektorerna erbjuder. Det rör sig bland annat om följande möjligheter:
I detta sammanhang borde man lägga till effektiv materialanvändning (3). |
2.7.1 |
Målet är att Europa ska bli ledande inom miljöinnovation och den världsdel där energianvändningen är mest effektiv. |
2.8 |
På senare år har CCMI fördjupat sig i frågan om begränsning av efterfrågan, framför allt i EESK:s yttranden från september 2003 och september 2006 om Industriella förändringar i Europa: Sammanfattning och prognoser – ett helhetsperspektiv respektive Hållbar utveckling som drivkraft för industriell omvandling (4). Dessa yttranden syftar främst till att undersöka dynamiken i ”en utveckling som tillgodoser dagens behov utan att äventyra kommande generationers möjligheter att tillgodose sina behov” (5). |
2.9 |
I detta initiativyttrande vill kommittén i stället fördjupa sig i frågan om utbudet av miljömässigt hållbar produktion och granska de europeiska miljönormerna, som i hög grad påverkar tillverkningsindustrins och distributörernas gemensamma arbetssätt och får allt större effekter på de produkter, processer och tjänster som erbjuds. |
2.10 |
När den integrerade produktpolicyn (IPP) är definitivt utformad och alla dess praktiska konsekvenser har utvärderats, kommer den att bli en integrerad del i EU:s strategi för hållbar utveckling. Alla produkter påverkar miljön, både under produktionsfasen, användningsfasen och avfallshanteringsfasen. Detta gäller även tjänster. EU söker göra de ekonomiska aktörerna och det civila samhället delaktiga i miljöskyddet genom åtgärder som miljömärkning, gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning och frivilliga överenskommelser. |
2.11 |
Ett effektivt miljöskydd förutsätter en noggrann bedömning av hur beslut och åtgärder påverkar miljön. Miljöpåverkan kan undersökas både på förhand, med hjälp av systemet för att bedöma inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, och i efterhand, med hjälp av miljökontroller som medlemsstaterna utför med medverkan av berörda aktörer. |
2.11.1 |
Man bör ägna lika mycket uppmärksamhet åt hållbar industripolitik och hållbar konsumtion. |
2.12 |
Skador på naturskyddsområden och vattenmiljön samt markföroreningar är numera föremål för påföljder. Principen om att förorenaren ska betala har omsatts i praktiken genom att direktivet om miljöansvar antogs 2004. Direktivet föreskriver att den som orsakar miljöskador ska reparera dem. Det finns numera europeiska regelverk som rör avfallshantering, förpackningar, buller, vatten- och luftföroreningar, klimatförändringar, naturliga och tekniska faror samt allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (6). |
2.13 |
Att miljökrav systematiskt införlivas i utformningen av produkter (7) för att minska den negativa miljöpåverkan under produktens hela livscykel är en viktig målsättning på en alltmer globaliserad marknad, en målsättning som är föremål för tydliga europeiska regler. Frågan hör hemma bland de prioriteringar som definierats i EU:s sjätte miljöhandlingsprogram (2002–2012), enligt vilket sju temainriktade strategier (8) ska utarbetas och godkännas. Kommittén har haft tillfälle att i ett särskilt yttrande framföra sina åsikter om dessa strategier, som både i allmänhet och i synnerhet rör produktions- och distributionssystemet. |
2.14 |
Att produkter och produktions- och distributionsprocesser ska få en utformning som i alla skeden uppfyller miljökraven är ett mål som CCMI helt och fullt stöder. Detta mål bör eftersträvas som en integrerad del i Lissabonstrategin, så att man kan öka konkurrenskraften hos en europeisk industri under omvandling, både i fråga om hållbar och konsekvent utveckling och i fråga om förenkling och smidigare tekniska och administrativa förfarandena för företagen, framför allt småföretagen. |
2.15 |
En sammanhängande ram för införlivande av miljökraven i utformningen, utvecklingen, distributionen och avfallshanteringen av energianvändande produkter skulle omfatta mer än 70 % av de produkter som cirkulerar fritt på den inre marknaden (9). Denna ram är inte begränsad till energieffektivitetsaspekterna utan innefattar alla former av miljöpåverkan (utsläpp, både fasta, gasformiga, bullerrelaterade, elektromagnetiska etc.). |
2.16 |
Produktions- och distributionssystemet påverkas dock av en lång rad bestämmelser rörande miljöpåverkan som kommer att medföra en djupgående förändring av produktionen och tillhandahållandet av tjänster inom EU. Denna lagstiftning kräver öppenhet, förenkling och konsolidering. Gemenskapens åtaganden på miljöområdet får effekter inom alla andra typer av politik, från teknisk standardisering över reglering av kemiska ämnen genom Reach-förordningen till arbetsmarknadspolitiska åtgärder och åtgärder som rör den inre marknaden och utbyte av varor och tjänster. |
2.17 |
Genomförandet av politiken bör ske med hänsyn till sidoeffekterna, som ofta minskar de huvudsakliga målens (10) räckvidd och får betydande, oönskade följder för ekonomin när det inte görs en övergripande helhetsbedömning (11). |
3. Den nuvarande ramen för gemenskapens miljöåtgärder
3.1 |
Miljöpolitiken är i dag en av de största sociala utmaningarna för de offentliga myndigheterna och de ekonomiskt ansvariga. Att miljöproblemen hanteras i så långsam takt på internationell nivå får inte längre vara en ursäkt för att skjuta upp de förändringar av lagstiftning och agerande som krävs för att man ska uppnå det viktiga målet hållbar utveckling, en global utmaning som också våra partner världen över ställs inför. |
3.2 |
Hållbar utveckling bör enligt kommitténs åsikt (12) leda till ett europeiskt samhälle med större välfärd och mer rättvisa och säkerställa en renare, säkrare och sundare miljö som ger både oss, våra barn och våra barnbarn högre livskvalitet och arbetskvalitet. Detta förutsätter dock att EU:s olika politikområden och instrument blir mer enhetliga, så att man kan åstadkomma ett angreppssätt som innebär mer förebyggande insatser, mindre byråkrati, respekt för den industriella omvandlingens ekonomiska och sociala dimensioner och förstärkning av företagens förmåga att konkurrera effektivt i en global miljö. |
3.3 |
Vetenskapliga och tekniska framsteg är en nödvändig förutsättning för att ekonomisk tillväxt ska gå att förena med social och miljömässig hållbarhet. Kommittén har framhållit detta i ett av de senaste årens yttranden: ”Vetenskapliga och tekniska topprestationer och en omsättning av dessa i en konkurrenskraftig ekonomi är avgörande förutsättningar för att vi ska kunna trygga vår framtid – t.ex. när det gäller energi- och klimatproblematiken – behålla och förbättra vår nuvarande position i den globala miljön och inte äventyra utan bygga ut den europeiska sociala modellen” (13). |
3.4 |
I det sjunde ramprogrammet för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) får miljöområdet en tydlig prioritet. I samband med detta har EESK hävdat följande: ”För dagens och framtida generationers livskvalitet och levnadsvillkor är miljöskyddet av grundläggande betydelse. Att känna igen och lösa de problem som hänger samman med detta är ett mycket ambitiöst och möjligen också livsviktigt mål. Denna uppgift hänger nära samman med frågor på de mest skilda områden inom forskning och politik: ekonomisk politik, energipolitik, hälso- och sjukvårdspolitik och jordbrukspolitik, inklusive övervakning och, på grund av de globala aspekterna, internationella överenskommelser” (14). |
3.4.1 |
De europeiska teknikplattformarna (15) utgör ett viktigt instrument för att frigöra Europas innovationspotential. Dessutom finns handlingsplanen för miljöteknik, i vilken man hänvisar till ledande marknader. |
3.4.2 |
Tillverkningsindustrin kommer även fortsättningsvis att ha stor betydelse för den ekonomiska verksamheten i Europa, under förutsättning att dess utveckling sker i överensstämmelse med de nya parametrarna för livskvalitet och miljöskydd samt en sund resursförvaltning i fråga om
|
3.5 |
Instrumenten för sammanhållningspolitiken 2007–2013 ägnas till stor del åt hållbar utveckling, som är ett av deras främsta mål, och syftar till att främja samverkan mellan den sociala dimensionen och miljödimensionen genom ett totalt anslag på 308 miljarder euro: ”Miljöskyddet måste beaktas när program och projekt för hållbar utveckling utarbetas” (17). |
3.5.1 |
ERUF stöder program som rör regional utveckling, ekonomiska förändringar, förstärkning av konkurrenskraften och territoriellt samarbete inom hela EU. Bland dess finansieringsprojekt ingår även miljöskydd, forskning och riskförebyggande inom denna viktiga sektor, framför allt i regioner som släpar efter i utvecklingen. |
3.5.2 |
Sammanhållningsfonden bidrar till att främja åtgärder som rör miljöfrågor och de transeuropeiska transportnäten. Fondmedel beviljas för medlemsstater vars bruttonationalinkomst (BNI) är lägre än 90 % av gemenskapsgenomsnittet (18). Det saknas dock medel för järnvägsinfrastrukturen jämfört med vägtransporterna, vilket får oroväckande följder för miljön och livskvaliteten. |
3.5.3 |
Enligt en ny fördelning ska sammanhållningsmedlen koncentreras till olika gemensamma områden, bland annat forskning och teknisk utveckling, innovation och företagande, informationssamhället, transporter, energi inbegripet förnybara energikällor, miljöskydd och frågor som sammanhänger med mänskliga resurser och arbetsmarknadspolitiken. |
3.5.4 |
Kommittén erinrar om följande: ”Strukturfonderna och Sammanhållningsfonden har bidragit till att Lissabonstrategins målsättningar genomfördes redan i förtid med avseende på alla dess aspekter: tillväxt, sammanhållning, sysselsättning och arbetskvalitet samt en hållbar miljö. Detta har bidragit till att stärka den europeiska sociala modellen” (19). |
3.5.5 |
Ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation 2007–2013, som fick ett ytterst positivt mottagande av kommittén (20) omfattar bland annat programmet Intelligent energi – Europa, som syftar till att främja hållbar utveckling på energiområdet och att förbättra energieffektiviteten, försörjningstryggheten och de förnybara energikällorna. Det finansiella instrumentet Life +, som tyvärr har alltför små anslag (21), ska bidra till utvecklingen av innovativa angreppssätt och instrument samt ökade kunskaper, så att man kan få till stånd kontroll och utvärdering, kapacitetsutveckling, utbyte av välfungerande metoder samt bättre styresformer, informationsspridning och opinionsbildning på miljöområdet. |
3.5.6 |
Som kommittén har framhållit i tidigare yttranden bör man dessutom nämna de separata finansieringsinsatser som EIB beviljar till miljöskyddsprojekt. Dessa projekt utgör en tredjedel av de separata finansieringsinsatsernas sammanlagda belopp, som 2005 uppgick till 10,9 miljarder euro. |
3.5.7 |
Kommittén har tidigare framhållit följande: ”I vår miljö, som är öppen för internationell konkurrens, måste en styresformsstrategi för utveckling av ett område med socialt ansvar säkerställa en varaktigt dynamisk ekonomisk utveckling och hög social kvalitet” som möjliggör ”verkligt hållbar utveckling i miljöhänseende och socialt hänseende, både när det gäller produktion och konsumtion.” (22). |
3.5.8 |
Kommittén har framhållit att eftersom 40 % av alla trafikrelaterade utsläpp av växthusgaser äger rum i de europeiska storstäderna, är en stadsplaneringspolitik också viktig för ”att respektera EU:s målvärden och bestämmelser om luftkvaliteten i städer” (23). |
3.6 |
Det bör påpekas att det nuvarande systemet för statsstöd på miljöområdet, som EESK har haft tillfälle att yttra sig över (24), omfattar följande tre huvudtyper av stöd:
Detta system bör ses över före utgången av 2007. |
3.7 |
Enligt kommittén bör man snarast göra följande:
|
3.7.1 |
Effekten av att bränslena blir allt effektivare har hittills delvis omintetgjorts i och med att gods- och passagerartransporterna har ökat, vilket har lett till en total ökning av utsläppen av växthusgaser (se databasen International Climate Change Partnership – Europeiska miljöbyrån) (28). På lokal nivå kvarstår allvarliga problem, i synnerhet trafikstockningar, buller och utsläpp av partiklar, även om den tekniska utvecklingen av filter kan ge goda resultat i framtiden (29). |
3.8 |
När det gäller regelverk och bestämmelser på miljöområdet förefaller situationen inte särskilt tillfredsställande, med tanke på att den senaste resultattavlan för den inre marknaden, vilken presenterades i februari 2007 anger att det största antalet överträdelser av bestämmelserna för den inre marknaden rör miljöområdet. Sådana överträdelser har kommit att utgöra mer än 18 % av alla överträdelser. Om man därtill lägger de överträdelser som rör energi och transporter utgör de cirka en tredjedel av alla överträdelser (30). |
3.8.1 |
Den första rättsakt inom gemenskapslagstiftningen som haft principen om att förorenaren ska betala som ett av sina viktigaste mål är direktiv 2004/35/EG av den 21 april 2004 om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador. Kommittén gjorde en mycket positiv bedömning (31) av direktivet, eftersom det syftar till att förebygga skador och att återställa naturens grundförhållanden. |
3.8.2 |
I syfte att förbättra och förenkla regelverket, bestämmelserna och administrationen gjordes under 2006 en översyn av bland annat följande rättsakter:
|
3.8.3 |
Enligt kommitténs mening får producenterna härmed ett bra tillfälle att införliva miljöaspekterna i sina långsiktiga företagsstrategier och att skapa marknadsmöjligheter genom att ge produkterna och produktionsprocesserna högre miljöprestanda. |
3.8.4 |
När det gäller den integrerade produktpolicyn (IPP) bör man särskilt uppmärksamma ramdirektiv 2005/32/EG (ekodesign för energianvändande produkter), vilket kommittén har framhållit i ett yttrande (33) på detta tema. Direktivet, som rör alla energianvändande produkter oavsett om det är el eller fossila bränslen som används, syftar till att främja en ram för införlivande av miljöaspekter i olika industrisektorers planering. |
3.8.5 |
Förordning (EG) nr 1907/2006, mer känd som Reach-förordningen – Registration, Evaluation and Authorisation of Chemicals – kommer att ersätta ett fyrtiotal förordningar och skapa ett enhetligt system för alla kemikalier. Kommittén har tidigare (34) uttryckt viss förvåning över att denna förordning är så komplicerad och att de tekniska bilagorna är så omfattande. |
3.9 |
När det gäller frivilliga åtgärder har olika värdefulla instrument utarbetats, från miljöavtal och EU:s miljömärke till miljölednings- och miljörevisionsordningen (EMAS). Därtill kommer de föreslagna åtgärderna för företagens sociala ansvar och utveckling av ett område med socialt ansvar. |
3.9.1 |
I den handlingsplan för miljöavtal som kommissionen lade fram i juli 2002 (35) och som EESK tidigare yttrat sig över (36) är det viktigaste målet att utarbeta ”samordnade insatser för att förenkla bestämmelser”, i enlighet med det uppdrag som Europeiska rådet gav kommissionen vid sitt möte i Lissabon och bekräftade i Stockholm, i Laeken och sedan i Barcelona, för att garantera rättslig säkerhet och underlätta de ekonomiska aktörernas dynamik. |
3.9.2 |
Kommissionen införde dock frivilliga miljöavtal redan 1996. Det är instrument för självreglering och samreglering som har den fördelen att de utnyttjar industrins framförhållning och erbjuder effektiva och lämpliga problemlösningar. Dessa instrument säkerställer ett snabbare genomförande och förbättrar ”lagstiftningen på ett sådant sätt att den blir mindre komplex och mer flexibel, [och] förs närmare unionens medborgare”, samtidigt som den ”främja[r] frivilliga miljöavtal på gemenskapsnivå” (37). |
3.9.3 |
Kommittén har i detta sammanhang påpekat följande: ”Kommissionen bör alltid överväga om de uppställda målen verkligen kräver lagstiftning eller om det räcker med självreglering eller samreglering. Kommittén anser att man bland de olika alternativen måste välja det alternativ som kan garantera att man uppnår målen till en lägre kostnad och med minst administrativa bördor och som garanterar största möjliga insyn och delaktighet för de berörda aktörerna” (38). |
3.9.4 |
EU:s miljömärke, som företagen kan begära i enlighet med förordning (EG) nr 1980/2000 för att främja produkter som har reducerad påverkan på miljön och förse konsumenterna med noggrann och vetenskapligt grundad information, kan bli framgångsrikt. Det enda som kan hota dess eventuella framgångar är mångfalden av olika typer av miljömärkning på gemenskapsnivå och nationell nivå. ”Hänvisningen till antagandet av olika slag av miljömärkning (inklusive miljö- och varudeklarationer) väcker tvivel vad gäller behovet av ytterligare instrument och kontrollmekanismer på medlemsstatsnivå för att fastställa giltigheten. I samband med detta uttryckte ESK i yttrandet om den nya miljömärkningsförordningen (39) sina invändningar mot den rika” floran ”av miljödeklarationer, eftersom dessa är förvirrande för konsumenterna och dessutom kan vara vilseledande” (40). |
3.9.5 |
När det gäller organisationers frivilliga anslutning till miljölednings- och miljörevisionsordningen (EMAS) har kommittén yttrat sig mycket positivt (41) och hävdat att ”EMAS är ett instrument som är lämpligt att använda i arbetet med att uppnå det viktiga målet att främja hållbara produktions- och konsumtionsmetoder (en hållbar utveckling)” och att ”syftet med EMAS är att identifiera och belöna organisationer som går längre än vad lagarna kräver och hela tiden förbättrar sina miljöprestanda” (42). Genom att tillämpa EMAS kan enskilda organisationer och institutioner hitta konkreta sätt att mäta och minska olika aktiviteters miljöinverkan, t.ex. användning av energi och material samt resor med bil, järnväg eller flyg (43). |
3.9.6 |
När det gäller företagens sociala ansvar anser kommittén, vilket den flera gånger har gett uttryck för (44), att detta ansvarstagande ”är ett viktigt bidrag till att förverkliga det strategiska målet från Lissabon” och inte kan skiljas från begreppet område med socialt ansvar och hanteringen av industriell omvandling på lokal och regional nivå, samt att man åstadkommer det ”genom att upprätta och utveckla nya företag, nya yrkesprofiler och genom att inrätta fler och bättre arbetstillfällen samtidigt som man bevarar den europeiska sociala modellen (45) med inriktning på en kunskapsbaserad ekonomi” och genom en integrerad områdesbaserad strategi till stöd för ”optimalt miljöskydd under den ekonomiska och industriella omvandlingen” (46). Under perioden 2000–2005 uppgick utgifterna för EU:s miljöskydd i genomsnitt till cirka 1,7 % av industrins värde (47). |
3.9.7 |
Integrering av miljöaspekter i europeisk standardisering är ett tema som flera gånger behandlats av kommittén (48), som har sagt sig vara ”övertygad om att standardiseringsprocessen måste bli snabbare utan att bli tyngre, om man ska kunna garantera utveckling och hög kvalitet på den inre marknaden i alla avseenden, även i miljöhänseende. Målet är att standardiseringsprocessen ska bli effektivare, billigare och mindre byråkratisk, och att medlemsstaternas institutionella kapacitet ska öka i förebyggande syfte”. |
3.9.8 |
I detta sammanhang är det nödvändigt att de frivilliga tekniska standarderna, som är ett resultat av att miljö- och kvalitetsmedvetandet ökar, kompletterar de gällande miljöbestämmelserna. Kommittén uppmanar också till främjande av mer flexibla uppförandekoder som leder till miljövänliga standardiseringsprocesser för företagen, i synnerhet de små och medelstora. |
3.9.9 |
Kommittén anser att det är särskilt viktigt att den offentliga upphandlingen uppfyller kraven i fråga om miljöskydd och miljömässig hållbarhet, när det gäller såväl offentliga arbeten och koncessioner som de så kallade undantagna sektorerna. |
4. Allmänna kommentarer
4.1 |
De frågor som rör konkurrenskraft, energi och miljö är nära förbundna med varandra och påverkar i hög grad råvaru- och halvfabrikatsindustrin, samtidigt som de medför betydande strukturanpassningar för tillverkningsindustrin. Det är därför nödvändigt att åstadkomma en nära samordning av och integrerad planering för en rad politikområden och instrument på olika nivåer, i kombination med kontinuerliga insatser för förenkling och smidigare administrativa förfaranden som i första hand riktar sig till små och medelstora företag. |
4.2 |
För att de olika initiativen ska överensstämma med varandra samtidigt som hållbarheten och konkurrenskraften ökar, är enligt EESK:s åsikt följande nödvändigt:
|
4.3 |
De åtgärder som syftar till att införliva miljöaspekterna i industriverksamheten har gjort det möjligt att åstadkomma avsevärda resultat. Under perioden 1985–2000 ledde de till att tillverkningsindustrin inom EU totalt minskade koldioxidutsläppen med mer än 11 % samtidigt som produktionen ökade med 31 % (49). Dessutom har produktionen helt frikopplats från utsläppen av försurande och ozonbildande ämnen och delvis frikopplats från användningen av energi och råvaror. |
4.4 |
Kommittén är övertygad om att miljöskyddet kan ge nya möjligheter till dialog mellan arbetsmarknadsparterna och det civila samhället på såväl branschövergripande nivå som branschnivå, för att få i gång processer för hållbar industriell omvandling. |
4.5 |
Man bör avsätta större resurser till forskning och utveckling av ny produktutformning, så att man kan lösa problemen vid roten och bibehålla en hög kvalitet på produktionen och sysselsättningen, i stället för att handla med certifikat utan att lösa problemen. |
4.5.1 |
Enligt kommittén kan man med hjälp av långsiktiga visioner och färdplaner för att uppnå miljömålen förbättra och samordna de tillgängliga instrumenten och resurserna, vilket har gjorts för den europeiska teknikplattformen för stål (ESTEP), och därmed utnyttja spetsforskningen och det tekniska kunnandet optimalt. |
4.5.2 |
Nationell lagstiftning som införlivar EU:s direktiv och förordningar bör innehålla olika incitament i syfte att främja nya metoder när det gäller produktutformning som kan leda till en effektivare produktåtervinning. |
4.6 |
Konkurrens, energi och miljö är politikområden som är nära förbundna med varandra och har ett stort inflytande på många företag som tillverkar basprodukter och mellanprodukter. |
4.7 |
För att åstadkomma en industri med hållbar produktion krävs balanserad medverkan av alla berörda parter, i syfte att åstadkomma ett stabilt och trovärdigt regelverk som tillmäter konkurrenskraft, energi och miljö lika stor betydelse. Man behöver bland annat ta itu med följande frågor:
|
4.8 |
Inom den politik som rör ”lokala kollektiva nyttigheter”, exempelvis luftkvalitet och stadsparker, är det tydligt att förändringar i ”miljökvaliteten” får tydliga lokala konsekvenser i fråga om bostadspriser, sysselsättning och låginkomsttagarnas möjlighet att göra sina röster hörda i miljöskyddsbeslut samt deras kapacitet eller möjlighet att följa energibesparingsnormer. |
4.8.1 |
När det gäller sysselsättningen kräver miljöinriktad omskolning inom tredje sektorn stora insatser i fråga om utbildning och en europeisk strategi för hållbar rörlighet, eftersom föråldrade jobb till stor del ersätts med nya jobb inom den offentliga och den privata sektorn. |
4.9 |
För att öka miljöskyddsåtgärdernas effektivitet och positiva effekter bör man enligt EESK:s mening se till att gemenskapens samordningsinsatser får en internationell dimension. Det är viktigt att uppslutningen runt och respekten för de europeiska miljöskyddskraven blir så stor som möjligt, vilket även kan garanteras med hjälp av lämpliga miljöklausuler i avtal. Särskilt när det gäller världshandelsreglerna bör man inte bara behandla frågan om social dumpning, utan även miljödimensionen (50), och främja övergången till miljöteknik och tillämpningen av miljöinnovationer på internationell nivå (51). |
4.10 |
I detta sammanhang bör man uppmuntra och stödja initiativ till ambitiösa men genomförbara färdplaner och till internationell och sektorsindelad benchmarking av energieffektivitet och minskning av skadliga utsläpp som grundar sig på bästa tillgängliga teknik (BAT) (52). |
4.11 |
EU bör även fortsättningsvis verka för att industriländerna och de stora länder som är på ekonomisk frammarsch, framför allt Kina och Indien, ska hitta nya metoder för att engagera alla länder i strävan efter en hållbar utveckling, däribland genom en omvandling av gemenskapens politik för utvecklingssamarbete (53). |
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) Se Eurovinjettsystemet – Direktiv 2006/38/EG om ändring av direktiv 1999/62/EG om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer.
(2) Se det förberedande yttrandet NAT/348 (EUT C 168, 20.7.2007), föredragande: Lutz Ribbe.
(3) EESK:s yttrande om Industriella förändringar i Europa: sammanfattning och prognoser – ett helhetsperspektiv, CCMI/029 (EUT C 318, 23.12.2006).
(4) CCMI/002 och CCMI/029 (EUT C 318, 23.12.2006).
(5) CCMI/029, punkt B (EUT C 318, 23.12.2006).
(6) Rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (”Seveso II-direktivet”).
(7) Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/32/EG av den 6 juli 2005 om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energianvändande produkter och om ändring av rådets direktiv 92/42/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 96/57/EG och 2000/55/EG.
(8) De temainriktade strategierna är följande:
— |
Luftföroreningar. |
— |
Havsmiljöpolitik. |
— |
Hållbar användning av naturresurser. |
— |
Förebyggande och återvinning av avfall. |
— |
Markskydd. |
— |
Användning av bekämpningsmedel. |
— |
Stadsmiljön. |
(9) Se direktiv 2005/32/EG.
(10) Se TEN/274, föredragande: Edgardo Maria Iozia och TEN/287, föredragande Josef Zbořil.
(11) Se yttrandet TEN/287 om Lägesrapport om användningen av biodrivmedel, föredragande: Edgardo Maria Iozia.
(12) Se EUT C 117, 30.4.2004 om strategin för hållbar utveckling.
(13) Se EUT C 325, 30.12.2006, ”Att frigöra och stärka Europas potential avseende forskning, utveckling och innovation”, föredragande: Gerd Wolf (förberedande yttrande).
(14) Se EUT C 185, 8.8.2006 om de särskilda programmen inom sjunde ramprogrammet 2007–2013, föredragande: Gerd Wolf och Antonello Pezzini.
(15) De europeiska teknikplattformarna är informella privata organisationer som samlar alla relevanta aktörer runt en gemensam vision och ett gemensamt angreppssätt för teknikutvecklingen inom en viss sektor eller vissa områden. Man koncentrerar sig på strategiska frågor, t.ex. Europas framtida tillväxt, konkurrenskraft och hållbarhet som är avhängiga av stora tekniska framsteg. I början av 2007 hade 31 europeiska teknikplattformar upprättats. Se ”Third Status Report on European Technology Platforms – At the Launch of FP7”, mars 2007, kommissionen.
(16) Se KOM(2004) 38 slutlig: ”Främjande av teknik för hållbar utveckling: Europeiska unionens handlingsplan för miljöteknik”.
(17) Beslut 2006/702/EG: Rådets beslut av den 6 oktober 2006 om gemenskapens strategiska riktlinjer för sammanhållningen.
(18) Artikel 2 och följande i rådets förordning (EG) nr 1084/2006 av den 11 juli 2006 om inrättande av Sammanhållningsfonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1164/94.
(19) Se EUT C 93, 27.4.2007, föredragande: Olivier Derruine.
(20) Se EUT C 65, 17.3.2006, föredragande: Bernhard Welschke och Lucia Fusco.
(21) Se EUT C 255, 14.10.2005, föredragande: Lutz Ribbe.
(22) Se EUT C 318, 23.12.2006 om ”Hanteringen av industriell omvandling på lokal och regional nivå”, föredragande: Antonello Pezzini och Enrico Gibellieri.
(23) Se EUT C 168, 20.7.2007 om ”Transporter i städer och storstadsområden”, föredragande: Lutz Ribbe.
(24) Se EUT C 318, 23.12.2006 om reformen av det statliga stödet (föredragande: Antonello Pezzini), framför allt punkt 3.10: När det gäller miljöstödet kommer gemenskapsramen för statsstöd till skydd av miljön att gälla fram till 2007. Även här är det viktigt att sträva efter att uppfylla Lissabonstrategins mål och underlätta genomförandet av systemet för handel med utsläppsrätter för CO2 (de nationella fördelningsplanerna) inom ramen för Kyotoprotokollet.
(25) Se KOM(2007) 379, 8.10.2007, särskilt punkterna 5.2, 5.3, 5.4 och 5.5.
(26) Se EGT C 221, 17.9.2003 om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgas inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG” (KOM(2001) 581 slutlig – 2001/0245 COD) (EGT C 221, 17.9.2002, s. 27).
(27) Se KOM(2007) 386 som EESK (facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället) håller på att utarbeta ett yttrande om.
(28) Se EUT C 80, 30.3.2004 om Kyotoprotokollets projektmekanismer, föredragande: An Le Nouail Marlière.
(29) EUT C 318, 23.12.2006 om en strategi för stadsmiljön, föredragande: Antonello Pezzini.
(30) Se Resultattavlan 15a, inre marknaden, december 2006, s. 21. (http://ec.europa.eu/internal_market/score/docs/score15bis/score15bis_en.pdf) ”Breakdown of infringement proceedings per sector – Figure 16: 'Environment', 'energy and transport' and 'taxation and customs union' account for half of the infringement proceedings.”
(31) Se EGT C 241, 7.10.2002, föredragande: María Candelas Sánchez Miguel, EGT C 241, 7.10.2002.
(32) KOM(2005) 667 slutlig.
(33) Se EUT C 117, 30.4.2004, föredragande: Antonello Pezzini.
(34) Se EUT C 294, 25.11.2005, föredragande: Paolo Braghin.
(35) KOM(2002) 412 slutlig – Kommissionens meddelande om miljöavtal på gemenskapsnivå inom ramen för handlingsplanen för en bättre och enklare lagstiftning.
(36) Se EUT C 61, 14.3.2003, föredragande: José Gafo Fernández.
(38) EESK:s förberedande yttrande 562/2007 fin – INT/347 ”Förenkling av regelverket inom maskinsektorn”, föredragande: Edgardo Maria Iozia.
(39) Artikel 3.2.4, EGT C 296, 29.9.1997, s. 77.
(40) EESK:s yttrande 95/2001, föredragande: Antonello Pezzini.
(41) Se EGT C 258, 20.9.1999, föredragande: Antonello Pezzini, och 1160/2006, Att bemöta klimatförändringarna – det civila samhällets roll, föredragande: Ernst Erik Ehnmark.
(42) EESK-ledamöterna har flera gånger förespråkat att deras lokaler ska bli föremål för EMAS-certifiering, precis som kommissionen föreslagit för sina egna byggnader.
(43) Se EUT C 318, 23.12.2006, Att bemöta klimatförändringarna – det civila samhällets roll, föredragande: Ernst Erik Ehnmark.
(44) EGT C 169, 6.7.1992 om Grönbok – Främjande av en europeisk ram för företagens sociala ansvar, föredragande: Renate Hornung-Draus, Ursula Engelen-Kefer och Jean François Hoffelt; EUT C 223, 31.8.2005 om Verktyg för att mäta och informera om företagens sociala ansvar i en globaliserad ekonomi, föredragande: Evelyne Pichenot; EUT C 325, 30.12.2006 om Genomförande av partnerskapet för tillväxt och sysselsättning: Göra Europa till ett kompetenscentrum för företagens sociala ansvar, föredragande: Evelyne Pichenot.
(45) Se EUT C 185, 8.8.2006, föredragande: Ernst Erik Ehnmark.
(46) Se EUT C 318, 23.12.2006 om Hanteringen av industriell omvandling på lokal och regional nivå: arbetsmarknadens parters roll och bidraget från ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation (initiativyttrande), föredragande: Antonello Pezzini och Enrico Gibellieri.
(47) För närvarande utgör industrins bruttovärde 22 % av bruttonationalinkomsten (71 % tjänster, 5 % byggnation och 2 % jordbruk), källa: Eurostat.
(48) EUT C 117, 30.4.2004, EUT C 74, 23.3.2005.
(49) Se EIPRO, kommissionen, GFC, maj 2006.
(50) Se grönboken om bättre nedmontering av fartyg, KOM(2007) 269 av den 22 maj 2007.
(51) Rådets slutsatser om en ny dynamik i EU:s miljöpolitik, 28.6.2007.
(52) BAT = Best Available Technologies.
(53) Se konsekvensbedömningarna för hållbarhet (Sustainability impact assessment impact – SIA) i avtalen om ekonomiskt partnerskap med AVS-länderna (se det förberedande yttrandet REX/189 – EUT C 65, 17.3.2006, föredragande: Antonello Pezzini, medföredragande: Gérard Dantin).
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/66 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Främja solidariteten mellan generationerna”
KOM(2007) 244 slutlig
(2008/C 120/16)
Den 20 juni 2007 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Främja solidariteten mellan generationerna”.
Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 14 november 2007. Föredragande var Luca Jahier.
Vid sin 440:e plenarsession den 13 december 2007 antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 106 röster för, 21 röster emot och 28 nedlagda röster:
1. Bakgrund
1.1 |
Principen om solidaritet mellan generationerna är en central byggsten i den europeiska sociala modellen och mot bakgrund av följderna av den demografiska obalansen krävs nya åtaganden och nya lösningar till stöd för denna solidaritet inom ramen för en ny och nödvändig ekonomisk jämvikt. Upprätthållandet av principen om solidaritet mellan generationerna kräver därför ett aktivt arbetssätt bland offentliga myndigheter på olika nivåer och ett deltagande från de olika sociala aktörerna i syfte att säkerställa sociala tjänster av allmänt intresse av hög kvalitet för familjer och unga och övriga behövande samt långsiktig hållbarhet i pensionssystemen och de sociala trygghetssystemen. |
1.2 |
EESK har nyligen framfört sina ståndpunkter i fråga om alla dessa ämnen, i synnerhet möjligheterna att förena yrkesliv och familjeliv, främjandet av lika möjligheter och ökad sysselsättning (särskilt för kvinnor), i en rad yttranden (1) vilkas rekommendationer beaktas och läggs fram i sin helhet i föreliggande yttrande, både i analysdelen och i förslagsdelen. |
1.3 |
Även om kommissionens meddelande har titeln ”Främja solidariteten mellan generationerna” är det i huvudsak inriktat på familjefrågor och har också en koppling till den nya alliansen för familjen, som nyligen inrättades av Europeiska rådet. Det arbete som för närvarande pågår på gemenskapsnivå utgör en avsevärd ökning av uppmärksamheten på och verksamheten kring familjefrågan, som legat i träda en lång period. Nu ”tar EU det första steget mot ett svar på de utmaningar som de demografiska förändringarna medför”, som kommissionen uttrycker det i meddelandet. Föreliggande yttrande fokuserar därför på dessa frågor. |
1.4 |
1983 antog Europaparlamentet en resolution om den europeiska familjepolitiken och gjorde därmed för första gången denna politik synlig, vilket året därpå medförde en ny budgetpost för verksamhet i syfte att främja familjerna. |
1.5 |
1989 höll rådet sitt första familjeministermöte och antog vissa viktiga åtgärder på grundval av förslag från kommissionen. Kommissionen ombads bl.a. inrätta en observationsgrupp för den sociala situationen, demografiska frågor och familjefrågor (nuvarande observationsgruppen för demografiska och sociala frågor) samt en grupp bestående av höga tjänstemän inom området familjepolitik. Slutligen inrättade kommissionen en övergripande grupp för integrering av familjedimensionen i de olika politikområdena inom gemenskapen. Rådet beslutade vid detta tillfälle att institutionalisera kontakterna med familjeorganisationer genom Europaparlamentets gemensamma grupp för familjefrågor och skydd av barn. |
1.6 |
1994, 1999 och 2004 antog parlamentet nya resolutioner, och en gemensam grupp för familjefrågor inrättades 1988. |
1.7 |
Krisen i samband med olika budgetposter och deras rättsliga grund 1998 innebar tyvärr ett slut på budgetposten till familjestöd. |
1.8 |
Det nu aktuella meddelandet utgör en uppföljning av kommissionens diskussion om de demografiska förändringarna, som inleddes genom grönboken 2005 om de demografiska utmaningarna (2) och som fördes vidare genom meddelandet ”Europas demografiska framtid – en utmaning som öppnar möjligheter” (3). Meddelandet är för övrigt en del i en bredare satsning från EU-institutionerna som inleddes av det tyska ordförandeskapet genom slutsatserna från Europeiska rådets vårmöte den 30 maj 2007, där den europeiska alliansen för familjen togs upp, och som fördes vidare genom slutsatserna från Europeiska rådets möte den 21–22 juni 2007. |
1.9 |
Kommissionen påminner i meddelandet om att det i huvudsak finns tre typer av stödåtgärder till familjer: ersättning för direkta eller indirekta familjerelaterade kostnader: barnomsorg, utbildning och tjänster för vårdbehövande personer, samt anpassning av arbetstid eller arbetsvillkor och tillgång till sociala tjänster av allmänt intresse på lokal nivå. Dessa dimensioner har utvecklats på mycket skilda sätt i olika medlemsstater mot bakgrund av politiska val och politiska mål. Kommissionen menar att det är svårt att ange vilken politik som är effektivast, men understryker att man i vissa medlemsstater (de skandinaviska länderna) har lyckats finna en åtgärdsblandning som stöder möjligheten att förena arbets- och familjeliv samt jämställdhet mellan kvinnor och män och som både främjar höga födelsetal och upprätthåller kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden. |
1.10 |
Trots att familjepolitiken i egentlig mening faller under medlemsstaternas exklusiva befogenheter påminner kommissionen om att EU alltid i sin politiska verksamhet har strävat efter att beakta familjedimensionen och familjemedlemmarnas livskvalitet. Möjligheterna att förena familjeliv och yrkesliv har för övrigt blivit en hörnsten i gemenskapens sysselsättningspolitik inom ramen för Lissabonstrategin. |
1.11 |
Kommissionen övergår därefter i sitt meddelande till att redogöra för den europeiska alliansen för familjen och gemenskapens åtgärder för att stödja denna. En högnivågrupp med nationella experter på demografiska frågor ska enligt planerna inrättas, liksom forum och nätverk på europeisk, nationell, regional och lokal nivå. Kommissionen kommer att uppmana Europeiska institutet för förbättring av levnads- och arbetsvillkor att inrätta ett observationsorgan för beprövade metoder, och en rad forskningsinsatser ska inledas, framför allt inom sjunde ramprogrammet. Slutligen avser EU-kommissionen att mobilisera strukturfondresurser till stöd för lika möjligheter och för möjligheterna att förena familjeliv och yrkesliv. |
2. Iakttagelser och utmaningar
2.1.1 |
Frågan om solidaritet mellan generationerna är förvisso mycket stor och komplex, och den är en del av de utmaningar som olika sociala, ekonomiska och internationella förändringar utgör, t.ex. den åldrande befolkningen, som kommer att få övergripande följder för EU-medborgarnas liv framöver, i synnerhet vad avser arbetsvillkoren och de sociala villkoren. Enligt kommissionens meddelande utgör Lissabonstrategin ramen för en modernisering av familjepolitiken genom främjande av lika möjligheter och framför allt av bättre möjlighet att förena arbetet med familje- och privatlivet, vilket ökar kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden. Detta betonas också i de integrerade riktlinjerna för tillväxt och sysselsättning, enligt vilka sysselsättningspolitiken ska anpassas till förutsättningarna för familjelivet under olika livsfaser. I den öppna samordningsmetoden på områdena social trygghet och social integration uppmärksammas särskilt hur situationen för fattiga barn och deras familjer ska förbättras, hur långtidsvården ska bli bättre samt hur pensionssystemen ska moderniseras. |
2.1.2 |
Mötet mellan generationerna, som äger rum och utvecklas inom familjen, har blivit en utmaning av enorm omfattning också för Europa. Det är i familjen som solidariteten mellan könen och över livscykeln tar sig konkret uttryck. Förändringar i samhället har gjort att det nu finns mycket olika familjeformer. Då åtgärder planeras måste man beakta alla de levnadsmönster som finns och ta hänsyn till subsidiaritetsprincipen och nationell lagstiftning (4). |
2.1.3 |
Enligt de senaste rapporterna om den socio-demografiska situationen i de olika länderna ökar antalet familjer samtidigt som de minskar i storlek. Parallellt med detta förändras familjestrukturen mycket snabbare i dag p.g.a. att antalet äktenskap minskar (antalet vigslar har minskat från 8 per 1 000 invånare under sextiotalet till 5,1 per 1 000 invånare 1999), att folk gifter sig senare i livet, att antalet separationer och skilsmässor ökar och att antalet personer som lever ensamma ökar, liksom antalet barn födda utom äktenskapet. Antalet barn inom EU som lever i en familj med bara en förälder har ökat med 50 % från 1983 och utgör för närvarande 13 % av alla barn inom unionen (med en toppnotering på 25 % i Storbritannien) (5). Allt fler barn lever i ombildade familjer och har far- och morföräldrar och syskon från föräldrarnas tidigare familjer, antalet barn som adopteras från länder utanför Europa ökar och invandringen har medfört att nya familjekulturer har uppenbarat sig. |
2.1.4 |
Födelsetalen i Europa ligger i dag på cirka 1,45 barn per kvinna, alltså långt under vad som krävs för att upprätthålla befolkningen. Lägst födelsetal har länderna runt Medelhavet och i Östeuropa. De sviktande födelsetalen är ett generellt fenomen i EU – nedgången är större än 45 % sedan sextiotalet. |
2.1.5 |
I våra samhällen finns därför allt färre ungdomar och barn och allt fler pensionärer och äldre i allmänhet. År 1950 var 40 % av EU:s befolkning (EU-25) yngre än 25 år. År 2000 låg andelen på endast 30 %, och 2025 kommer den att ha sjunkit till 25 %. 1950 var däremot endast 1 av 10 äldre än 65 år, medan den andelen år 2000 låg på 1 av 6. År 2025 kommer 1 av 4 att vara äldre än 65 år. Dessa siffror återspeglas i djupgående förändringar i konsumtionsstrukturen, bostadsefterfrågan och vårdbehovet, i det sociala beteendet och i prioriteringarna för den offentliga politiken. |
2.1.6 |
Tack vare de olika modeller för social trygghet som finns i Europa i dag och tack vare arbetsvillkoren och framstegen inom medicinen kan majoriteten av de äldre räkna med ett långt liv och anständiga inkomster. Det finns emellertid allvarliga problem, t.ex. fattigdom som berör minst 1/6 av alla kvinnor över 65 och generellt cirka en fjärdedel av de äldre som lever ensamma (6). Fattigdom bland och utestängning av äldre kvinnor är vanligen en följd av ett begränsat eller obefintligt arbetsliv. Situationen blir allvarligare för personer över 70 och 80 år, vilket skapar en alltmer ohållbar situation för familjen om det offentliga systemet inte kan erbjuda fullgoda sociala tjänster och vårdtjänster. |
2.2 |
Enligt Eurobarometer (7) betraktar 97 % av européerna familjen som en av de viktigaste aspekterna av sitt liv, vilket innebär en placering strax under hälsa. Européernas positiva inställning blir ännu tydligare när de uttalar sig om framtiden (8). Familjens betydelse blir uppenbar när man behöver hjälp: 70 % säger att de söker hjälp hos sin partner medan 25 % vänder sig till en annan familjemedlem, i synnerhet i samband med sjukdom (88 %), behov av råd (78 %) eller pengar (68 %). |
2.3 |
Europeiska familjer bor i allt större utsträckning i utkanten av större städer. Detta faktum döljer emellertid en stark differentiering efter ålder: de äldsta och de yngsta är i högre grad angelägna om att bo i större städer, medan familjer med barn och personer i pensionsåldern tenderar att flytta till mindre städer. Detta ålderssegregerade boende tenderar att skapa nya problem med avseende på förvaltningen av tjänster och den sociala sammanhållningen i storstadsområdena, något som förstärks av migrationsflödena, som i allmänhet är större till städer där behovet av arbetskraft är större. |
2.4 |
Med avseende på den europeiska befolkningens ålder har andelen personer över 65 ökat till 17,2 % 2005 (EU-15). Kvinnor, som lever längre, står för en större del av ökningen av äldre och utgör i alla europeiska länder mer än 50 % av befolkningen över 65. |
2.5 |
När det gäller fattigdom berörs cirka 72 miljoner personer i EU-25 (dvs. 15 %), medan 26 miljoner ligger på gränsen till fattigdom (9). Av dessa var cirka 12 miljoner äldre. 9 % av EU:s befolkning har levt i en familj med låga inkomster under två av de tre senaste levnadsåren. Risken för fattigdom är större i familjer med flera barn. Cirka 20 % av de 94 miljoner personer som är yngre än 18 år i Europa riskerar fattigdom och under de senaste tre årtiondena har andelen fattiga barn ökat i unionens alla länder, och är i dag större än i befolkningen i genomsnitt, med särskilt stor risk för familjer med en förälder, familjer som drabbats av arbetslöshet eller undersysselsättning samt familjer med många barn. Barn i fattiga familjer lider av bristande möjligheter, är kraftigt missgynnade och de har större hälsoproblem, vilket resulterar i dåliga skolresultat med uppenbara framtida sociala, ekonomiska och politiska kostnader. En sådan likgiltighet inför barnens rättigheter kan skapa grogrund för ungdomsbrottslighet, utnyttjande av och handel med barn. |
3. Allmänna kommentarer
3.1 |
Trots det som sagts i inledningen har EU-institutionerna hittills haft stora svårigheter att betrakta familjen som en social struktur som spelar en väsentlig roll i dagens samhälle och som därför förtjänar större intresse från gemenskapen. |
3.2 |
Även om det finns gott om internationella och europeiska officiella deklarationer från de mest skilda offentliga organ som tillskriver familjen en grundläggande roll i samhället tycks Europa på det konkreta planet hittills inte ha placerat familjen bland sina prioriteringar, som grundar sig i huvudsak på två pelare: dels marknadskrafterna och konkurrensen, dels lika möjligheter för alla medborgare. Hänvisningen till dessa två pelare är till exempel tydlig i samband med Lissabonstrategin och den sociala dagordningen 2005–2010. |
3.3 |
Normalt sett tar kommissionen upp frågan om familjen i samband med socialpolitiken, sysselsättningspolitiken och politiken för lika möjligheter (10). I många dokument som rör sådant som ungdomsfrågor, barnens rättigheter, utbildning osv. är familjen nästan helt frånvarande och arbetssättet i huvudsak inriktat på den enskildes rättigheter eller den enskilde som ekonomisk aktör. Sällan beaktas den enskilde ur relationssynvinkel, som i första hand en del av en familj och ett system och sociala förbindelser, medan familjen fortsätter att spela en viktig roll i uppväxten, i samband med den sociala integrationen och inträdet på arbetsmarknaden, och mycket ofta även tar på sig bördan i samband med sjukdom samt kortare eller längre perioder av funktionshinder eller bristande förmåga till självförsörjning. De sociala tjänster som de offentliga myndigheterna, den privata eller sociala sektorn står för är grundläggande, särskilt när det gäller att främja möjligheten att förena arbets- och familjeliv, bekämpa fattigdom och arbetslöshet i familjer samt stödja och hjälpa familjer som drabbats av sjukdom, drogmissbruk, uppfostringsproblem eller familjevåld. Dessa tjänster kan inte ensamma uppfylla de känslomässiga och psykologiska behoven hos dem som får eller ger vård (11). |
3.4 |
Det ökade kravet från EU-medborgarna på att i högre grad uppmärksamma familjen tycks emellertid ha fått ett positivt mottagande av det tyska ordförandeskapet för EU, som har föreslagit en ”stor allians” mellan institutionerna i syfte att främja politisk samordning för att motverka problem i samband med fallande födelsetal och det ökade antalet äldre. Under de senaste två åren har man faktiskt kunnat se ett ökat intresse bland EU-institutionerna, och arbetssättet har blivit mer systematiskt, strategiskt och framåtblickande, och därmed mer lovande. |
3.5 |
Detta blir än mer uppenbart om man ser vad som sägs i EU:s stadga om grundläggande rättigheter med avseende på familjen (12), även om det hade varit önskvärt att man i samband med ändringen av EU-fördraget i artikel 3 om Europeiska unionens mål hade infört en uttrycklig hänvisning till ”stöd till familjen”. |
3.6 |
EESK vill uttrycka sin stora uppskattning av kommissionens meddelande som innehåller en konkret, operativ dagordning för att ge substans åt den planerade alliansen för familjen. Den utgör en konstruktiv plattform som inbegriper vissa av de rekommendationer som EESK och de senaste årens debatt har gett upphov till för att möta utmaningarna i samband med de demografiska förändringarna och uppmuntra olika aktörer till samarbete och partnerskap, bättre kunna uppfylla familjernas behov i samband med omvårdnaden av barn och andra personer som inte klarar sig själva, förbättra möjligheten att förena arbetet med familje- och privatlivet, bland annat genom en avgörande investering i ett system för högkvalitativa tjänster för barn och familjer som därmed bidrar till en ny och stabilare solidaritet mellan generationerna. |
3.7 |
Kommittén beklagar emellertid att man på grund av bristande stöd i vissa medlemsstater inte har kunnat använda den öppna samordningsmetoden, som hade kunnat ge alliansen större strategisk och strukturell tydlighet. EESK konstaterar emellertid att meddelandet erbjuder grundläggande möjligheter att utveckla en organisk plattform som inte begränsar möjligheterna till senare utveckling på grundval av tydligare samordning. |
3.8 |
Det tyska ordförandeskapet har gett en avgörande impuls, och nu gäller det att se till att undvika att arbetet marginaliseras. Mot bakgrund av den nya och allt starkare uppmärksamheten från olika europeiska instanser på sociala frågor och medborgarnas välfärd börjar familjen bli ett nytt fokus för uppmärksamhet, diskussion och åtgärder. Denna första och blygsamma inledning bör stärkas och utvidgas successivt med hjälp av en samordnad handlingsplan som bör antas vid det 3:e europeiska demografiska forumet 2010. |
3.9 |
Allmänt sett gäller det att i praktiken erkänna det konkreta och stora bidrag som familjerna lämnar till vårt samhälle och i samband med den praktiska vården av personer i alla åldrar. Man bör också beakta den sociala och ekonomiska nyttan och de eventuella mycket stora kostnaderna i fråga om välfärdstjänster som kan uppstå om familjen inte får tillräckligt stöd och uppmuntran. |
3.10 |
I detta sammanhang spelar redan arbetsmarknadsparterna en avgörande roll på olika nivåer. I sitt första gemensamma arbetsprogram 2003–2006 presenterade de europeiska arbetsmarknadsparterna en serie åtgärder för lika möjligheter, med särskild hänvisning till möjligheterna att förena familjeliv och yrkesliv samt alla frågor i samband därmed. Det andra arbetsprogrammet 2006–2008 grundar sig på en bred analys av de centrala utmaningarna för arbetsmarknaden (13). EESK vill uppmuntra arbetsmarknadsparterna att fortsätta sitt arbete i denna riktning. |
3.11 |
Man bör också och i allt högre utsträckning beakta den strukturella dimensionen av det sociala och relationsmässiga kapitalets roll för produktion och reproduktion, som erkänns i allt högre utsträckning som grundläggande för den enskildes och samhällets välfärd. Den tid som ägnas åt barn och familj måste förvisso tas från karriären, men det är också en investering i omsorg och utbildning av människor, och bör därför få erkänsla och uppskattning, vilket bör återspeglas i möjligheterna att stödja befintliga åtgärder (överföringar, skattelättnader, föräldraledighet osv.). Även i pensionssystemet borde det synas att man har ägnat tid åt att vårda behövande personer i familjen (14). Därigenom kan man undvika att solidariteten mellan generationerna förorsakar en framtida skuld (i form av otillräckliga pensioner och därmed sammanhängande risk för fattigdom) som framför allt drabbar kvinnor. |
3.12 |
Man bör också beakta den faktor som gratis tillhandahållen tid innebär, en faktor som är svår att föra in i räkenskaperna och som därför ofta är osynlig men som trots detta har en djupgående inverkan på det sociala livets kvalitet och som ger något som eftersträvas och uppskattas i allt högre utsträckning av en majoritet av befolkningen. |
3.13 |
Denna människans strukturella och grundläggande dimension, som skapar och alstrar sociala band, måste därför få ett uttryckligt och positivt socialt erkännande, parallellt med en optimal utveckling och anpassning av alla de andra omgivande villkoren och tjänsterna som kan göra det möjligt för människor att utan oro bilda familj, få önskat antal barn och möjlighet att vårda anhöriga. |
4. Särskilda kommentarer
4.1 |
I kommissionens meddelande fastställs vissa positiva och välstrukturerade riktlinjer för arbetet vad avser mål och inledande åtgärder (t.ex. inrättandet av en högnivågrupp med nationella experter på demografiska frågor). EESK stöder dessa riktlinjer och uppmuntrar utvecklingen av dem. Kommittén skulle gärna se fortlöpande information om arbetet i form av lägesrapporter för att möjliggöra största möjliga deltagande i processen. |
4.2 |
När det gäller positivt deltagande från lokala och regionala aktörer, som har särskild betydelse med tanke på den allt större och mer centrala roll som dessa myndigheter spelar i produktionen av sociala tjänster och insamlandet av praktiska erfarenheter, finns det skäl att inte bara uppmuntra inrättandet av regionala och lokala forum, utan också uppmana kommissionen att arbeta proaktivt och i samråd med de berörda aktörerna i syfte att utarbeta och genomföra en samordnad plan för alla forum och initiativ i unionens länder så att man säkerställer största möjliga anslutning till processen. |
4.3 |
EESK anser att man bör stödja inrättandet av ett observationsorgan för beprövade metoder inom familjepolitiken inom Europeiska institutet för förbättring av levnads- och arbetsvillkor. Kommittén föreslår att detta sker i nära samråd med aktörerna inom det civila samhället, särskilt olika familjeorganisationer, under olika skeden av denna process, både när det gäller att ta fram väl fungerande metoder och att finna lämpliga tidpunkter för diskussioner och debatt. |
4.4 |
Det finns också skäl att se till att observationsorganets huvudinriktning inte begränsas till frågor om familjeliv knutna till arbetslivet, utan att man detaljerat undersöker familjens och generationernas behov, liksom utbud och kostnader för att värna och främja utvecklingen av en ny solidaritet mellan generationerna. På så vis skulle man bidra till att visa på läget i de sociala medborgerliga infrastrukturer som finns i EU-länderna i dag (15). |
4.5 |
I fråga om forskning föreslår EESK följande riktlinjer för arbetet:
|
4.6 |
Det finns ytterligare två områden som inte har undersökts i högre grad och som EESK anser att kommissionen bör lägga större uppmärksamhet vid i sin strategi:
|
4.7 |
Särskild uppmärksamhet förtjänar det förslag som nyligen presenterades för olika EU-institutioner från en lång rad familjeorganisationer på europeisk nivå (19). I förslaget krävs sänkta momssatser för barnomsorgsartiklar, till att börja med blöjor. Kommissionen gjorde redan den 19 juli 2006 ett åtagande om att granska ett förslag till revidering av VI:e momsdirektivet, i synnerhet i bilaga H till direktiv 2006/112/EG, med en uppräkning av produkter och tjänster för vilka medlemsstaterna får tillämpa en sänkt skattesats på minst 5 % (20). Kostnaden för dessa artiklar påverkar familjernas budget avsevärt i hela Europa. EESK stöder förslaget som är en konkret åtgärder som faller under EU:s befogenheter för att uppmuntra medlemsstaterna att i alla avseenden stödja familjerna ekonomiskt. |
4.8 |
Det finns slutligen skäl att rekommendera ytterligare två riktlinjer.
|
5. Slutsatser
5.1 |
Frågan om solidaritet mellan generationerna bör inte betraktas i huvudsak eller uteslutande som detsamma som den demografiska frågan (trots den utmaning som denna innebär) utan som ett alltmer prioriterat problem för de kommande åren och bör behandlas horisontellt (institutioner, arbetsmarknadsparter, organisationer i det civila samhället osv.) och longitudinellt (unga, äldre osv.) som en avgörande faktor för den europeiska utvecklingen (ekonomisk, social och kulturell) och i syfte att förnya den sociala pakt som vår demokrati bygger på. Den solidaritetskultur som hittills har kännetecknat den europeiska utvecklingen har genom historien möjliggjort såväl egna som hållbara lösningar som har visat sig avgörande för den mänskliga, sociala och ekonomiska utvecklingen: från de nationella välfärdssystemen till förhållandet mellan sociala rättigheter och plikter, från utvecklingen av de medborgerliga rättigheterna till mötet mellan generationerna i familjen och kontinuiteten i ansvarsfördelningen. |
5.2 |
Som den franske författaren Antoine de Saint-Exupéry uttryckte det: Vad gäller framtiden så är det viktiga inte att förutse den utan att göra den möjlig. Det handlar alltså om att se till att ett nytt förtroende för framtiden växer fram hos alla medborgare, särskilt hos familjer och framför allt hos de unga. På så vis kommer dessa inte att begränsas av en social miljö som är så ogynnsam i fråga om resurser, tjänster och tid att de alltför länge måste skjuta upp beslutet om att förverkliga det egna familjeprojektet och skaffa det önskade antalet barn. I stället kan man ge ny stabilitet åt en förnyad solidarisk allians mellan generationerna och människor får sådana villkor att de kan lämna ett eget bidrag och ta itu med vår tids utmaningar. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) Se EESK:s yttrande av den 16 december 2004 om ”Relationerna mellan generationerna” (föredragande: Jean-Michel Bloch-Lainé), EUT C 157, 28.6.2005; EESK:s yttrande av den 14 mars 2007 om ”Familjen och den demografiska utvecklingen” (föredragande: Stéphane Buffetaut), EUT C 161, 13.7.2007; EESK:s yttrande av den 14 mars 2007 om ”De ekonomiska och budgetmässiga konsekvenserna av en åldrande befolkning” (föredragande: Susanna Florio), EUT C 161, 13.7.2007 och ”Arbetsmarknadsparternas roll när det gäller att förena arbets-, familje- och privatliv” (föredragande: Peter Clever), juli 2007 för att bara visa på de viktigaste.
(2) KOM(2005) 94 slutlig.
(3) KOM(2006) 571 slutlig, som EESK behandlade i ett förberedande yttrande av den 14 mars 2007 på begäran av det tyska ordförandeskapet, nämligen yttrandet om ”Familjen och den demografiska utvecklingen” (föredragande: Stéphane Buffetaut), EUT C 161, 13.7.2007.
(4) Se EESK:s yttrande av den 28 september 2006 om ”Grönbok – om tillämplig lag och behörig domstol i mål om äktenskapsskillnad”, föredragande Daniel Retureau (EUT C 24, 31.1.2006), där följande anges: ”… i grönboken föreslås därför (klokt nog) att en harmonisering av den materiella rätten inte skall eftersträvas”.
(5) Eurostat, Population in Europe, 2005. Även om andelen barn med ensamstående föräldrar varierar mycket mellan EU:s länder (i Italien är företeelsen minst utbredd, i motsats till Sverige) är könsfördelningen mellan dessa föräldrar nästan identisk i alla länder (en kraftig övervikt för ensamstående mödrar). Enda undantaget är Sverige, där 26 % av de ensamstående föräldrarna är män.
(6) Här redovisas en relativ fattigdom i förhållande till inkomstnivån i medlemsstaterna, och den ligger därför lägre i vissa av de nya medlemsstaterna (t.ex. endast 6 % i Polen), medan den ligger ganska högt i andra länder, t.ex. Irland (44 %), Grekland (33 %), Portugal (30 %), Belgien (26 %) eller Storbritannien (24 %). Den sociala verkligheten i Europa, bakgrundsdokument från rådgivarbyrån för Europapolitik, mars 2007.
(7) Eurobarometer 273, European Social Reality, februari 2007.
(8) Se boken Valori a confronto, av R. Gubert och G. Pollini, Milano 206, som grundar sig på forskningsuppgifter ur studien European Values Study, som omfattade 40 000 personer från 33 europeiska länder (EU-medlemsstaterna och några av de stater som är medlemmar i Europarådet) och som utfördes av olika europeiska universitet. Även The demografic future of Europe, en studie av Robert Bosch Institute, tillsammans med det tyska federala institutet för demografisk forskning, och som omfattar intervjuer med 34 000 personer från 14 europeiska stater bekräftar européernas starka stöd till familjen som institution.
(9) Beräkningarna är gjorda med utgångspunkt i att fattigdomströskeln ligger på 60 % av medelinkomsten. Den sociala situationen i Europa 2004 och Eurostat 2003. Se den senaste rapporten om den sociala situationen i Europa 2005–2006, som offentliggjordes under våren 2007 av kommissionen. Temat var balansen mellan generationerna i ett åldrande Europa.
(10) Familjefrågor behandlas av generaldirektoratet för sysselsättning sociala frågor och lika möjligheter. Man kan hitta specifika dokument på portalen för den europeiska alliansen för familjen, http://ec.europa.eu/employment_social/families/index_en.html. Det är emellertid beklagligt att inte all information om det arbete som har utförts sedan 2000 i observationsgruppen för familjen, som inrättades 1989, och annan viktig verksamhet under det senaste decenniet finns tillgänglig.
(11) Susy Giullari och Jane Lewis, The Adult Worker Model Family, Gender equality and care; social policy and development, Document nr 19, United Nations Research Institute for Social Development, april 2005.
(12) Det gäller artiklarna 7, 9, 14, 24-3.33 och 34.
(13) Arbetsmarknadsparterna i EU skickade i juli 2007 ett brev till kommissionsledamot Vladimír Špidla, där de uttryckte sin önskan att utreda situationen i EU vad gäller direktivet om familjerelaterad ledighet och möjligheten att förena arbets- och familjeliv. Organisationerna har för detta ändamål inrättat en arbetsgrupp med uppgift att utarbeta en rapport inför det toppmöte om sociala frågor som ska hållas i mars 2008.
(14) Se t.ex. de åtgärder som planerades i Finland, där arbetsmarknadsparterna förhandlade fram en stor förändring av pensionssystemet 2003 som godkändes av parlamentet 2004 och trädde i kraft 2005. För mer information, se
www.tyoelake.fi
(15) Se EESK:s yttrande av den 10 december 2003 om ”Översyn efter halva tiden av den socialpolitiska agendan” (föredragande: Luca Jahier), EUT C 80, 30.3.2004.
(16) I dag är livsförloppet strikt indelat i ett antal på varandra följande etapper: uppväxt, utbildning, inträde på arbetsmarknaden (svår och utdragen process), med oundvikliga konsekvenser för eventuell familjebildning och möjligheterna att skaffa barn, tills man relativt sent i vuxen ålder står inför den dubbla bördan att stödja sina barn och vårda sina egna föräldrar, som inte längre klarar sig själva.
(17) Det gäller här att uppmuntra och bygga på den forskning som redan planerats vid Dublinstiftelsen.
(18) Se även EESK:s yttrande om ”Bostäder och regionalpolitik” (föredragande: Angelo Grasso, medföredragande: Nicole Prud'homme) (EUT C 161, 13.7.2007).
(19) Den 15 maj 2007, på internationella familjedagen, riktade ELFAC (europeiska federationen för större familjer) tillsammans med många andra organisationer, t.ex. Coface, en uppmaning till de ansvariga för institutionerna med rubriken Need for reduced VAT on essential items for child raising (Krav på lägre moms på barnomsorgsartiklar). Ytterligare dokumentation och uppgifter finns på webbplatsen
www.elfac.org
(20) I dag tillämpar vissa medlemsstater lägre moms på blöjor för barn men man anser att det krävs större beslut som omfattar alla produkter för spädbarn, från mat till kläder, där man i dag tar ut maximal mervärdesskatt.
BILAGA
till yttrandet från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén
Följande ändringsförslag avslogs, men fick minst en fjärdedel av rösterna (artikel 54.3 i arbetsordningen):
Punkt 4.3
Gör följande tillägg:
”EESK anser att man bör stödja inrättandet av ett observationsorgan för beprövade metoder inom familjepolitiken inom Europeiska institutet för förbättring av levnads- och arbetsvillkor. Kommittén föreslår att detta sker i nära samråd med aktörerna inom det civila samhället, särskilt olika familjeorganisationer, under olika skeden av denna process, både när det gäller att ta fram goda metoder och att finna lämpliga tidpunkter för diskussioner och debatt. EESK uppmanar kommissionen, Europaparlamentet och rådet att vidta de nödvändiga åtgärderna för att inrätta observationsorganet för familjefrågor inom Dublinfonden och att tillhandahålla de erforderliga finansiella resurserna för detta ändamål.”
Omröstningsresultat
Röster för: 63; Röster emot: 67; Nedlagda röster: 22
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/73 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Fjärde rapporten om ekonomisk och social sammanhållning”
KOM(2007) 273 slutlig
(2008/C 120/17)
Den 30 maj 2007 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Fjärde rapporten om ekonomisk och social sammanhållning”.
Facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 8 november 2007. Föredragande var Olivier Derruine.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 88 röster för, inga röster emot och inga nedlagda röster.
1. Inledning
1.1 |
Enligt artikel 159 i fördraget ska kommissionen vart tredje år lägga fram en rapport om de framsteg som gjorts för att uppnå ekonomisk och social sammanhållning. |
1.2 |
Eftersom rapporten offentliggörs året innan Lissabonstrategins integrerade riktlinjer uppdateras, hoppas vi att kommitténs synpunkter kommer att beaktas inte bara i den kommande generationens regionalpolitik utan även när det gäller utarbetandet av de nya integrerade riktlinjerna (1), vilket vi redan tidigare har framfört önskemål om. |
1.3 |
Reformfördraget innebär nya möjligheter eftersom den territoriella sammanhållningen (artikel 3) – som lyste med sin frånvaro till dess att den togs med av konventet om EU:s framtid och bekräftades vid regeringskonferensen 2007 – inbegrips bland EU:s allmänna mål. |
2. Allmänna anmärkningar
2.1 |
I det meddelande som åtföljer rapporten ställs en rad frågor som inleder en diskussion om strukturpolitikens framtid. Enligt EESK:s uppfattning saknas två frågor som är av stort intresse och som kräver ett konkret svar:
|
2.2 |
De siffror som presenteras i rapporten kan förvilla den uppmärksamma läsaren, eftersom det inte alltid klart framgår om de avser ett EU med 15, 25 eller 27 medlemsstater. När det gäller olika framsteg kan referensdatumen också lämna läsaren perplex. I rapporten talas det ofta om sammanhållningen i EU-27 med 1996 som referensår, det vill säga en tidpunkt då antalet medlemsstater just utökats till 15. De tendenser som skisseras avser inte bara EU, utan omfattar länder som inte alls eller endast i liten utsträckning (på grund av handelsförbindelser) påverkades av den europeiska sektorspolitiken (inre marknaden, konkurrenspolitiken och regionalpolitiken). Med andra ord skapar detta förvirring med avseende på de slutsatser man kan dra när det gäller strukturpolitikens specifika bidrag till en större sammanhållning, trots att dess roll i sammanhanget är obestridlig (3). |
2.3 |
Kriteriet om en BNP per capita på 75 % av EU-genomsnittet, som ska ange om en region släpar efter i utvecklingen eller inte, har blivit oklart eftersom BNP per capita minskade efter utvidgningen till följd av anslutningen av länder som var mycket fattigare än de tidigare medlemsstaterna (statistisk effekt). Detsamma gäller efter Bulgariens och Rumäniens anslutning. Därför kan man inte direkt jämföra läget när det gäller sammanhållningen före 2004 med den aktuella situationen. Man måste sätta resultaten i de tolv regioner som höjt sig över denna tröskel i sitt rätta perspektiv – det finns ingenting som säger att de inte beror på den statistiska effekten. |
2.4 |
I rapporten anges att nio av de tolv medlemsstater som blev medlemmar 2004 och 2007 i början av nästa programperiod kommer att ha en BNP per capita på över 75 % av EU-genomsnittet. Följaktligen kommer detta referenskriterium att förlora sin relevans. Det är viktigt att redan nu fundera över denna fråga. |
2.5 |
Rapporten innehåller riklig information, men det är beklagligt att uppgifterna inte alltid ställs mot varandra.
|
2.6 |
EESK vill även fästa uppmärksamheten på att man inte nämner den sociala ekonomin, som svarar för 10 % av företagsverksamheten i EU, och dess roll för sammanhållningen (framför allt stödet till de mest sårbara på arbetsmarknaden). Denna sektor alstrar kvalitativt arbete och främjar en hållbar utveckling, eftersom den bidrar till att sysselsättningen bevaras inom regionen, verkar stimulerande i landsbygdsområden, skapar socialt kapital och kan leda till en sektoriell och regional omstrukturering. Det vore därför önskvärt att förfoga över kvalitativt och kvantitativt jämförbara statistiska uppgifter för de olika medlemsstaterna i syfte att förbättra förståelsen av denna sektor. |
2.7 |
EESK anser att man borde gå på djupet med eller granska flera aspekter när det gäller den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen, exempelvis lika möjligheter på arbetsmarknaden. |
2.8 |
Om det fortfarande finns behov av att lyfta fram sammanhållningspolitikens fördelar, bidrar rapporten med nya argument:
Detta förklarar behovet av att fullt ut erkänna den territoriella sammanhållningen, vilken i allt högre grad framstår som grundvalen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen, som en av EU:s huvudmålsättningar. |
2.9 |
EESK välkomnar att sammanhållningen i Europa åter kommit i ljuset, att det görs jämförelser med situationen hos konkurrenterna i omvärlden, att man framhåller huvudstädernas roll och konsekvenserna med avseende på den hållbara utvecklingen (bl.a. en obalanserad utveckling och miljöpåfrestningar) samt klimatförändringens följder på regional nivå. |
2.10 |
EESK stöder Europeiska unionens mål att gå i spetsen för kampen mot klimatförändringarna. Om länderna utanför EU inte följer efter kommer detta dock att äventyra konkurrenskraften och påverka EU:s sammanhållningspolitik. En konkurrenssnedvridning skulle främja utlokaliseringar till länder som inte engagerar sig i klimatförändringspolitiken. |
2.11 |
EESK ser mycket positivt på att man åter uppmärksammar sammanhållningens territoriella dimension, som trots att man har antagit ”Regional utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv” (1999) hittills har spelat en mindre roll. Som exempel kan nämnas strategin för stadsutveckling, den territoriella agendan, Leipzigstadgan som alla tar upp huvudprinciperna för stadsutveckling medan storstadsområdena tagits upp av EESK som kluster inom ramen för industri- och innovationspolitiken. |
2.12 |
Det sista kapitlet, där man redogör för kopplingen mellan gemenskapspolitiken och sammanhållningen, är minst övertygande: Åtgärder inom ramen för Lissabonstrategin räknas upp utan att man redogör för konkreta och säkra effekter vad gäller sammanhållningen. |
3. Rekommendationer
3.1 |
Utan att föregripa kommitténs kommande initiativyttrande till följd av kommissionens offentliga samråd om EU:s framtida budget, vill vi erinra om ett par av våra tidigare rekommendationer. |
3.1.1 |
Strukturfonderna begränsas för närvarande till utbetalning av subventioner. I ett tidigare yttrande (5) föreslog EESK att man skulle omforma deras finansieringstekniker i syfte att uppnå en ökad effekt genom medverkan av Europeiska investeringsfonden och Europeiska investeringsbanken. Subventionerna skulle omvandlas till finansieringsprodukter i syfte att skapa en hävstångseffekt: Därmed skulle exempelvis en euro som utbetalats som garanti för ett lån med riskkapital finansiera fem till tio euro av investeringar i ett litet eller medelstort företag. Dessutom bör Jeremie-projektet utvidgas (6). |
3.1.2 |
Resurser skulle också kunna frigöras utan att man för den skull ökar medlemsstaternas bidrag och tilldelas projekt som ger ett europeiskt mervärde (t.ex. de länkar som saknas i de transeuropeiska näten, Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter). |
3.1.2.1 |
EESK har vid flera tillfällen kritiserat momssystemet i EU:s budget på grund av de alltför höga kostnaderna för uppbörd, förvaltning och kontroll (7). Dessa kostnader måste reduceras, vilket skulle frigöra resurser för gemensamma projekt. |
3.1.2.2 |
Man bör upphöra med den praxis som innebär att medlemsstaterna får tillbaka de oanvända krediterna i den redan magra EU-budgeten. Dessa tillgångar utgör endast en mycket liten andel av den årliga budgeten. Trots det utgjorde de dock under perioden 2000–2005 ett sammanlagt belopp på nästan 45 miljarder som skulle ha kunnat användas på ett produktivt sätt (8). |
3.1.2.3 |
Då samtliga medlemsstater står inför en åldrande befolkning som innebär ökade sociala utgifter samtidigt som stabilitetspakten ålägger dem budgetbegränsningar, skulle de offentlig-privata partnerskapen kunna utgöra en alternativ lösning i den mån som de offentliga myndigheterna (framför allt på det lokala och regionala planet) kan förhandla fram balanserade avtal med den privata sektorn, vilket förutsätter en stärkt administrativ kapacitet. |
3.2 |
De strategiska riktlinjer som styr regionalpolitiken följer Lissabonstrategin. EESK uppmanar till att man inom regionalpolitiken på ett mer balanserat sätt tar hänsyn till strategin om hållbar utveckling, som framför allt avser sammanhållningen i alla dess dimensioner, medan Lissabonstrategin, som utgör ett komplement, fokuserar på konkurrenskraften (9).
|
3.2.1 |
Följande kartor som tagit fram av ESPON (European Spatial Planning Observation Network) visar polariseringen och den ökade framväxten av storstadsområden fram till 2030 till följd av att Lissabonstrategins nuvarande inriktning fördjupas. Ett scenario som i stället fokuserar på sammanhållningen skulle göra det möjligt att utvidga det ekonomiska navet och framför allt att få fram nya utvecklingspoler (Östersjöregionerna; det område i öster som inramas av Wien, Berlin, Warszawa och Budapest; södra Frankrike och Katalonien). |
3.2.2 |
I sammanhanget vill EESK erinra om (11) betydelsen av att utveckla och genomföra en polycentrism på två nivåer inom ramen för en harmonisk utveckling i syfte att undvika negativa effekter av polariseringen (12): den första nivån skulle underlätta uppkomsten av utvecklingspoler över hela Europa för att sprida tillväxt och sysselsättning utanför det ekonomiska navet (pentagonen), den andra nivån skulle befästa kopplingarna och samverkanseffekterna mellan de större stadsområdena och omgivande landsbygdsområden i syfte att bland annat undvika ”territoriella klyftor” inom NUTS (den gemensamma nomenklaturen för statistiska territoriella enheter). |
3.3 |
Mot bakgrund av den betydande kapitaltillväxten genom skapande av förmögenhet, aktiviteter och sysselsättning, i synnerhet i en del av EU:s nya medlemsländer (13), och den starka kopplingen mellan tillväxttakten av BNP och inflationen, borde myndigheterna och det civila samhället i de länder som är på god väg att ansluta sig till euroområdet särskilt uppmärksamma vilka konsekvenser övergången till den gemensamma valutan får för deras inre sammanhållning. Denna kan hamna under press när olika regioner i samma land inte utvecklas lika snabbt. Utan att förminska de fördelar euron för med sig (14), och med tanke på att den gemensamma räntepolitiken inte kan anpassas till de olika ländernas specifika ekonomiska behov, kommer politiken dessutom att upplevas olika av de stora centrumen för ekonomisk verksamhet (bland annat huvudstäderna) och övriga regioner. Som en kompletterande åtgärd bör samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik stärkas för att dämpa detta fenomen (15). |
3.4 |
Betydelsen av tjänster av allmänt intresse framhålls på nytt i rapporten. I anslutning till det nya protokollet om tjänster i allmänhetens intresse från regeringskonferensen 2007, vill EESK upprepa sitt önskemål om att man på gemenskapsnivå ska fastställa ”gemensamma referensramar för tjänster av allmänt intresse, gemensamma normer som bör gälla alla tjänster av allmänt intresse (ekonomiska eller icke-ekonomiska), inbegripet sociala tjänster av allmänt intresse. Dessa referensramar bör återfinnas i ett ramdirektiv, antaget genom medbeslutandeförfarandet, som gemenskapsram anpassad till dessa tjänster” (16). |
3.5 |
”Enligt EESK:s uppfattning [som också återges av Europaparlamentet i dess senaste betänkanden] kan sammanhållningen inte bedömas på grundval av BNP-indikatorer. EESK anser att det bör utarbetas en mer representativ indikator för sammanhållningen som förutom BNI väger samman faktorer som sysselsättningsgraden, arbetslöshetstalen, den sociala trygghetsnivån, utbudet av allmännyttiga tjänster osv.” (17). Dessa indikatorer bör också kompletteras med indikatorer för inkomstskillnader (Gini-koefficienten eller förhållandet mellan kvintilerna) och CO2-utsläpp (per invånare eller utvecklingen sedan 1990). Övergripande sett är det viktigt att förbättra de europeiska statistikverktygen, särskilt på NUTS-nivå, och stärka kontakterna mellan Eurostat och de nationella statistikinstituten i syfte att så snabbt som möjligt få tillgång till så fullständiga och exakta uppgifter som möjligt (18). |
3.6 |
EESK föreslår att man undersöker om det inte vore mer relevant att vid nästa fas i tilldelningen av strukturfondsmedel använda sig av bruttonationalinkomsten (BNI) i stället för på BNP, såsom redan är fallet när det gäller Sammanhållningsfonden. Det skulle göra det möjligt att ta hänsyn till pendlarna; pendlingen får ekonomiska konsekvenser som bidrar till att det skapas klyftor, vilket särskilt påpekas i rapporten, medan mobilitet på samtliga nivåer uppmuntras, liksom direktinvesteringar i utlandet varav en del av inkomsterna går tillbaka till ursprungsländerna. Bruttonationalinkomsten (BNI) tar till skillnad från BNP hänsyn till inkommande och utgående flöden. Denna skillnad kan visa sig vara av stor betydelse för vissa länder (Luxemburg, Irland, Tjeckien, Estland, Cypern, Ungern och i mindre utsträckning Polen och Rumänien), vilket kan leda till en långt ifrån optimal tilldelning av strukturfonderna. Man bör även notera att sådana uppgifter inte finns tillgängliga på NUTS-nivå, något som i bästa mån bör rättas till. |
4. Svar på vissa frågor från samrådet
4.1 Hur kan regionerna möta det ökade omstruktureringstrycket från dynamiska konkurrenter i sektorer med låg och medelhög teknik?
4.1.1 |
När det gäller den kvalitativa utvecklingen av de europeiska företagen har det visat sig att det sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling och ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation, som båda syftar till att stimulera de små och medelstora företagen och kunskapsregionerna, fortfarande i alltför hög grad grundar sig på toppstyrning. Man bör främja ”upprättande av nätverk med kompetenscentrum för forskning och teknik”, ”industriparker”, ”strukturerade kontakter mellan den akademiska världen, näringslivet och staten”. När detta väl sagts bör man notera att innovationstrycket riskerar att leda till en ny fragmentering om man inte skapar ”nya kompetenser som kan lotsa EU-medborgarna mot de förändringar som väntar” (19). Detta innebär att man måste ägna större uppmärksamhet åt sysselsättningens kvalitet för ”jämte ökade investeringar i forskning och utveckling och investeringar i utbildning och fortbildning med avseende på de krav som ställs i dagens kunskaps- och informationssamhälle, är en förbättrad arbetslivskvalitet en nyckelfaktor för att öka företagens produktivitetstillväxt och innovationsförmåga. Detta har bevisats i vetenskapliga studier om sambandet mellan arbetskvalitet och produktivitet och om den betydelse som ett ’bra arbete’ har för arbetstagares arbetsmotivation och arbetsvilja” (20). |
4.1.2 |
När det gäller industripolitiken: ”Att söka samverkanseffekter och involvera alla berörda aktörer som behövs för att strukturomvandlingarna skall bli framgångsrika kan göra omvandlingen socialt godtagbar. Detta sker om arbetsmarknadsparterna systematiskt engageras i arbetet inför och i förvaltningen av omvandlingen, och om man på ett konsekvent sätt strävar efter den dubbla målsättningen att öka företagens konkurrenskraft och minska de negativa sociala konsekvenserna” (21). |
4.1.3 |
I gränsregionerna skulle man kunna underlätta den industriella omvandlingen genom ”att konkret fastställa de frivilliga transnationella ramarna för kollektivförhandlingarna, såsom angavs i den sociala agendan för 2005–2010” (22). |
4.1.4 |
Kommittén ställer sig bakom Europaparlamentets begäran om en utvärdering av utlokaliseringar och av deras uppföljning på lokal och regional nivå (arbetstillfällen som gått förlorade eller tillkommit, typ av arbetstillfällen, effekt på den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen) samt om konkreta förslag i form av regelbundna rapporter (23). |
4.1.5 |
En del av de anslag som inte använts skulle kunna bidra till att stärka tillgångarna i Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, detta nya instrument som snabbt ger ett tillfälligt stöd åt de arbetstagare som sagts upp och som är ”offer för globaliseringen”. Samtidigt bör man se över stödkriterierna och sänka det minimiantal uppsagda arbetstagare som krävs för att fonden ska ingripa med tanke på att de små och medelstora företagen utgör 99,8 % av företagen (mikroföretagen 91,5 %) och står för 67,1 % av all sysselsättning. |
4.1.6 |
Enligt de allmänna bestämmelserna för strukturfonderna måste ett företag som erhållit stöd upprätthålla sin investering i regionen under en period av sju år. Denna period måste bibehållas. |
4.1.7 |
Jeremie-iniativet fokuserar enligt en första utvärdering i alltför hög grad på spjutspetssektorerna och gynnar inte i tillräcklig grad de små och medelstora företag som inte är aktiva inom dessa sektorer. |
4.1.8 |
Alla europeiska regioner kommer inte att kunna ligga i framkanten av kunskapssamhället. Detta kan bero på en brist på infrastruktur eller humankapital eller på att regionens storlek inte medger skalfördelar. De bör profilera sig gentemot de närbelägna storstadsområdena genom att utveckla den lokala ekonomin eller genom att specialisera sig inom områden där tätortseffekterna eller den kritiska massa som behövs är mindre. EESK motsätter sig att landsbygdsområden jämställs med jordbruksområden, utan andra framtidsutsikter. |
4.1.9 |
Ett av alternativen är turistsektorn och sektorer som är beroende av denna. Detta innebär att ”nya yrken kan skapas […] på landsbygden: Försäljning av lokala produkter. Traditionella hantverksprodukter och livsmedel. Idrott och fritidsverksamhet. Audiovisuella och virtuella aktiviteter. Kulturevenemang. Barnomsorg, campingplatser och vandrarhem. Naturmedicin. Skönhets- och kroppsvård. Traditionell byggnadsverksamhet och hantverk. Internetcaféer. Marknadsföring av lokala fastigheter. Rådgivning till nystartade företag. Produktion av varor och tjänster för hushållen. Äldreomsorg” (24). Man bör i större utsträckning uppmärksamma och stödja ekoturismen, som bygger på biologisk hushållning. Ekoturismens uppgift är att påverka allmänheten att värna om en hållbar utveckling av miljön utan att rubba naturens jämvikt. Europeiska socialfonden och Europeiska regionala utvecklingsfonden kan här lämna ett bidrag. |
4.1.10 |
Kulturturismen erbjuder intressanta möjligheter för ett stort antal regioner. I detta sammanhang skulle EU ”kunna stödja införandet av välfungerande metoder inom förvaltningen av kulturturismen genom att i sina egna program tillämpa konkurrens- och belöningsmetoder, särskilt inom programmet ’Europeisk kulturhuvudstad’ och det kommande programmet ’Framstående europeiska turistmål’. EU skulle dessutom kunna bistå med råd till städer och regioner som anmäler sig som kandidater till dessa båda program och erbjuda dem ett större finansiellt stöd än i dag och kanske förtur till finansiering via strukturfonderna” (25). |
4.2 I vilken utsträckning är klimatförändringarna en utmaning för sammanhållningspolitiken?
4.2.1 |
EESK håller med ESPON (26) om att konsekvenserna av klimatförändringen kommer att variera mellan regionerna och kommer att kräva olika lösningar. I det ekonomiska navet kommer målet att vara att hålla kvar den ekonomiska produktiviteten på samma nivå genom att minska tätorternas negativa effekter (luftföroreningar och koldioxidutsläpp), använda innovativa och effektiva system för kollektivtrafik och utnyttja marken bättre. I de sydeuropeiska regionerna och i bergen kommer den största utmaningen vara att begränsa den kaotiska användningen av marken och byggandet. Mer avlägsna områden kommer att behöva innovativa lösningar för att förbättra tillgängligheten samtidigt som de åtgärder som vidtas inte får ha några negativa effekter på sikt. |
4.2.2 |
EESK föreslår att man budgetmässigt stärker och kompletterar solidaritetsfonden som för närvarande tillhandahåller akut hjälp vid naturkatastrofer. För att bättre synliggöra EU:s oro för klimatförändringen, som kräver åtgärder på längre sikt, föreslår EESK att solidaritetsfonden, hädanefter även ska bidra till finansieringen av projekt som syftar till förebyggande riskhantering. |
4.2.3 |
Det är viktigt att man grundar sig på tilldelningskriterier som både är tydliga och transparenta när det gäller finansieringen av projekt under olika program och budgetposter. Dessa kriterier bör bland annat avse hållbar utveckling och beakta projektens konsekvenser för miljön, hälsan, sysselsättningen och EU:s konkurrenskraft (27). |
4.3 Hur kan sammanhållningspolitiken på ett bättre sätt främja en harmonisk, balanserad och långsiktig utveckling med hänsyn till skillnaderna mellan EU:s territorier, t.ex. mindre gynnade områden, öar, landsbygds- och kustområden, men också städer, eftersatta industriregioner och andra områden med särskilda geografiska förutsättningar?
4.4 |
EESK har vid flera tillfällen uttalat sig för polycentrism i Europa. I den fjärde rapporten framhävs det ekonomiska navets (pentagonens) framträdande roll och huvudstädernas allt viktigare roll men också de sociala och miljörelaterade kostnaderna i samband med detta. Det bör utvecklas sekundära utvecklingspoler och storstadsområden med ett befästande av samverkanseffekterna och kopplingarna mellan städerna och de mer avlägsna regionerna. Det samhällsekonomiska läget i storstadsområdena skulle kunna sammanfattas regelbundet i en rapport. För detta ändamål skulle man behöva utveckla ett statistiskt uppföljningsverktyg (28). EESK anser för övrigt att man i detta sammanhang skulle kunna använda sig av territoriella utvecklingspakter inom ramen för globaliseringen, framför allt eftersom dessa skulle ingå i en föregripande ansats för att bidra till samhällets kulturella utveckling och involvera alla (29). |
4.4.1 |
EESK anser att man framför allt i fråga om stadsmiljön bör tillämpa modellen för ett ”socialt ansvarstagande område”, dvs. ett område som i enlighet med Bristolöverenskommelsen (30) (december 2005) bygger sin utveckling på principerna om hållbarhet genom att i sin verksamhet beakta den ekonomiska, sociala och miljömässiga dimensionen samt de socioekonomiska konsekvenser som den åldrande befolkningen medför. Man måste bibehålla och stödja tanken i det sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling att involvera det civila samhällets aktörer då man gemensamt fastställer vilka riktliner man bör följa. Det sjunde ramprogrammet för utveckling och forskning innehåller särskilda åtgärder på området mänsklig utveckling och åldrande (31). |
4.4.2 |
Eftersom områden med en hög grad av sysselsättning och aktiviteter kan sträcka sig över nationsgränserna bör man avsätta mer Interreg-medel för att främja gränsöverskridande samarbete (32). |
4.4.3 |
När det gäller de yttersta randområdena välkomnar EESK ”kommissionens avsikt att inom ramen för konvergensmålet etablera en specifik kompensationsmekanism som täcker alla handikapp i de yttersta randområdena och i regioner med permanenta strukturhandikapp” (33). EESK konstaterar att 50 % av de medel som är avsedda för forskning och utveckling finns koncentrerade i ett antal regioner och förespråkar därför att man ska ”erbjuda fler incitament att överföra teknik mellan regionerna”. EESK anser att ”en EU-politik för områden med permanenta handikapp bör vila på tre huvudprinciper”, nämligen 1) varaktighet (”återhämtning” är inte ett relevant begrepp för dessa regioner), 2) positiv särbehandling för att skapa en verklig balans med övriga regioner och 3) proportionalitet för att ta hänsyn till mångfalden i regionernas geografiska, demografiska och miljömässiga särdrag som dessa innebär. För att utjämna skillnaderna kan man tänka sig åtgärder av social natur, t.ex. ”direkt stöd till viss handels- och tjänsteverksamhet”, ”speciella taxor på båt- och flygtransporter för bofasta” och ”tillhandahållande av offentliga tjänster av hög kvalitet” (34). |
4.4.3.1 |
Kommissionen har rätt i att öarnas begränsade tillgänglighet kan relateras till att ”resetiden med bil eller tåg förlängs genom sjöresan”. Tillgänglighet är ”ett särskilt problem” som öarna måste klara av. Kommissionen gör också rätt i att framhålla problemet med den begränsade folkmängden på öarna. De flesta av öarna kan nämligen inte förlita sig på sin egen hemmamarknad. Det finns dock också andra problem som är avgörande för ”möjligheterna till långsiktig utveckling”, t.ex. begränsade resurser, naturbetingade risker och en känslig miljö. |
4.4.3.2 |
Enligt EG-fördragets artikel 16 ”skall gemenskapen och medlemsstaterna, var och en inom ramen för sina respektive befogenheter och inom detta fördrags tillämpningsområde, sörja för att sådana tjänster utförs på grundval av principer och villkor som gör det möjligt för dem att fullgöra sina uppgifter”. |
4.4.3.3 |
Ett instrument som kan nämnas är den enhetliga modell för samhällsomfattande tjänster för offentliga tjänstefaktorer som nämns i EU:s politiska dokument och lagstiftning. Detta instrument framhålls i grönboken om tjänster i allmänhetens intresse (35). |
4.4.4 |
EESK påminner om vikten av att bestraffa de företag som erhåller EU-subventioner men inom sju år utlokaliserar verksamheten. Offentliga medel får inte slösas bort på att premiera företag som förstör arbetstillfällen. |
4.5 Vilka konsekvenser får de utmaningar som tas upp i rapporten för sådana viktiga sammanhållningsfrågor som medverkan, integration och möjligheter för alla? Behövs ytterligare insatser för att föregripa och motverka sådana konsekvenser?
4.5.1 |
Jämställdheten mellan män och kvinnor nämns uttryckligen i bestämmelserna för strukturfonderna som en övergripande aspekt. Det verkar dock som om denna princip nästan bara uppmärksammats i frågor rörande arbetsmarknaden. Medlemsstaterna måste uppmuntras att anta en integrerat tillvägagångssätt (eventuellt genom Lissabonstrategins integrerade riktlinjer, vid behov med individuella rekommendationer). För att kunna utvärdera de operativa programmen krävs det könsspecifika data. |
4.5.2 |
För att det ska vara möjligt för ett par att skaffa så många barn det vill, bör medlemsstaterna vidta åtgärder av olika slag, t.ex. ”direkta ekonomiska bidrag, anpassning av skattebestämmelser samt tillhandahållande av finansierad offentlig eller privat infrastruktur (t.ex. olika former av daghem, inbegripet daghem för ett eller flera företag), heldagsskolor och finansierade tjänster. Viktigt i detta sammanhang är inte de olika inrättningarnas kvantitet, utan deras kvalitet” (36). EESK vill erinra om att medlemsstaterna vid Europeiska rådet i Barcelona (juni 2002) kom överens om att det ”senast 2010 skall finnas barnomsorg för minst 90 % av barnen mellan tre år och den obligatoriska skolåldern och för minst 33 % av barnen under tre år”. Man bör också fastställa ”en minimigräns för den budget som avsätts för familjer och barn – i själva verket rör det sig om en framtidsinvestering – i syfte att undvika att dessa anslag i framtiden går förlorade på grund av åldrandets ökande kollektiva kostnader (som förmodligen kommer att prioriteras av en väljarkår som till stor del består av just äldre)” (37). I detta sammanhang är tanken på att inrätta en demografisk fond intressant. Syftet skulle vara att stödja medlemsstaternas ansträngningar för att främja nativiteten och kvinnornas delaktighet på arbetsmarknaden genom att tillåta en mer omfattande EU-finansiering av inrättningar för barn och äldre personer och av investeringar i renovering och modernisering av skolor, framför allt på landsbygden. |
4.5.3 |
Samtidigt med det demografiska stödet måste man ”bevara och förbättra barnens hälsa och säkerhet, se till att alla får utbildning av hög kvalitet, föreslå system för hjälp och stöd till föräldrar anpassade till deras behov och svårigheter. Särskild uppmärksamhet bör ägnas familjer och barn som lever under mycket fattiga förhållanden, som är i behov av särskilt stöd och som har invandrarbakgrund. Även om vi kan konstatera att den europeiska befolkningens åldrande är ett obestridligt faktum och att en generationsförnyelse är absolut nödvändig för kontinentens överlevnad, vill EESK påpeka att elimineringen av massarbetslösheten, varaktiga jobb för åldersgruppen 25–35 år och en reell trygghet i arbetslivet i allmänhet bör göra det lättare att finansiera pensionstiden, oavsett om den är aktiv eller inte” (38). Europeiska socialfonden måste lämna ett betydande bidrag till detta åtagande. |
4.5.4 |
EESK anser också att man på EU-nivå bör fastställa ”en rad gemensamma målsättningar avseende tillgången till bostäder och minimikvalitetsnormer på bostäder för att definiera begreppet ’acceptabel bostad’” (39). |
4.5.5 |
De europeiska finansinstitutionerna borde kunna ”ge lån till mycket låga räntor till program för bostadsbyggande för ungdomar, familjer med barn, invandrare, äldre och funktionshindrade samt andra socialt utsatta grupper och därigenom främja rörligheten bland arbetstagarna, bidra till den sociala mångfalden och möjliggöra en hanterbar kostnad för de boende. (…) EESK noterar att användningen av programmet Jessica kommer att ge underlag för en garantifond för mer storskaliga projekt för subventionerat boende, och efterlyser att halvtidsöversynen av strukturfonderna inbegriper en analys av denna fråga” (40). |
4.6 Vilka är de viktigaste färdigheter våra medborgare behöver i framtiden för att kunna möta nya utmaningar?
4.6.1 |
De territoriella utvecklingspakter som nämnts i svar 2.1 är ett intressant svar på denna fråga eftersom skillnaderna mellan situationerna och de konkreta utmaningarna kräver att man använder olika instrument och kompetenser (jfr punkt 1.1). Arbetsmarknadens parter som sedan 2002 för varje vårmöte inom Europeiska rådet lagt fram en rapport om sitt engagemang för livslångt lärande bör involveras aktivt. |
4.6.2 |
EESK vill påminna om att ”en central förutsättning för att IKT skall kunna användas inom livslångt lärande, framför allt på landsbygden och i de små städerna i gemenskapen, är […] att EU och medlemsstaternas regeringar främjar bredbandsanslutningar (41) som möjliggör tillgång till system för e-Learning. (…) EESK uppmanar därför kommissionen att erkänna frågan om tillgången till bredband som en beståndsdel i en bredare strategi för att ge tillgången till Internet status som en allmännyttig tjänst. (…) man (…) bör ägna särskild uppmärksamhet åt risken för en generationsklyfta” (42). |
4.7 Med tanke på behovet av en effektiv förvaltning av sammanhållningsprogrammen, vilken är den bästa ansvarsfördelningen mellan EU-nivå, nationell nivå och regional nivå i ett styrsystem som fungerar på flera nivåer?
4.7.1 |
Kommittén vill återigen med bestämdhet påpeka att den motsätter sig varje försök till åternationalisering av sammanhållningspolitiken. Det råder inga tvivel om att denna skapar ett europeiskt mervärde i form av solidaritet, tillväxt och sysselsättning och att EU-medborgarna kan se de konkreta resultaten av den. |
4.7.2 |
EESK påminner om att all politik – gemenskapens, medlemsstaternas, den sektorsövergripande och den sektorspecifika – i enlighet med fördraget (artiklarna 2, 158 och 159) måste bidra till sammanhållningsmålet. Man måste därför ta hänsyn till sammanhållningen, framför allt dess territoriella dimension, i de integrerade riktlinjerna och konsekvensanalyserna (43). |
4.7.3 |
Kommittén ställer sig positiv till att regeringskonferensen tagit med den territoriella sammanhållningen bland EU:s mål och till kommissionens förslag att inrätta en ny enhet för territoriell sammanhållning inom generaldirektoratet för regionalpolitik. Denna enhet bör se till att den sektorsspecifika politiken på olika områden konvergerar och bidrar till sammanhållningsmålet. Eftersom de projekt som kan få EU-stöd kräver samfinansiering av de nationella myndigheterna bör man framför allt diskutera stabilitets- och tillväxtpaktens budgetriktmärken och deras konsekvenser för finansieringen av de transeuropeiska näten, särskilt de gränsöverskridande sträckorna. Det är lämpligt att erinra om ett antal allmänna riktlinjer. Vissa av dem fanns redan med i fördragen, medan andra har tillkommit till följd av regeringskonferensen 2007. De anger följande: ”Vid fastställandet och genomförandet av sin politik och verksamhet skall unionen
Bestämmelserna i stadgan om de grundläggande rättigheterna som erkänns i EU-fördraget (artikel 6) ska även beaktas vid definitionen av strukturpolitiken och dess genomförande. |
4.7.4 |
EESK beklagar livligt att man inom förevarande samråd inte tar upp den roll som arbetsmarknadens parter och det organiserade civila samhället spelar i utformningen, utarbetandet och genomförandet av strukturfonderna. De måste involveras för att anpassa de samfinansierade projekten till verkligheten på fältet och deras behov, eftersom dessa ingår i de strategiska riktlinjerna. ”Kommittén skulle gärna se att man i framtiden utarbetar riktmärken för rådgivningsförfarandet i anslutning till de strategiska dokument och planeringsdokument som utarbetas i medlemsstaterna. (…) medlemsstaterna bör redogöra för hur de hanterar feedbacken när det gäller uppföljningskommittéerna och genomförandet av partnerskapsprincipen. Kommittén är övertygad om att medlemsstaterna och även de regionala myndigheterna i större utsträckning bör ta tillvara den potential som det civila samhällets organisationer besitter och involvera dem i utarbetandet av handlingsplaner. Initiativ från gräsrotsnivån bör stödjas, och följaktligen bör det avsättas tillräckliga finansiella resurser till kampanjer för att främja strukturfonderna och tillhandahålla information om dessa. När det gäller gränsöverskridande och mellanregionala program vore det även lämpligt att främja gemensamma samråd samt partnerskap inom näringsliv och samhälle som också är gränsöverskridande eller mellanregionala” (44). |
4.7.5 |
Nu efter Open Days och initiativet Regions for Economic Change stöder EESK med bestämdhet
Man bör framför allt rikta in sig på spridning av erfarenheter och bästa praxis. |
4.8 Vilka nya möjligheter till samarbete finns mellan regioner inom och utanför EU?
4.8.1 |
EESK anser att ett forum för möten mellan storstadsområdena och kommissionen skulle kunna främja polycentrismen och förbättra kunskapen om dessa områden. Man skulle kunna inrätta en arbetsgrupp för att identifiera dessa och sprida goda lösningar (48). |
4.8.2 |
De juridiska personer som skapas inom ramen för de europeiska grupperingarna för gränsöverskridande samarbete (EGGS) och de andra strukturfonderna måste ta ansvaret för samordningen av olika finansiella flöden för förberedelse och genomförande av fondprojekt till stöd för industripolitiken i regionen. Dessa medel skulle finnas tillgängliga för företrädare för olika berörda parter i regionerna. Sådana juridiska personer bidrar till att öka motivationen till gränsöverskridande samarbete och ge sådana regioner en större delaktighet och vilja att harmonisera sina bestämmelser (49). |
4.8.3 |
I samband med detta bör man främja gemensamma samråd samt partnerskap inom näringsliv och samhälle som också är gränsöverskridande eller mellanregionala och uppmuntra initiativ till en social dialog på dessa nivåer, bland annat för att konkret fastställa de frivilliga transnationella ramarna för kollektivförhandlingarna, såsom angavs i den sociala agendan för 2005–2010 (50). |
4.8.4 |
En annat område för regionalt samarbete som kan främja sammanhållning är energisektorn, eftersom energikostnaderna påverkar produktion, familjeliv och ekonomisk utveckling i så hög grad. Detta samarbete kan ske genom utbyte av energi mellan regioner som har större energiresurser och lägre kostnader å ena sidan och fattigare regioner å den andra. Idag är detta möjligt med hjälp av ett reglerat men mer flexibelt nätverkssystem och införande av en ”energibörs”. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) Se punkt 1.4 i EESK:s yttrande om ”Återverkningar och följder av strukturpolitiken på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6.
(2) Utan att föregå EESK:s initiativyttrande i denna fråga, kommer vi längre fram att ta upp ett par förslag som redan formulerats.
(3) EESK:s yttrande om ”Strukturpolitikens återverkningar på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6.
(4) Det nämns, men informationen avser endast utbildningsnivån, medan man i KOM(2003) 728 tog upp tio olika aspekter på arbetets kvalitet som analyserades med hjälp av en uppsättning indikatorer.
(5) EESK:s yttrande om ”Strategiska riktlinjer för sammanhållningspolitiken (2007–2013)”, EUT C 185, 8.8.2006.
(6) EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen: En sammanhållningspolitik för att stödja tillväxt och sysselsättning: Gemenskapens strategiska riktlinjer för perioden 2007–2013”EUT C 185, 8.8.2006, s. 52.
(7) EESK:s yttrande om ”Systemet för Europeiska gemenskapernas egna medel”EUT C 267, 27.10.2005, s. 57.
(8) EESK:s yttrande om ”Strukturpolitikens återverkningar på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6.
(9) När Lissabonstrategin i mars 2005 gavs ny stimulans, klargjorde Europeiska rådet att denna strategi ingår i det större sammanhang som hållbar utveckling utgör och innebär att nuvarande behov bör tillgodoses utan att det äventyrar kommande generationers möjlighet att tillgodose sina behov. Europeiska rådet upprepar att man fäster vikt vid hållbar utveckling som en nyckelprincip som genomsyrar all politik och alla åtgärder inom unionen (Europeiska rådets slutsatser i juni 2005).
(10) KOM(2005) 141 slutlig ”Integrerade riktlinjer för tillväxt och sysselsättning (2005–2008)”. ”Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om översyn av strategin för en hållbar utveckling – Handlingsram” KOM(2005) 658 slutlig.
(11) EESK:s yttranden om ”Storstadsområdena: socioekonomiska konsekvenser för Europas framtid”, EUT C 168, 20.7.2007, s. 10; ”Strukturpolitikens återverkningar på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6, och ”EU:s territoriella agenda”, EUT C 168, 20.7.2007, s. 16.
(12) Se en undersökning genomförd av Europaparlametnets REGI-utskott: ”Les disparités régionales et la cohésion: quelles stratégies pour l'avenir?”, maj 2007.
(13) Detta ämne kommer att tas upp i ett kommande yttrande, med anledning av EMU:s 10-årsjubileum 2008.
(14) Detta ämne kommer att tas upp i ett kommande yttrande, med anledning av EMU:s 10-årsjubileum 2008.
(15) När Lissabonstrategin i mars 2005 gavs ny stimulans, klargjorde Europeiska rådet att denna strategi ingår i det större sammanhang som hållbar utveckling utgör och innebär att nuvarande behov bör tillgodoses utan att det äventyrar kommande generationers möjlighet att tillgodose sina behov. Europeiska rådet upprepar att man fäster vikt vid hållbar utveckling som en nyckelprincip som genomsyrar all politik och alla åtgärder inom unionen (Europeiska rådets slutsatser i juni 2005).
(16) EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen – Genomförande av gemenskapens Lissabonprogram: Sociala tjänster av allmänt intresse i Europeiska unionen”, EUT C 161, 13.07.2007, s. 80.
(17) När Lissabonstrategin i mars 2005 gavs ny stimulans, klargjorde Europeiska rådet att denna strategi ingår i det större sammanhang som hållbar utveckling utgör och innebär att nuvarande behov bör tillgodoses utan att det äventyrar kommande generationers möjlighet att tillgodose sina behov. Europeiska rådet upprepar att man fäster vikt vid hållbar utveckling som en nyckelprincip som genomsyrar all politik och alla åtgärder inom unionen (Europeiska rådets slutsatser i juni 2005).
(18) EESK:s yttrande om ”Strukturpolitikens återverkningar på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6, punkt 1.3.
(19) EESK:s yttrande om ”Hanteringen av industriell omvandling på lokal och regional nivå: arbetsmarknadens parters roll och bidraget från ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation”, EUT C 318, 23.12.2006, s. 12.
(20) EESK:s yttrande om ”Yrkeslivskvalitet, produktivitet och sysselsättning inför globaliseringen och de demografiska utmaningarna”, EUT C 318, 23.12.2006, s. 157.
(21) EESK:s yttrande ”Den sociala dialogen och arbetstagarnas delaktighet – Lösningar för att förutse och hantera industriell omvandling”, EUT C 24, 31.1.2006, s. 90.
(22) ”Meddelande från kommissionen: En sammanhållningspolitik för att stödja tillväxt och sysselsättning: Gemenskapens strategiska riktlinjer för perioden 2007–2013”, EUT C 185, 8.8.2006, s. 52.
(23) Europaparlamentets betänkande om utlokaliseringar inom ramen för den regionala utvecklingen (föredragande: Alain Hutchinson, den 30 januari 2006).
(24) EESK:s yttrande om ”Turismens bidrag till social och ekonomisk återhämtning i eftersatta områden”, EUT C 24, 31.1.2006, s. 1.
(25) EESK:s yttrande om ”Turism och kultur: två krafter för tillväxt”, EUT C 110, 9.5.2006, s. 1.
(26) ESPON: ”Scenarios on the territorial future of Europe”, maj 2007.
(27) EESK:s yttrande om ”Strukturpolitikens återverkningar på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6.
(28) EESK:s båda yttranden om ”Storstadsområdena: socioekonomiska konsekvenser för Europas framtid”EUT C 302, 7.12.2004, s. 101 och EUT C 168, 20.7.2007, s. 10.
(29) EESK:s yttrande om ”Hanteringen av industriell omvandling på lokal och regional nivå: arbetsmarknadens parters roll och bidraget från ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation”, EUT C 318, 23.12.2006, s. 12.
(30) www.odpm.gov.uk.
(31) EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om den temainriktade strategin för stadsmiljön”, EUT C 318, 23.12.2006, s. 86.
(32) EESK:s yttrande om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om europeiska grupperingar för gränsöverskridande samarbete (EGGS)”, EUT C 255, 14.10.2005, s. 76, punkt 3.4.
(33) EESK:s yttrande om ”Tredje rapporten om ekonomisk och social sammanhållning – Ett nytt partnerskap för sammanhållning: konvergens, konkurrenskraft och samarbete”, EUT C 302, 7.12.2004, s. 60.
(34) EESK:s yttrande om ”Hur skall regioner med permanenta naturbetingade och strukturella handikapp integreras på ett bättre sätt?”, EUT C 221, 8.9.2005, s. 141.
(35) KOM(2003) 270 slutlig.
(36) EESK:s yttrande om ”Familjen och den demografiska utvecklingen”, EUT C 161, 13.7.2007, s. 66.
(37) Se föregående fotnot.
(38) Se föregående fotnot.
(39) EESK:s yttrande om ”Bostäder och regionalpolitik”, EUT C 161, 13.7.2007, s. 17.
(40) Se föregående fotnot.
(41) Bredband – kommunikationskanal med hög kapacitet, snabb, lätt tillgång till information och e-Learning-system (källa
www.elearningeuropa.info).
(42) EESK:s yttrande om ”Hur ett livslångt lärande med stöd av IT kan bidra till den europeiska konkurrenskraften, industriell omvandling och utvecklingen av socialt kapital”, EUT C 318, 23.12.2006, s. 20.
(43) EESK:s yttrande om ”Strukturpolitikens återverkningar på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6.
(44) Se EESK:s båda yttranden om ”Meddelande från kommissionen: En sammanhållningspolitik för att stödja tillväxt och sysselsättning: Gemenskapens strategiska riktlinjer för perioden 2007–2013”, EUT C 185, 8.8.2006, s. 52 och ”Återverkningar och följder av strukturpolitiken på sammanhållningen i Europeiska unionen”, EUT C 93, 27.4.2007, s. 6.
(45) EESK:s yttrande om ”Turism och kultur: två krafter för tillväxt”, EUT C 110, 9.5.2006, s. 1.
(46) EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om den temainriktade strategin för stadsmiljön”, EUT C 318, 23.12.2006, s. 86.
(47) EESK:s yttrande om ”Bostäder och regionalpolitik”, EUT C 161, 13.7.2007, s. 17.
(48) EESK:s båda yttranden om ”Storstadsområdena: socioekonomiska konsekvenser för Europas framtid”, EUT C 302, 7.12.2004, s. 101 och EUT C 168, 20.7.2007, s. 10.
(49) EESK:s yttrande om ”Hanteringen av industriell omvandling i gränsöverskridande områden efter Europeiska unionens utvidgning”, EUT C 185, 8.8.2006, s. 24.
(50) EESK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen: En sammanhållningspolitik för att stödja tillväxt och sysselsättning: Gemenskapens strategiska riktlinjer för perioden 2007–2013”EUT C 185, 8.8.2006, s. 52.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/82 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Migration och utveckling: möjligheter och utmaningar”
(2008/C 120/18)
Vid sin plenarsession den 16 februari 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om
”Migration och utveckling: möjligheter och utmaningar”.
Sektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 3 oktober 2007. Föredragande var Sukhdev Sharma.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 125 röster för och 5 nedlagda röster:
1. Sammanfattning
1.1 |
I detta yttrande på eget initiativ presenterar kommittén en rad relevanta policyförslag avseende migration och utveckling, två områden som hänger mycket nära samman. |
1.2 |
Genom att fokusera på en rad praktiska exempel, förslag och samarbetskoncept som kan vara av ömsesidig nytta kan migration ses som ett sätt att främja utveckling. Kommittén vill genom att föreslå särskilda åtgärder föra debatten från policynivån till programplaneringsnivån. |
1.3 |
En framgångsrik migrations- och utvecklingspolitik förutsätter att man fäster större vikt vid penningöverföringarnas betydelse (3.4–3.8) i syfte att höja mottagarnas inkomstnivåer och eventuellt att man reglerar migrationsflödena till förmån för de minst utvecklade länderna eller vissa låginkomstsegment i utvecklingsländerna (4.2). Begreppet gemensam utveckling kan innebära att privata penningöverföringar kanaliseras till investeringar i infrastrukturprojekt som är till nytta för den breda allmänheten (5.1–5.2). Andra former av gemensamma utvecklingsprojekt inkluderar emigrantorganisationerna i arbetet med att mobilisera humankapital och pengar till utländska direktinvesteringar, kunskaps- och tekniköverföringar samt överföringar till sociala och kulturella projekt (5.3–5.8). Migrations- och utvecklingspolitiken kan minska de negativa effekterna med kompetensflykt genom kompetensförstärkning och genom att underlätta cirkulära och virtuella migrationsmönster (6.2–6.4). Kommittén hävdar avslutningsvis att migrations- och utvecklingspolitiken endast kan bli framgångsrik om hänsyn tas till dessa aspekter på andra politiska områden och om man ser till att samtliga politiska åtgärder hänger samman (7.1–7.3). |
1.4 |
Detta yttrande kompletterar kommitténs yttrande om ”EU:s invandringspolitik och utvecklingssamarbete med ursprungsländerna” (föredragande: Luis Miguel Pariza Castaños) (1). Yttrandet är också ett stöd till kommissionens meddelande om cirkulär migration och partnerskap för rörlighet mellan Europeiska unionen och tredjeländer (2). |
2. Migration och globalisering
2.1 |
Globaliseringsprocessen har lett till fri rörlighet för kapital, varor och tjänster. Människors rörlighet förblir dock den minst fria rörligheten. För att ge utvecklingsekonomier en större del av den ekonomiska tillväxt som genereras av globaliseringen är det viktigt att i högre grad uppmärksamma den fria rörligheten för människor. Detta yttrande grundar sig på tanken att migration är en möjlighet för utvecklingsländer att delta på ett mer jämlikt sätt i dagens globaliserade ekonomi. Genom migration kan orättvisorna minska. Migration får dock inte ses som ett substitut för traditionellt bistånd. |
2.2 |
Två fenomen utgör grunden för idén om att migration utgör en länk mellan globalisering och utveckling. För det första visar den demografiska trenden att det redan nu råder brist på arbetskraft i EU och att denna brist kommer att förvärras inom en nära framtid, framför allt inom den arbetskraftsintensiva servicesektorn. För det andra beräknar Världsbanken att en korrekt hanterad migration inom den närmaste framtiden skulle kunna ge betydande monetärt bistånd i form av penningöverföringar till personer i fattiga länder (3). Penningöverföringarna mellan OECD-länderna, men också från OECD-länderna till utvecklingsländer samt mellan utvecklingsländer ökar konstant (4). Det kan således vara genom bland annat internationell migration som vi kan uppnå millenieutvecklingsmålen. Både penningöverföringar och faktorer som gemensam utveckling och cirkulär migration har stor betydelse för utvecklingen. Och ännu viktigare: utvecklingen får sin drivkraft från arbetsmarknadens behov i Västeuropa. |
2.3 |
I detta yttrande betonar kommittén behovet av ett välutvecklat, övergripande och integrerat angreppssätt avseende migrations- och utvecklingspolitiken som kan skapa en situation där alla parter är vinnare. |
2.4 |
Genom ett sådant angreppssätt erkänns den obalans i fråga om migrationens positiva och negativa konsekvenser för utvecklingsländerna. Migrationens kostnader och fördelar behandlas i enlighet därmed. Den internationella migrationen lindrar trycket från överbefolkning och arbetslöshet i vissa länder. En framgångsrik export av välutbildad arbetskraft blir en källa till penningöverföringar, utländska direktinvesteringar och kunskapsöverföring. Ett kontinuerligt utflöde av arbetskraft kan dock hindra utvecklingen i andra länder. En korrekt hanterad migration ökar därför migrationens positiva effekter samtidigt som de negativa konsekvenserna mildras. |
2.5 |
Kommittén stöder den bedömning som ledande internationella utvecklingsorganisationer gjort, bl.a. Världsbanken, Storbritanniens kommitté för internationell utveckling och Oxfam. Alla lyfter fram den internationella migrationens utvecklingspotential när det gäller att komma till rätta med fattigdom och skapa en hållbar ekonomisk utveckling i ursprungsländerna. Penningöverföringarna leder till stora inkomstökningar för de mottagande hushållen, vilket är en viktig drivkraft för att komma till rätta med fattigdomen på kort sikt. Med rätt styrning kan man på lång sikt även skapa hållbar utveckling, en tanke som bygger på begreppet gemensam utveckling, t.ex. välgörenhetsprojekt inom emigrantgruppen, penningöverföringar för sociala ändamål, kunskapsöverföring och transnationella företagsnätverk. |
2.6 |
Fördelen med en korrekt hanterad internationell migrations- och utvecklingspolitik är att man kan skydda utsatta länder (nästan alla afrikanska länder söder om Sahara) från negativa konsekvenser för ländernas utveckling på grund av migration. De utvecklingsländer som tjänar minst på penningöverföringar och välgörenhetsprojekt har ofta de högsta migrationskostnaderna: förlust av välutbildade och högt kvalificerade människor. Modeller med cirkulär och virtuell migration kan i viss utsträckning korrigera bristerna med okontrollerad emigrering. Inom migrations- och utvecklingspolitiken kan man dessutom ta hänsyn till de behov och särskilda egenskaper som kännetecknar vissa sektorer som är särskilt utsatta, t.ex. utbildnings- och vårdsektorn. Om inte stränga migrationsregler förhindrar förlusten av välutbildad vårdpersonal i områden som drabbats hårt av hiv och aids kommer andra utvecklingssatsningar att vara lönlösa. Ett bilateralt och regionalt migrationssamarbete mellan ursprungsländerna och EU kan spela en viktig roll när det gäller att skydda dessa sektorer som är av avgörande betydelse för utvecklingsländernas utveckling. |
2.7 |
Kommittén har noterat att migrationen i grunden påverkar ursprungsländerna och EU:s medlemsstater på många olika sätt, vilket i vissa fall erkänns först många år efter det att migrationsrörelsen inletts. En fråga som blir allt viktigare är situationen för de barn till migranter som stannar kvar i ursprungslandet samt deras hälsa och utbildningsmöjligheter i hushåll med ensamstående föräldrar. Ur samhällets synvinkel råder ofta en obalans mellan andelen kvinnor och män i migrationsområden, vilket med största sannolikhet påverkar de samhällsekonomiska ramvillkoren för utveckling på lång sikt. Dessa faktorer måste beaktas när den internationella migrationspolitiken planeras och genomförs. |
2.8 |
Kommittén vill lyfta fram det samhällsekonomiska ömsesidiga beroende som i dag råder mellan ursprungsländerna och EU:s medlemsstater. Ekonomiskt framgångsrika migranter i EU:s medlemsstater tenderar att skicka mer pengar till sitt hemland. Socialt välintegrerade migranter har likaledes större möjligheter att påverka utvecklingen i ursprungslandet genom välgörenhet, överföringar till sociala biståndsprojekt samt cirkulär eller virtuell migration, jämfört med migranter som inte är lika väl integrerade. EU:s medlemsstater måste följaktligen utarbeta metoder som förhindrar kompetensslöseri, genom bättre integration på arbetsmarknaden rent generellt, mer jämställda löner och förbättrade arbetsvillkor, bl.a. genom tillträde till fackföreningar eller genom att komma till rätta med migranternas ofta problematiska rättsliga ställning. På så sätt kan man maximera migranternas bidrag till mottagarlandet och öka deras utvecklingspotential. |
2.9 |
En fråga som hänger samman med denna problematik är vilka metoder som ska användas för att begränsa den oreglerade migrationen. Oreglerad migration är negativ för EU:s medlemsstater på grund av kopplingen till olaglig sysselsättning. Den oreglerade migrationen utgör också ett hot för (de illegala) migranterna, eftersom de ofta hamnar i en svag ställning och i ett förhållande som andra kan utnyttja till deras nackdel genom svåra arbetsförhållanden med få regler avseende hälsa och säkerhet. Oreglerad migration har också en negativ inverkan på utvecklingsmöjligheterna. Möjligheterna till integration i EU:s medlemsstater är begränsade och de höga kostnaderna för sådan migration minskar möjligheterna till penningöverföringar till hemländerna. Icke desto mindre är legalisering av situationen för migranter utan identitetshandlingar som är integrerade i värdländerna ett humanitärt krav och samtidigt en ekonomisk och social nödvändighet. Genom att öka möjligheterna till reglerad migration ökar man migrationens utvecklingspotential samtidigt som man försvårar för kriminella organisationer som bedriver människosmuggling och människohandel. Laglig migration leder därför till minskad exploatering. |
2.10 |
Kommittén noterar att Syd-Syd-migrationen är den vanligaste formen av internationell migration. Internationella migranter väljer oftast att flytta till ett grannland eller till ett näraliggande land (5). Migration innebär ett risktagande och kräver ekonomiska resurser, kunskaper och kontaktnät och förflyttningar inom ett lands gränser är självfallet den absolut mest förekommande formen av migration, framför allt för fattiga människor (6). En övergripande metod för hanteringen av migrations- och utvecklingspolitiken måste därför ta hänsyn till den regionala och interna migrationens möjliga inverkan på fattigdomsbekämpningen och den ekonomiska utvecklingen. |
2.11 |
Kommittén anmodar medlemsstaterna att tillämpa de standarder som anges i Internationella konventionen om skydd av rättigheter för samtliga migrerande arbetstagare och deras familjer (1990). |
3. Migration och fattigdomsminskning – vikten av att underlätta penningöverföringar
3.1 |
Kommittén vill lyfta fram utvecklingspotentialen hos de penningöverföringar som sker mellan migranter och deras familjer i hemlandet. Det finns stöd i forskningen för att penningöverföringar innebär en direkt ökning av inkomstnivån hos betalningsmottagaren, vilket därigenom minskar fattigdomen. |
3.2 |
Det finns dock en gråzon, som inte är försumbar (mellan 1/3 och 2/3), i fråga om penningöverföringar via informella kanaler. Detta får negativa konsekvenser för både migranterna och betalningsmottagarna liksom för EU:s medlemsstater och ursprungsländerna. Den bristfälliga konkurrens som kännetecknar finansiella tjänster i den informella sektorn innebär att migranterna och betalningsmottagarna inte har något val utan måste acceptera höga transaktionskostnader som i sin tur urholkar migranternas inkomster. För finansiellt svaga utvecklingsländer utgör penningöverföringarna en viktig källa för utländsk valuta. Om överföringarna sker den officiella vägen via det reguljära banksystemet förbättras den finansiella utvecklingen genom att den samlade nivån av sparande och långivning inom den lokala banksektorn ökar (7). Penningöverföringar genererar därmed en positiv makroekonomisk utveckling. Inom EU förknippar vi generellt den informella banksektorn med bristande säkerhet. Dylika informella finansiella transaktioner underlättar ofta penningtvätt eller finansiering av terroristorganisationer. |
3.3 |
Det finns många skäl till varför migranter ofta väljer informella kanaler i stället för det reguljära banksystemet när de för över pengar till sina hemländer. Många migranter väljer informella överföringskanaler eftersom det reguljära banksystemet är för dyrt, för långsamt, för byråkratiskt eller helt enkelt inte tillgängligt. Migranter saknar också förtroende för ursprungslandets banksektor eller är rädda för växelkursfluktuationer. Fattiga betalningsmottagare, framför allt personer som bor i avlägset belägna landsbygdsområden, har inte tillgång till landets banksystem. Många har inte råd att betala de avgifter som krävs för att ha ett bankkonto. Överföringsavgifterna inverkar oproportionerligt mycket på låginkomstfamiljer som regelbundet skickar små belopp. Migranter som saknar uppehållstillstånd kan inte utnyttja banksystemet eftersom de saknar de dokument som krävs för att öppna ett bankkonto. |
3.4 |
Kommittén uppmanar medlemsstaterna, kommissionen, parlamentet och rådet att beakta följande initiativ som ett sätt att främja utveckling: |
3.4.1 |
Migranter som bor och arbetar utomlands bör kunna öppna sparkonton i utländsk valuta hos inhemska banker i ursprungslandet. |
3.4.2 |
Familjer med låga inkomster bör kunna utnyttja banktjänster genom att bankerna tillämpar rimliga bankavgifter och utvidgar sin verksamhet till att omfatta befolkningsgrupper som för närvarande saknar bankkonto. Detta skulle kunna ske genom att man kopplar bankernas tjänster till andra tjänstesektorer, t.ex. postväsendet, stora affärskedjor eller befintliga kreditkassor. Sänkta avgifter för penningöverföringar får dock inte ätas upp av ofördelaktiga växelkurser som fastställts på en nivå där bankerna gör orimliga vinster. |
3.4.3 |
Konkurrensen mellan företag som tillhandahåller överföringstjänster måste skärpas så att överföringsavgifterna kan sänkas. Icke-statliga organisationer och offentliga myndigheter inom EU kan främja konkurrensen genom att tillhandahålla prisjämförelser mellan olika företag. Ett intressant exempel är webbsidan www.sendmoneyhome.org. Det civila samhället skulle i samarbete med olika finansiella institutioner kunna verka för att förbättra migranternas ekonomiska kunskaper. |
3.4.4 |
En modernisering av bankteknologin i ursprungsländerna skulle minska transaktionskostnaderna avsevärt, skynda på handläggningen och förbättra säkerheten. För att öka effektiviteten ytterligare skulle man kunna använda satellitbaserad informationsteknik i avlägset belägna områden som stöd för ett förbättrat överföringssystem. Betalkort och kompletterande mobiltelefonitjänster är exempel på innovativa lösningar för att utvidga det nuvarande systemet. Alla dessa kapacitetsbyggande åtgärder kräver investeringar. Incitament för dylika investeringar kan skapas inom ramen för det internationella utvecklingsbiståndet eller via offentlig-privata partnerskap. |
3.4.5 |
De stränga identifieringskraven är avskräckande för migranter utan uppehållstillstånd som vill öppna ett bankkonto. Banker bör utveckla idéer som gör det enklare för migranter (utan uppehållstillstånd) att utnyttja olika banktjänster. Medlemsstaterna bör överväga om regelverket för banksektorn bör ändras i syfte att möjliggöra denna process. |
3.5 |
Minskade överföringsavgifter är ett första nödvändigt steg för att öka penningöverföringarnas utvecklingseffekter. Åtgärder för att underlätta betalningsflödet bör också vidtas. EU-länderna bör även inleda ett penningöverföringssamarbete med de ursprungsländer till vilka stora belopp överförs. Detta samarbete skulle kunna bidra till att fattiga människor får tillgång till banksystemet, överföringsföretagens möjligheter att underlätta överföringsflödet förbättras och incitament skapas för att använda reguljära överföringskanaler. |
3.6 |
Kommittén anmodar bankerna i EU att utarbeta en policy för banktjänster som präglas av ett starkt socialt företagsansvar och som lyfter fram bankernas centrala roll när det gäller att tillgodose migranters och deras familjers behov. |
3.7 |
Kommittén efterlyser i synnerhet partnerskap som tar fasta på initiativ som bidrar till att penningöverföringarna används för utvecklingsändamål genom lägre kostnader och förbättrad tillgång till banksystemet. Två framgångsrika modeller beskrivs nedan. |
3.7.1 |
Organisationen för mobiltelefonioperatörer GSM Association och betalningsklareringsföretaget MasterCard har infört ett system som gör det möjligt för migranter att ladda upp kontanter på sina mobiltelefoner och därefter skicka pengarna till ett mobilnummer i utlandet, där betalningsmottagaren får ett textmeddelande som informerar om att pengarna har anlänt. |
3.7.2 |
Lloyds TSB Bank i Storbritannien har inlett ett samarbete med indiska ICICI Bank som gör det möjligt för indier som inte är bosatta där att föra över pengar gratis till Indien så länge som det finns ett minimibelopp på deras konto i ICICI Bank. |
3.8 |
Framför allt under konflikter och kriser samt efter naturkatastrofer är penningöverföringar ett effektivt och snabbt sätt att tillgodose behoven hos flyktingar och andra drabbade i ursprungsländerna. Humanitära biståndsorganisationer och organisationer som är först ute på fältet vid dylika situationer bör beakta möjligheten att erbjuda penningöverföringar som en del av deras biståndspaket efter en konflikt eller naturkatastrof. |
4. Migration och åtgärder för att komma till rätta med ojämlikhetsklyftan – att reglera de legala migrationsströmmarna till förmån för underutvecklade regioner
4.1 |
Trots penningöverföringarnas potential att bekämpa fattigdom i realtid för betalningsmottagarna har transaktioner mellan privatpersoner begränsad effekt på landets utveckling, eftersom fördelen att kunna ta emot överföringar från utlandet generellt sett inte omfattar den fattiga befolkningen. Tvärtom, personer som har råd att finansiera migrationens initialkostnader kommer ofta från lägre medelinkomsthushåll. Penningöverföringarna sker dessutom i första hand till länder med stor befolkning i utlandet och en medveten politik för humankapitalexport. Mindre än en tredjedel av penningöverföringarna går till världens minst utvecklade länder. Ett kontinuerligt inflöde av pengar kräver i stor utsträckning ett kontinuerligt utflöde av migranter och påverkas därför av förändringar i invandringspolitiken eller den ekonomiska tillväxten i världens utvecklade länder. |
4.2 |
För att öka penningöverföringarnas fattigdomsbekämpande effekter och samtidigt minska ojämlikhetsklyftan måste EU-länderna inte bara förbättra och underlätta överföringarna på det sätt som beskrivs ovan, utan också styra migrationsflödet på ett bättre sätt. Restriktioner som förhindrar migranter att vistas och arbeta i mottagarländerna påverkar följaktligen flödet av penningöverföringar till ursprungsländerna negativt. EU-länderna kan dessutom aktivt bestämma vart penningöverföringarna ska gå genom att ge grupper av migranter från vissa länder eller regioner preferensstatus. Detta skulle kunna förhindra att befintliga migrantnätverk leder till regional snedvridning i ett land eller till ökad ojämlikhet i ursprungsländerna. Värdlandet kan således i ett tidigt skede bistå ursprungsländernas minst utvecklade regioner och bidra till att ojämlikhetsklyftan minskar. Ytterligare en åtgärd som syftar till att penningöverföringarna når de minst utvecklade regionerna är att vända sig till personer i låginkomsthushåll och underlätta migrationsprocessen för dem. |
5. Migration och (gemensam) utveckling
5.1 |
Gemensam utveckling är samlingsnamnet på verksamhet som utförs av migranter som kompletterar (inte ersätter) andra utvecklingsinsatser. Sådan verksamhet kännetecknas av behovsprövad programplanering, långsiktighet och möjligheten att skapa länkar mellan emigranter i utlandet och personer i ursprungsländerna. En form av gemensam utveckling som når alla inkomstnivåer i den mottagande gruppen är investeringar i infrastruktur för utbildning och grundläggande hälsovård tack vare penningöverföringar. Kommittén stöder därför åtgärder för att förankra penningöverföringar till utvecklingsländernas i gemensamma utvecklingsprojekt. |
5.1.1 |
Ett initiativ som förtjänar att omnämnas är kapitalmatchningsprogrammet. Varje penninggåva från migranter till gemensamma utvecklingsändamål i ursprungslandet matchas med ett lika stort belopp från övriga institutioner som ingår i samarbetsprojektet (8). Under idealiska förhållanden och för att uppnå hållbara effekter på lång sikt bör dessa samarbetsparter vara organisationer för utvecklingsbistånd som bidrar till programmet med förvaltningsexpertis och personal med yrkeserfarenhet tillsammans med politiker på lokal nivå. Dessa kapitalmatchningsprogram bör komma till den breda allmänhetens kännedom och vara lätta att kontakta genom informationsplattformar som också främjar användningen av reguljära bankkanaler för penningöverföringar. När framgångsrika kapitalmatchningsprogram väl har utarbetats kan ytterligare samarbetsparter från den privata sektorn inkluderas i programmen. Framför allt företag som sysselsätter en betydande andel migranter och finansiella företag som bidrar till enklare penningöverföringar bör ta sitt sociala företagsansvar och uppmuntras att delta. Sådana offentlig-privata partnerskap gynnar samtliga deltagande parter. Utvecklingseffekterna ökar tack vare större kollektiva överföringar och företag och banker skapar ökat förtroende gentemot sina kunder. Kommittén är emellertid medveten om att man i ett samarbete mellan ursprungslandet och mottagarlandet bör beakta alla nivåer: såväl regeringar och myndighetsinstitutioner som arbetsmarknadsparter och det civila samhällets organisationer. På detta sätt skulle utvecklingen av praxisen och av stadgar för att bekämpa korruption förhindra att ett hänsynslöst utnyttjande av de medel som överförs uppkommer. |
5.2 |
Andra former av gemensamma utvecklingsprojekt fokuserar på att styra penningöverföringarna till företagar- och investeringsrelaterad verksamhet. |
5.2.1 |
Ursprungsländerna kan skapa incitament för att öka det totala penninginflödet till gemensamma utvecklingsprojekt genom särskilda inkomstskatteavdrag för migranter som investerar i det lokala näringslivet eller befrielse från tullavgifter vid import med anledning av företagsinvesteringar. |
5.2.2 |
Kommittén rekommenderar att banksektorn och biståndsorganen prövar olika pilotprojekt som kopplar samman penningöverföringar och mikrofinansieringsinstitutioner i utvecklingsländerna. |
5.2.3 |
Banksektorn i ursprungsländerna och inom EU bör uppmanas att utveckla partnerskap för penningöverföringar i syfte att underlätta motköp av kompletterande finansiella tjänster, t.ex. genom att erbjuda lån till småföretag eller bolån vid sidan om penningöverföringstjänster. |
5.2.4 |
För att stödja och utöka denna verksamhet bör biståndsorgan och organisationer i det civila samhället informera invandrargrupper i EU om olika investeringsmöjligheter, erbjuda företagarutbildning och stödja nätverk som består av migranterna i utlandet och företagare i ursprungslandet som behöver ytterligare kapital. Kontakter bör skapas mellan migranter som startar egna företag i värdländerna och företagare i ursprungsländerna inom ramen för strategiska företagar- och utvecklingsnätverk. |
5.3 |
Vissa av de åtgärder som nämns ovan kräver ett samarbete med olika emigrantorganisationer i mottagarländerna. Kontaktnätet mellan emigranter och hemlandet är i huvudsak resultatet av individers eller gruppers agerande på eget initiativ. Dessa nätverk är en viktig källa för utländska direktinvesteringar, kunskaps- och tekniköverföring samt överföringar till såväl välgörenhetsprojekt som projekt för sociala och kulturella ändamål. De kan även spela en viss roll i en freds- eller återuppbyggnadsprocess. De minst utvecklade länderna saknar dock möjligheten att leta upp migranter i utlandet och skapa de emigrantnätverk som krävs för att styra deras resurser till olika utvecklingsprojekt (penningöverföringar, investeringar, kompetens och kunskap). |
5.4 |
Utmaningen lägger därför i att bygga upp kompetensen inom organisationer för emigranter från världens fattigaste länder och att rikta in utvecklingen på befolkningsgrupper med lägst inkomster. |
5.5 |
Under kompetensbyggandet måste hänsyn tas till att emigranterna i de flesta fall är informellt organiserade och att kopplingen dem emellan är relativt svag. Strukturen kretsar kring personer från ett och samma land och kontakterna präglas av en idiosynkratisk dynamik i förhållandet till ursprungslandet. |
5.6 |
Att hitta lämpliga grupper av emigranter och stärka deras möjligheter att bidra till utvecklingen i ursprungsländerna kan resultera i kompetensförstärkning. Detta kan uppnås via humankapitalprogram som engagerar migranter (eller deras barn) i offentliga eller privata utvecklingsprogram. Dessa program tar till vara språkkunskaper och kulturell kompetens. Utvecklingsländerna får på så sätt tillgång till färska yrkeserfarenheter, kunskaper och kontakter. |
5.6.1 |
Ett nödvändigt steg i arbetet med att öka kompetensen inom emigrantorganisationerna och de minst utvecklade länderna är att kartlägga dessa organisationer och nätverk. Kommittén rekommenderar därför att det inrättas frivilla register över yrkesskickliga migranter från länder med stor kompetensflykt som är bosatta inom EU och över små och medelstora företag som ägs av personer från utvecklingsländerna i fråga. |
5.6.2 |
När emigrantorganisationerna har kartlagts bör kontakter knytas med ursprungsländerna så att organisationerna kan bidra till ländernas utveckling. EU och internationella utvecklingsorganisationer bör inrätta plattformar och forum, stipendier för resor och studier samt anordna näringslivsträffar för att underlätta denna process. |
5.7 |
Förekomsten av emigrantorganisationer är ingen garanti för en positiv utveckling i ursprungslandet per automatik. De politiska och samhällsekonomiska förhållandena och den politik som förs i det berörda utvecklingslandet spelar en lika viktig, om inte helt avgörande roll. Emigrantorganisationer bör rent generellt involveras mer i arbetet med utvecklingsfrågor. Biståndsorganisationer bör därför ta kontakt med emigrantorganisationer för att diskutera hur ett meningsfullt samarbete skulle kunna se ut. |
5.8 |
Kommittén stöder inrättandet av särskilda migrations- och utvecklingsfonder i syfte att möjliggöra ovannämnda utvecklingsfrämjande åtgärder. |
6. Migration och åtgärder för att minska effekterna av kompetensflykt: kompetensförstärkning, bättre förutsättningar för cirkulär och virtuell migration
6.1 |
Det frivilliga utflödet av humankapital får ofta positiva ekonomiska konsekvenser för ursprungslandet. Den internationella migrationen lindrar trycket från överbefolkning och arbetslöshet i många ursprungsländer. Vissa länder lyckas medvetet exportera arbetskraft för att på så sätt skaffa en källa till penningöverföringar, utländska direktinvesteringar och kunskapsöverföring. Ett kontinuerligt utflöde av arbetskraft, framför allt välutbildade personer med hög kompetens, kan dock hindra utvecklingen i de minst utvecklade länderna, som saknar både ekonomiska och institutionella möjligheter att ersätta dessa människor som behövs för landets utveckling. |
6.2 |
Kommittén anmodar därför alla aktörer att först och främst vidta alla nödvändiga åtgärder som minskar effekterna av kompetensflykt. Därefter måste planer utarbetas för att förhindra att humankapitalets värde sjunker i utsatta ekonomier och sektorer. Kommissionen har i det meddelande som nyligen offentliggjordes redan pekat på att åtgärder för att minska kompetensflykt omfattar cirkulär och virtuell migration (9). Etiska uppförandekoder, högre inkomster och kompensationsfonder är åtgärder som kan vidtas för att motverka att välutbildad arbetskraft lämnar landet. Ett skräddarsytt program för utlokalisering av arbetstillfällen från OECD-länderna till utvecklingsländerna kan dessutom minska migrationstrycket i just dessa länder. De överväganden som diskuteras för att hindra kompetensslöseri i den rika världen skulle dock kunna tillämpas på personer som arbetar inom de företag som utlokaliserats till utvecklingsländerna. |
6.3 |
Cirkulär och virtuell migration underlättas via ovannämnda möjligheter för emigranter inom EU och deras förmåga att knyta kontakter med ursprungsländerna – s.k. kompetensförstärkning. Välutbildade migranter med universitetsutbildning eller yrkesutbildning från EU:s medlemsstater kan vara en tillgång för ursprungsländerna om dessa kunskaper och tjänster kan överföras till ursprungsländerna. |
6.4 |
Kompetensförstärkning hänger samman med kompetensflykt i så måtto att nettoförlusten i ursprungsländerna leder till motsvarande migrationsbaserade kompetensförstärkning inom EU. En viktigare faktor är dock att kompetensförstärkning kan minska vissa negativa effekter av kompetensflykten i ursprungsländerna. Enskilda migranter kan erbjuda ursprungslandet sina kunskaper eller organisationskompetens på tillfällig basis – tillfälligt återvändande – eller på virtuell basis via tillämpningar och plattformar på Internet. |
6.4.1 |
Viseringsreglerna bör anpassas så att det blir lättare för yrkesverksamma personer att ”pendla” mellan EU och ursprungslandet. Internationella utvecklingsorganisationer bör beakta olika utvecklingsmetoder som innebär en virtuell överföring av välutbildade migranters tjänster och kunskaper. Hjärtspecialister inom EU kan via Internet analysera patientjournaler från ursprungslandet. Geologer kan erbjuda toppmoderna laboratorier inom EU och finansanalytiker kan bedöma affärsplaner för mikrofinansieringsprogram. Genom att utfärda viseringar för flera inresor kan cirkulär migration underlättas. |
6.4.2 |
Möjligheten för migranter att flytta över pensionsbidrag och sociala trygghetsförmåner från EU:s medlemsstater till ursprungslandet är ett annat kraftfullt incitament för återvändande eller cirkulär migration. |
6.4.3 |
Utvecklingsländerna måste bli mer medvetna om befintliga möjligheter till gemensam utveckling. Det är också viktigt att utvecklingsländerna uppmuntras och lär sig att bygga kontaktnät med emigranterna i utlandet. |
6.4.4 |
Dessa åtgärder förutsätter naturligtvis att migranterna lyckas integreras i EU-medlemsstaten. EU:s medlemsstater måste minska dagens kompetensslöseri, när välutbildade migranter utför okvalificerat arbete. Utvärderingen av migranters kunskaper måste förbättras. Examina och utbildningsbevis från ursprungsländerna måste erkännas. Detta skulle öka migranternas bidrag till mottagarlandet, vilket i sin tur möjliggör ökad utveckling i ursprungsländerna. |
6.5 |
Grundregeln måste vara att förhindra utflyttning från utbildnings- och vårdsektorerna. Dessa utsatta sektorer måste skyddas från kompetensflykt, vilket kräver åtgärder både i form av ”morot” och ”piska”. |
6.5.1 |
Kommittén anmodar de utvecklade länderna att inte anställa personal från dessa utsatta utvecklingsländer. Den brittiska regeringen har infört en exemplarisk uppförandekod avseende etisk rekrytering, som förpliktar offentliga och privata vårdinrättningar att inte nyanställa personal från länder med personalbrist inom vårdsektorn. |
6.5.2 |
EU-ländernas politik för arbetskraftsinvandring kan på samma sätt anpassas så att flödet av välutbildad arbetskraft från utsatta utvecklingsländer blir så litet som möjligt. |
6.6 |
Andra åtgärder för att komma till rätta med kompetensflykten kan vidtas, beroende på vilka resurser som finns tillgängliga för utvecklingsländer som riskerar att drabbas eller redan drabbats svårt av kompetensflykt. |
6.6.1 |
Ett alternativ är att bygga upp ett humankapitalöverskott som möjliggör en exportorienterad utvecklingsstrategi (avseende arbetskraft). Sådana utbildningsinsatser kan finansieras via utreseskatter för välutbildad arbetskraft som väljer att flytta utomlands. Dessa skatter kan tas ut av emigranten eller av EU-medlemsstaten. |
6.6.2 |
Återbetalningsöverenskommelser (kompensationsfonder) som ingås mellan migranten och ursprungslandet före avresan kan motverka permanent migration och ursprungslandet kan få tillbaka kostnaderna för den utbildning som tillhandahållits (10). |
6.6.3 |
Kompetensförstärkning för ursprungsländer som drabbats hårt av kompetensflykt vore ytterligare en möjlighet. |
6.6.4 |
Välutbildad arbetskraft som kommer till EU för fortbildning eller specialisering inom EU kan få tillstånd för återinresa till EU eller dra fördel av förenklade förfaranden för korttidsviseringar. Dessa åtgärder för cirkulär migration kan vara incitament för återvändande till ursprungsländerna. |
7. Hänsyn till migration och utvecklingspolitik på andra politikområden samt åtgärder för att garantera en sammanhängande politik
7.1 |
Kommittén konstaterar, vilket nämns ovan, att Syd-Syd-migrationen och den regionala migrationen är mycket mer omfattande än den internationella migrationen mellan utvecklingsländer och utvecklade länder. Större hänsyn bör därför tas till regionala lösningar för att styra migration och utveckling, bl.a. de åtgärder som vidtagits av Afrikanska unionen. |
7.2 |
Kommittén vill betona att det är nödvändigt att ta hänsyn till migrationen och utvecklingspolitiken när EU:s medlemsstater lägger fast invandrings- och integrationspolitiken, när ursprungsländerna utarbetar sina nationella utvecklingsstrategier och när de internationella utvecklingsorganisationerna tar fram sina strategier för fattigdomsbekämpning. |
7.3 |
Kommittén noterar att det är viktigt med en sammanhängande politik för att migrations- och utvecklingspolitiken ska bli framgångsrik. Handels- och säkerhetsaspekter får inte motverka det migrations- och utvecklingspolitiska arbetet för ökad utveckling. Kommittén betonar också att det är lika viktigt att EU:s medlemsstater eftersträvar en sammanhängande politik genom att inte argumentera för olika politiska åtgärder på nationell nivå och EU-nivå. |
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) SOC/268 ”Invandring och utvecklingssamarbete” av den 4 juni 2007.
(2) KOM(2007) 248 slutlig, 16.5.2007.
(3) Världsbanken 2006 Global Economic Prospect.
(4) Enligt Världsbanken fördubblades penningöverföringarna mellan 2001 och 2005 till rekordhöga 249 miljarder US-dollar år 2005, varav 180 miljarder gick till världens utvecklingsländer. Detta belopp är fyra till fem gånger så stort som det officiella utvecklingsbiståndet (Världsbanken (2006): International Migration Agenda and the World Bank – Managing Risks and Enhancing Benefits). Oxfam uppskattar att det årliga inflödet av penningöverföringar till utvecklingsländerna uppgår till 80 miljarder US-dollar (International Development Committee Inquiry on Migration and Development, Oxfam, 2003). The Global Commission on Internation Migration uppskattar de årliga totala penningöverföringarna till utvecklingsländerna till 93 miljarder US-dollar (Migration and Development, Policy Analysis and Research Programme, 2003). Sammanfattningsvis utgör penningöverföringarna 2,2 % av samtliga utvecklingsländers BNP (Internationella Valutafonden 2005).
(5) Särskilt Sydafrika tvingas bära en extra tung börda genom att landet är ett eftertraktat mål i hela regionen.
(6) Se ”Moving out of poverty – making migration work better for poor people”, Storbritanniens departement för internationell utveckling
(http://www.dfid.gov.uk/pubs/files/migration-policy-paper-draft.pdf).
(7) Bankerna kan följaktligen låna billigare och på längre sikt från de internationella kapitalmarknaderna genom att utfärda värdepapper för framtida penningöverföringar.
(8) Ett exempel är den grupp från den mexikanska delstaten Zacatecas som emigrerat till USA. Inom ramen för programmet ”Three for One” matchas varje dollar som emigrantorganisationerna skickar med en dollar från Mexikos federala regering och ytterligare en dollar från delstaten Zacatecas. För att sådana initiativ ska bli framgångsrika måste migranterna under alla omständigheter vara socialt välintegrerade i värdlandet för att kunna organisera sig själva.
(9) Meddelande från kommissionen om cirkulär migration och partnerskap för rörlighet mellan Europeiska unionen och tredjeländer.
(10) För ytterligare information om kompensationsfonder mellan mottagar- och ursprungsländer se EESK:s förberedande yttrande om ”Hälsa och migration” (föredragande Sukhdev Sharma och medföredragande Ágnes Cser) (EUT C 256, 27.10.2007).
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/89 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Relationerna mellan EU och Moldavien – Det organiserade civila samhällets roll”
(2008/C 120/19)
Vid sin plenarsession den 15 februari 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om
”Relationerna mellan EU och Moldavien – Det organiserade civila samhällets roll”.
Facksektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 15 november 2007. Föredragande var Evelyne Pichenot.
Vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 117 röster för, 2 röster emot och 1 nedlagd röst.
1. Slutsatser och rekommendationer
1.1 Främja det civila samhällets roll i relationerna mellan EU och Moldavien
1.1.1 |
År 2005 var en vändpunkt i förbindelserna mellan EU och Moldavien. Med antagandet av handlingsplanen EU–Moldavien (2005–2008), installationen av en EU-delegation i huvudstaden och utnämningen av en hög representant för förhandlingarna om Transnistrienkonflikten har villkoren för ett genomförande av ett partnerskaps- och samarbetsavtal förbättrats avsevärt. Mot den bakgrunden syftar detta första yttrande från EESK om samarbetet EU–Moldavien till att främja det civila samhällets roll i syfte att stärka denna dynamik och påbörja en gemensam dagordning genom initiativ i en nära framtid. |
1.1.2 |
Grunden för ett förstärkt samarbete mellan Europeiska unionen och Moldavien måste utgöras av gemensamma värderingar, bland annat i fråga om respekten för grundläggande rättigheter, arbete för ett demokratiskt samhälle som är öppet för alla och godtagande av principen om en dialog grundad på oberoende hos partnerna i det civila samhället. Det civila samhället utgör en del av Moldaviens framtida identitet. Det tar sin utgångspunkt i den mänskliga rikedom som samlats i ett område där många kulturer och språk möts. Denna rikedom är en stor tillgång. |
1.1.3 |
Man tvingas konstatera att det i Moldavien liksom i de flesta andra OSS-länder med liknande historisk bakgrund saknas traditioner och erfarenheter när det gäller oberoende organisationer i det civila samhället. Mot bakgrund av den pågående utvecklingen anser kommittén emellertid att det är nödvändigt att inleda kontakter för att finna partner som är öppna för framsteg med respekt för dessa gemensamma värderingar. |
1.1.4 |
EESK vill påminna om att ett framgångsrikt genomförande av handlingsplanen EU–Moldavien (1) inom ramen för grannskapspolitiken är kopplat till förmågan att få organisationer i det civila samhället att ansluta sig och delta i genomförandet. Det är således önskvärt att kommissionen sänder en tydlig signal och föreslår kriterier, förfaranden och instrument som möjliggör större deltagande från det civila samhället. EESK välkomnar emellertid de insatser som gjorts av EU:s delegation i Chisinau för att lära känna det moldaviska civila samhället. Detta främjar möjligheterna för företrädare från det civila samhället att formellt inbjudas att delta i utvärderingen av handlingsplanen i april 2008 och i de följande etapperna när partnerskapet stärks. |
1.1.5 |
EESK förordar att man successivt bygger upp en långsiktig relation med det moldaviska civila samhället, och börjar med att upprätta strukturer för förbindelserna. Mot den bakgrunden vore det lämpligt att anordna en konferens 2008, förberedd genom en föregående studieresa, i syfte att finna partner vars arbetssätt präglas av en strävan efter insyn. Denna konferens med deltagande av lokala och regionala aktörer skulle syfta till att utforma en gemensam arbetsplan på grundval av följande förslag:
En sådan handlingsplan kräver ett åtagande att finansiera det civila samhällets initiativ genom EU:s program. |
1.1.6 |
Efter konferensen 2008 med det moldaviska civila samhället är det lämpligt att lansera nya initiativ och i en ”grannskapsgrupp” inom EESK sköta förbindelserna, som ska baseras på framåtskridande, dvs. noggrant beakta de grundläggande principerna för gott styresskick och hållbar utveckling. Grunden för detta arbetssätt ska vara principerna i det nya allmänna preferenssystemet (GSP Plus):
|
1.1.7 |
På så vis kan EU ge incitament till organisationerna i det moldaviska civila samhället att arbeta för att uppnå de europeiska standarderna vad avser oberoende, representativitet och öppenhet. Kommissionen bör i samband med att den utarbetar etapprapporter om den nationella handlingsplanen även fortsättningsvis ägna en särskild avdelning åt respekten för grundläggande rättigheter, till exempel föreningsfrihet och yttrandefrihet, och lägga till en granskning av organisationsrätten. |
1.1.8 |
EESK bör prioritera att få moldavierna själva att successivt ta kontrollen över de verktyg och den sakkunskap som internationella och europeiska institutioner har ställt till deras förfogande. Kommittén står bakom Europarådets begäran om stöd från det civila samhället i kampen mot korruption (den princip som satsningen Group of States against Corruption (GRECO) bygger på) (4). Gränsöverskridande samarbete krävs också i kampen mot den organiserade brottsligheten. |
1.1.9 |
EESK stöder också de europeiska och internationella givarnas initiativ till samråd om samordning av åtgärderna. Kommittén förordar prioriterade åtgärder till förmån för grundläggande sociala tjänster i programmen mot fattigdom och vill särskilt peka på vikten av att förbättra levnadsvillkoren i barnhemmen, att sänka priserna på anti-retrovirala läkemedel och att verka för bättre integration av offer för människohandel. |
1.1.10 |
Den utdragna torkan sommaren 2007 försatte landet i en svår situation eftersom skördarna blev dåliga, vilket medförde konkurser och överskuldsättning. Regeringen har begärt internationellt livsmedelsbistånd och tekniskt stöd från FAO. Kommittén lägger stor vikt vid att knyta kontakter med civila samhällsorganisationer inom livsmedelssektorn. Kommissionen har beviljat tre miljoner euro i humanitärt bistånd på kort sikt till landsbygdsområden i de mest sårbara länderna. |
1.1.11 |
Av största intresse är, enligt EESK, nätverk och gemensamma projekt som omfattar alla moldavier, inklusive organisationer för invånarna i Transnistrien. Kommittén uppmuntrar EU att upprätthålla satsningarna på att lösa denna konflikt så att den territoriella enheten bevaras och stödinsatserna vid gränserna fortsätter (EUBAM). |
1.1.12 |
EESK rekommenderar att man främjar diskussioner om demokratisk praxis inom organisationer i det civila samhället och upplyser våra moldaviska samtalspartner om EESK:s publikationer, som finns tillgängliga på Internet (bl.a. på rumänska), och de nationella ekonomiska och sociala rådens arbete via CES-link. EESK uppmuntrar medlemsstaternas ekonomiska och sociala råd (i synnerhet i Rumänien och Bulgarien) och Aicesis (5) att arbeta tillsammans för att visa det moldaviska samhället på de verktyg och den praxis som finns inom EU:s civila samhälle. |
1.1.13 |
Kommittén skulle gärna se att det moldaviska civila samhället deltog i ökad utsträckning i dialogen med länderna på västra Balkan och den regionala Svartahavsdialogen, bland annat genom mellanregionalt och gränsöverskridande samarbete i detta område av strategisk betydelse för den närmaste framtiden. Samarbetet mellan EU och Moldavien är en del av ett konsoliderat samarbete med de närliggande länderna, i synnerhet Ryssland. |
1.2 Underlätta stödet till organisationer som verkar för framtidstro och försoning
1.2.1 Upprätta en konstruktiv social dialog
Med tanke på de svaga relationerna mellan arbetsmarknadsparterna vill EESK påpeka att Moldavien åtagit sig att genomföra inte bara ILO:s konventioner, utan också Europarådets sociala stadga med dess möjligheter att inlämna klagomål. Kommittén förordar att man erbjuder ett tekniskt stöd för hanteringen av arbetskonflikter genom särskilda domstolar.
1.2.2 Konkretisera åtagandet att främja kontakterna med det europeiska samhället
EESK stöder fullt ut ingåendet av avtalet om visum och återvändande som banar vägen för ett system som gör det lättare att få visum i syfte att öka i synnerhet möjligheterna till utbyten för medborgare som är viktiga för framtiden som universitetslärare, forskare och journalister samt företrädare för det civila samhället. Kommittén rekommenderar att man i högre grad öppnar gemenskapsprogram, särskilt för ungdomar genom Erasmus Mundus. De avtal om att göra det lättare att erhålla visum och att återvända som undertecknades i oktober 2007 (6) kan bidra till att lösa problemet med att så många moldaviska medborgare ansöker om rumänskt medborgarskap.
EESK uppmanar den moldaviska regeringen att verka för att det civila samhället inlemmas i europeiska och internationella sammanhang (WTO, OSSE, Europarådet och organisationen för samarbete mellan franskspråkiga länder). EESK uppmuntrar medlemsstaterna att sträva efter och finansiera kontakter och utbyte med det moldaviska civila samhället (universitetsstipendier, vänortssamarbete, gränsöverskridande samarbete).
1.2.3 Miljöfrågor
EESK förordar att man stöder miljöorganisationer som verkar för destruering av vapenlager och ammunition som inte går att frakta bort, militärt avfall och industriellt avfall samt för vattenrening.
2. Huvuddragen i den socioekonomiska situationen i Moldavien
2.1 |
Med en BNP per invånare på cirka 1 000 dollar är Moldavien det fattigaste landet på den europeiska kontinenten, och det enda europeiska land som finns med på Världsbankens förteckning över länder med låga inkomster. Den moldaviska befolkningen (mindre än 4 miljoner 2004) minskar som ett resultat av ökad dödlighet (i synnerhet bland män), minskade födelsetal och stor utvandring. |
2.2 |
Fattigdomen nådde dramatiska nivåer mellan 1999 och 2005, men har sedan dess gått tillbaka något och ligger i dag på en nivå på närmare 30 % i genomsnitt. Förbättringen sker ojämnt vilket skapar fickor av absolut fattigdom (2 dollar/dag) som ofta drabbar barn och äldre. På landsbygden och i småstäderna befinner sig 40–50 % under fattigdomsgränsen. |
2.3 |
Ett mycket stort antal barn riskerar att bli utnyttjade i barnarbete och prostitution på grund av att de saknar fast bostad. Den utbredda fattigdomen har också avsevärt ökat förekomsten av s.k. ”socialt föräldralösa”, barn som av sina familjer lämnas in på barnhem eftersom familjerna saknar ekonomiska möjligheter att ta hand om dem. |
2.4 |
Kvinnor diskrimineras i ökad utsträckning som en följd av den försämrade sociala situationen. De ställs inför hög arbetslöshet, kvalifikationsförlust, låg lön och säsongsarbete inom jordbruket. De löper större risk än män att drabbas av fattigdom, särskilt genom det försämrade sociala skyddet (på områden som hälsovård, utbildning och familj) och de lägre pensionerna. Denna situation får kvinnor, ofta mödrar, att acceptera olagliga eller farliga förslag som leder till att de blir offer för människohandel. De flesta av dessa offer är unga kvinnor som söker arbete. |
2.5 |
År 2004 antog Moldavien ett program för tillväxt och kamp mot fattigdom med stöd av Världsbanken, FN:s utvecklingsprogram (UNDP) och andra givare. I december 2006 inledde givare från olika finansinstitut och EU en samordningssatsning, en väl fungerande metod för att göra förvaltningen av villkoren enhetlig och effektiv, och gjorde åtaganden i form av gåvor och lån på en miljard euro för de kommande fyra åren. |
2.6 En försämrad arbetsmarknad
2.6.1 |
Situationen på arbetsmarknaden försämrades avsevärt i Moldavien under nittiotalet i samband med ekonomins sammanbrott. Som en följd av den ryska krisen i augusti 1998 föll sysselsättningen. Från 2003 blev tillväxten åter positiv. Arbetslösheten minskade från 11 % 1999 till ca 7,4 % av den aktiva befolkningen i slutet av 2006. Ungefär 35 % av den arbetande befolkningen ägnar sig åt informell verksamhet (7). |
2.6.2 |
Trots att reallönerna har fortsatt att öka ligger medellönen på en mycket låg nivå, 2006 på motsvarande 129 dollar (8). Man måste emellertid beakta även andra inkomstkällor. Dels får en stor andel av familjerna utländsk valuta från familjemedlemmar utomlands, dels är det odeklarerade arbetet betydande: Enligt det offentliga statistikorganet är mer än 200 000 arbetstagare (dvs. 15 % av den aktiva befolkningen) anställda i icke registrerade företag, och 35–40 % av personalen på registrerade företag deklareras inte av arbetsgivaren (i synnerhet i byggbranschen och jord- och skogsbruket). |
2.6.3 |
Många moldaviska medborgare har lämnat sitt land för att arbeta i utlandet, de flesta av dem olagligt. Denna utvandring är delvis säsongsbetonad och omfattar uppskattningsvis cirka en miljon vuxna, dvs. ungefär 30 % av den samlade arbetskraften. Humankapitalförlust och luckor i finansieringen av systemen för hälso- och sjukvård och social trygghet återfinns bland de negativa konsekvenserna av denna utvandringsvåg. Med tanke på fattigdomen är det troligt att arbetsutvandringen kommer att fortsätta även under de kommande åren. |
2.7 Den sköra moldaviska ekonomin
2.7.1 En ekonomi instängd i den ryska inflytandesfären
2.7.2 |
Den störtdykning som den moldaviska bruttonationalprodukten gjorde under 1990-talet var resultatet av yttre orsaker, till exempel marknadsförlust, energiberoende, utvandring av högkvalificerade personer och industriregionen Transnistriens utbrytning. |
2.7.3 |
Trots att tillväxten återhämtat sig avsevärt sedan 2000 (upp till 6–8 % per år) är ekonomin mycket sårbar (tillväxten var 4 % 2006) och trenden riskerar att bli avtagande under 2007. Den främsta orsaken till avmattningen är den fördubbling av gaspriset som distributören Gazprom genomförde 2006. |
2.7.4 |
Irriterat av den moldaviska presidentens orientering mot Europa tillgrep Ryssland förbud mot export av moldaviskt vin till den ryska marknaden som politisk påtryckning. År 2006 förlorade därigenom Moldavien en av sina viktigaste exportinkomstkällor (moldaviskt vin stod för 35 % av exporten, varav 85 % gick till den ryska marknaden). |
2.8 En ekonomi dominerad av livsmedelsindustrin och jordbruket
2.8.1 |
Moldavien är fortfarande i huvudsak ett jordbruksland. Livsmedelsindustrin och jordbruket står för mer än 30 % av BNP (9) och en betydande del av exporten (65 %) och säkerställer en avgörande del av städernas och landsbygdens självförsörjning. Livsmedelsindustrin och jordbruket har också en viktig plats i ekonomin. Skördens kvalitet och storlek påverkar den lätta industrin i både tidigare och senare led av produktionskedjan (konstgödsel, flaskor, förpackningar). |
2.9 Utvandrarnas penningöverföringar till sina familjer spelar en avgörande roll
2.9.1 |
Efter denna djupa recession måste man konstatera att de positiva ekonomiska resultaten inte beror på någon omvandling av ekonomin, utan på en massiv injektion av valuta (30 % av Moldaviens BNP) från moldavier som lämnat landet för att arbeta utomlands: Mellan 600 000 och en miljon moldavier arbetar i Västeuropa (19 % i Italien) eller i Ryssland (60 %). Dessa människor skickade en miljard euro till sitt hemland 2006. |
2.9.2 |
Frånvaron av ett gynnsamt investeringsklimat gör att detta bidrag inte kan användas för att finansiera nya ekonomiska aktiviteter. Valutainflödet medför högre fastighetspriser, ökad efterfrågan på importerade produkter och ökat inflationstryck. |
3. Demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och gott styresskick
3.1 Mänsklig utveckling
3.1.1 |
År 2006 låg Moldavien på 114:e plats på UNDP:s index för mänsklig utveckling (HDI) dvs. längst ner bland de europeiska länderna, men också bland de sämsta av de f.d. sovjetiska republikerna. |
3.1.2 |
Avsaknaden av oberoende medier och respekt för mänskliga rättigheter samt problemen med rättssystemets funktion hämmar de moldaviska medborgarnas initiativ och förmåga att organisera sig i det civila samhället. |
3.1.3 |
Massmediernas oberoende är en av de viktigaste frågorna, vilket Europarådet framhåller i sin rapport (september 2007) (10). Lagstiftningen om yttrandefrihet har visserligen reformerats avsevärt, men inte tillräckligt för att säkra denna frihet i praktiken. Opartiskhet och etik är också nödvändiga förutsättningar för journalistyrket, men detta förutsätter att journalisterna inte utsätts för påtryckningar av myndigheterna, särskilt när det gäller audiovisuella medier. |
3.2 Utbredd korruption
3.2.1 |
Den organiserade brottsligheten är ett centralt säkerhetsproblem som hämmar institutioner och investeringar. Den kriminella verksamheten är mycket negativ och främjar skatteflykt, smuggling och korruption. På det korruptionsindex som upprättats av Transparency International låg Moldavien 2006 på 81:a plats med betyget 3,2 av 10, en nivå där länder som har rykte om sig att vara mycket korrumperade befinner sig. Landet har klättrat uppåt något, ett tecken på regeringens och det civila samhällets vilja att bekämpa korruptionen. |
3.3 Bräcklig demokrati där makten har auktoritära traditioner
3.3.1 |
EESK uppmanar de moldaviska myndigheterna att beakta de internationella valobservatörernas slutsatser (en stor grupp på cirka 100 deltagare från OSSE) i samband med lokalvalen juli 2007 för att komma tillrätta med de punkter där man inte uppfyller de europeiska normerna vad avser val. På så vis kan parlamentsvalen 2009 organiseras under mer demokratiska villkor. |
3.3.2 |
Europarådet uppmanar i sina rapporter Moldavien att fortsätta satsningarna på att göra rättssystemet oberoende och effektivt, skapa mångfald inom medierna och konsolidera den lokala demokratin. Moldavien har fått stöd genom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDHR), inom ramen för regionala projekt för åren 2002–2004 och från 2007. EIDHR har stött initiativ från det civila samhället som syftat till att främja demokrati och mänskliga rättigheter. |
3.4 Transnistrien, en geopolitisk utmaning i grannskapet
3.4.1 |
Transnistrien, som räknar med Rysslands stöd och också inhyser ryska trupper, fortsätter att orsaka spänningar och osäkerhet vid EU:s gränser och utgör en bit av det geopolitiska pusslet i regionen. |
3.4.2 |
Strävandena efter en politisk lösning beträffande Transnistriens utträde ur Moldavien är en annan prioriterad fråga i handlingsplanen. Den har ökat i betydelse med Rumäniens och Bulgariens anslutning till EU, som innebär att Moldavien gränsar till EU. EU:s engagemang i frågan ökade 2005 genom utnämningen av en särskild företrädare (Kalman Mizsei från mars 2007) med observatörsstatus inom ramen för ”5+2”-förhandlingarna. För närvarande har förhandlingarna hamnat i en återvändsgränd. |
3.4.3 |
Transnistrien är också ökänt som knutpunkt för den organiserade brottsligheten (smuggling av vapen och strategiskt material, penningtvätt, droghandel och människosmuggling), och området används inte bara av kriminella organisationer från Transnistrien utan också från Ryssland, Ukraina och andra länder. |
3.5 Bistånd till gränsförvaltning i Moldavien och Ukraina (EUBAM)
3.5.1 |
Moldavien är omgivet av ukrainskt territorium, och förbindelserna med Ukraina kompliceras av Transnistrienkonflikten och förbindelserna mellan EU och Ryssland, vilket leder till en tilltrasslad situation i Moldavien. Moldavien lämpade sig för transittrafik och smuggling eftersom de moldaviska gränserna var mycket porösa och förbindelserna med Svarta havet var goda via hamnstaden Odessa. |
3.5.2 |
EU:s stöd inleddes på gemensam begäran från Ukrainas och Moldaviens presidenter i december 2005, och EU:s gränsövervakningsuppdrag för Moldavien och Ukraina (EUBAM) har utgjort ett avgörande steg för stabiliteten i landet och kampen mot smuggling. Ett knappt hundratal tulltjänstemän och gränsvakter från 17 EU-länder observerar och bistår sina moldaviska och ukrainska kollegor i arbetet, och utövar på så vis ett avsevärt tryck på Transnistriens självutnämnda regering. Uppdraget är inriktat på övervakning av personer och riskzoner, och konkreta framsteg har kunnat noteras. |
3.5.3 |
I november 2006 kompletterades uppdraget med ett automatiskt system för informationsutbyte för att öka effektiviteten i gränskontrollen. Satsningen har förlängts till november 2009. EESK:s ser gärna en satsning på att upprätthålla arbetet med att säkra denna gräns. |
4. Allmän översikt över det civila samhället i Moldavien och dess verksamhet
4.1 Synpunkter från EESK:s studieresa 2004
4.1.1 |
Mot bakgrund av de svåra politiska och ekonomiska villkoren har förutsättningarna för det civila samhällets verksamhet inte varit goda. Mycket få män och kvinnor finns tillgängliga för verksamhet i det civila samhällets organisationer på nationell eller lokal nivå, bland annat på grund av utvandring, i synnerhet bland ungdomar som har studerat. De statliga organen har endast upprätthållit sporadiska kontakter med det civila samhällets organisationer. Centraliseringen av förvaltningsstrukturen har hämmat utvecklingen av sociala organisationer. Den paternalism som är djupt förankrad i samhället överlämnar ansvaret för befolkningens välbefinnande till staten. Presidentämbetet förkroppsligar majoritetsbefolkningens vilja att styras av en stark man. |
4.1.2 |
Med undantag för de politiska partiernas stadgar finns i konstitutionen ingen hänvisning till det civila samhällets organisationer eller rätten att delta i sammankomster. Rätten att ”bilda och tillhöra fackföreningar” (artikel 42) är emellertid lagstadgad, liksom föreningsfriheten (artikel 40). Villkoren för icke-statliga organisationer förbättrades med ”lagen om offentliga organisationer och stiftelser” (1997). I praktiken kan man observera överlappningar mellan på ena sidan personer som utövar funktioner i statsapparaten och regeringspartierna och på andra sidan organisationer som företräder ekonomiska eller politiska intressen. |
4.1.3 |
Observatörer, framför allt från Europarådet (11), noterar att lagstiftningen för rättsapparaten reformerats för att säkerställa respekten för rättigheter i allmänhet och det civila samhället i synnerhet. Europarådet fortsätter emellertid att följa situationen i Moldavien, bland annat för att säkerställa rättssystemets oberoende. |
4.2 Uppdatering i fråga om det civila samhällets tillstånd 2007 med utgångspunkt i expertstudier (12)
4.2.1 |
Olika källor visar på en stor ökning av det totala antalet icke-statliga organisationer. Det fanns cirka 3 000 år 2004 enligt bedömningarna i EESK:s studie, och fler än 7 000 år 2007 (13), samtidigt som det i studien anges att ”54 % av det totala antalet organisationer kan inte kontaktas”. Bedömningar visar att mindre än 20 % av de organisationer som för närvarande är registrerade är aktiva. Man kan för övrigt notera en avsevärd ökning av antalet icke-statliga organisationer på lokal och regional nivå, inbegripet i regionen Transnistrien. |
4.2.2 |
Geografiskt är de icke-statliga organisationerna koncentrerade runt huvudstaden Chisinau, även om en viss minskning kan noteras: ”Under de senaste fyra åren var 67 % av de registrerade icke-statliga organisationerna verksamma på nationell nivå och 82 % på lokal nivå” (14). De icke-statliga organisationernas verksamhet berör alla delar av det moldaviska samhället, men den prioriterade verksamheten styrs ofta av externa givare. |
4.2.3 |
Uppenbarligen är förbindelserna fortfarande svaga mellan arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer och icke-statliga organisationer inom olika intresseområden. Detta beror på bristande kunskaper och ömsesidig misstro. Ett undantag är Transnistrien, där kontakter har knutits mellan några icke-statliga organisationer och en grupp affärsmän. |
4.2.4 |
EU:s och Moldaviens handlingsplan som trädde i kraft 2005 har gett det civila samhället nya impulser, bl.a. i föreningslivet, att genomföra flera projekt trots bristande samråd i samband med utarbetandet av planen. |
5. Utvecklingen i arbetsmarknadsparternas strukturering
5.1 Presentation av arbetsgivarorganisationer
5.1.1 |
Industri- och handelskammaren har kopplingar till Eurochambre och är sedan 1999 företagens viktigaste företrädare. Den företräder mer än 1 500 företag från alla branscher. Moldaviens industri- och handelskammare utfärdar inte längre intyg om ursprung för alla produkter som saluförs till OSS, och kontrollerar inte längre exporten till EU, som numera sker via tullen, vilket är en förutsättning för att få utnyttja preferenssystemets (GSP) fördelar. Den har framför allt blivit en handelskammare i företagens tjänst. Industri- och handelskammaren bidrar bland annat med stöd till export av moldaviska produkter och skapandet av gemensamma företag med utländska företag. Den erbjuder flera tjänster till företagen (15). Industri- och handelskammaren deltar som officiell företrädare i ILO och inhyser ett europeiskt informationscentrum. Vasile Tarlev, premiärminister sedan 2001, innehade tidigare viktiga poster i Moldaviens industri- och handelskammare. Småföretag med mindre än 30 anställda organiserar sig i en särskild sammanslutning, nära kopplad till industri- och handelskammaren finansiellt och organisatoriskt. |
5.1.2 |
Det finns för närvarande också en landsomfattande arbetsgivarorganisation som representerar Moldavien vid ILO:s internationella konferenser och som företräder arbetsgivarna i de möten med arbetsmarknadsparterna som den moldaviska presidenten sammankallar. År 2006 tillät regeringen skatteavdrag för avgifter till arbetsgivarorganisationer efter klagomål från ILO. |
5.1.3 |
Arbetsmarknadsparterna har slutit tre nya kollektivavtal på nationell nivå och elva kollektivavtal på branschnivå och lokal nivå. De konkreta följderna för den sociala dialogen är begränsade eftersom industri- och handelskammaren, trots att den erkänns av OIE (Internationella arbetsgivarorganisationen), fortfarande framför allt fungerar som handelskammare i företagens tjänst. |
5.2 Analys av fackföreningarnas situation
5.2.1 |
Fram till 2000 företräddes Moldaviens arbetstagare av ”Landsorganisationen för fackföreningarna i republiken Moldavien”, en gemensam landsorganisation som grundades 1990 med utgångspunkt i Sovjetunionens fackföreningsorganisation. Denna struktur blev en konfederation år 2000 under benämningen ”Samorganisationen för republiken Moldaviens fackföreningar (CSRM)”. Inre spänningar uppstod i denna organisation på grund av motsättningar mellan jordbruk, industri och tjänstesektor, mellan moldavisktalande och rysktalande samt mellan den nationella högern och kommunistpartiet. År 2000 lämnade ett antal yrkessammanslutningar – 14 industrisammanslutningar och sammanslutningarna för kulturarbetare och offentlig förvaltning – CSRM och grundade en ny samorganisation, ”CSL Solidaritatea”. CSRM:s ledning avgick och organisationens nya ledare blev Petru Chiriac. Ett försök till återförening misslyckades, trots försök till medling från CISL (Fria fackföreningsinternationalen), som CSRM varit medlem av sedan 1997. Misslyckandet orsakades av personkonflikter, men också av en tvist om hur fackföreningarnas tillgångar skulle delas upp och i synnerhet av avsevärda politiska skillnader mellan på ena sidan CSRM, som står nära de moldaviskspråkiga partierna högern, kristdemokraterna och demokraterna, och på andra sidan Solidaritatea, som från början förklarat sig stå nära kommunistpartiet, som domineras av de ryskspråkiga. |
5.2.2 |
Den fackliga splittringen komplicerades 2001 genom kommunistpartiets valframgångar och valet av dess ledare, Vladimir Voronin, till republikens president. Solidaritatea har visat ökad samarbetsvilja i syfte att uppnå sociala framsteg, medan CSRM har valt en hårdare och mer kritisk linje, vilket har bidragit till att försämra förbindelserna mellan makten och de två fackliga sammanslutningarna. Regeringen har med hjälp av sina förbindelser inom kommunistpartiet och förvaltningen valt att systematiskt främja Solidaritatea och försvaga CSRM. |
5.2.3 |
De offentliga myndigheternas upprepade och systematiska inblandning fick CSRM att i januari 2004 med stöd av CISL och några branschsammanslutningar (UITA och ISP) framföra klagomål om brott mot föreningsfriheten till ILO:s kommitté för föreningsfrihet. I en delrapport från 2006 begärde kommittén för föreningsfrihet att oberoende undersökningar skulle genomföras i fråga om den inblandning som klagomålet gällde. Kommittén noterade också att det i Moldavien inte fanns någon mekanism för att utdöma avskräckande påföljder för brott mot de fackliga rättigheterna i syfte att säkerställa respekten för internationella normer på området. ILO:s styrelse gjorde en studieresa 2005. CISL har riktat kommissionens uppmärksamhet på situationen i landet i en kritisk rapport från 2005 i samband med att landet togs upp inom ramen för det allmänna preferenssystemet (GSP). Hittills har Moldaviens regering inte vidtagit några åtgärder för att anpassa lagstiftningen eller rätta sig efter rekommendationerna från kommittén för föreningsfrihet. För Moldaviens myndigheter rör det sig om rivalitet mellan två fackliga organisationer, trots de faktiska omständigheter som redovisas i klagomålet till kommittén för föreningsfrihet. |
5.2.4 |
Myndigheterna pläderade i själva verket alltmer öppet för ett återupprättande av en enda facklig landsorganisation (president Voronins tal till Solidaritateas kongress 2005) Sedan 2005–2006 har styrkeförhållandet mellan de två organisationerna successivt kastats om (2001 företrädde CSRM 450 000 medlemmar, Solidaritatea 200 000). 2006 blev Solidaritatea den klart mest representativa organisationen. I juni 2007 förenades de två organisationerna i samband med en kongress. Internationella fackliga samorganisationen har redan meddelat att den inte tänker överföra CSRM:s medlemskap till den nya ”återförenade” organisationen. Den måste först visa sin självständighet i förhållande till de offentliga myndigheterna och sin vilja att främja principerna om föreningsfrihet och rätt till kollektivförhandlingar. |
6. Föreningslivet och icke-statliga organisationer
6.1 Huvudpunkter i EESK:s studie från 2004
6.1.1 |
Sedan självständigheten 1991 har antalet icke-statliga organisationer registrerade på lokal och nationell nivå i Moldavien ökat till cirka 2 800. Ett antal icke-statliga organisationer i det statliga registret, bland annat sådana som inrättats av ekonomiska aktörer eller myndigheter, har ett tillfälligt uppdrag att utföra i inledningen av övergångsskedet. De kan därför inte betraktas som oberoende aktörer i det civila samhället. Man måste också räkna med de organisationer som anordnat stora demonstrationer tillsammans med oppositionen mot kommunistregeringen sedan 2001. Som i andra övergångsländer koncentreras de icke-statliga organisationernas verksamhet till landets huvudstad i syfte att utöva inflytande på de styrande. Mot den politiska bakgrunden ökar trakasserierna mot de icke-statliga organisationerna, bland annat inom nya verksamhetsområden som ungdomspolitik samt konsument- och miljöskydd. I Transnistrien begränsas deras aktiviteter av en sträng politisk kontroll. |
6.1.2 |
Vissa av de stora biståndsgivarna (Soros, USAID, Eurasia, Hebo och British Peace Building) verkar på områdena utbildning, kultur och mänskliga rättigheter. |
6.1.3 |
Ungdomsorganisationerna, vilkas rekryteringsbas minskar i takt med den ökade utvandringen, kräver att regeringen genomför en proeuropeisk politik inte bara i ord utan också i handling. De vill att EU ska ge dem möjlighet att delta i utbytesprogram. De flesta företrädare för det civila samhället anser att gemenskapens kommande stödprogram ska förhandlas fram och genomföras inte bara tillsammans med regeringen (som var fallet med Tacis), utan också med företrädare för aktiva icke-statliga organisationer. |
6.2 Observationer i fråga föreningslivets utveckling med utgångspunkt i expertstudier
6.2.1 |
I samband med det senaste valet 2005 bildade cirka 200 icke-statliga organisationer för första gången en gemensam och oberoende koalition som genomförde en observationskampanj i landet. ”Civila koalitionen 2005” (16) var mycket synlig och inflytelserik i medierna och återuppstod i samband med valen 2007, vilket bidrog till att öka befolkningens tilltro till de icke-statliga organisationerna. |
6.2.2 |
Schematiskt kan man i Moldavien urskilja tre kategorier av icke-statliga organisationer. Den första kategorin omfattar stora, välutrustade och kända organisationer baserade i huvudstaden. De ingår i internationella nätverk (17). Den andra kategorin omfattar det stora antal icke-statliga organisationer som är mindre utvecklade, ofta ”enmansorganisationer” med liten operativ förmåga men på jakt efter finansiering. En tredje grupp består av icke-statliga organisationer som enbart fungerar som täckmantel för statliga aktörer och som, precis som är fallet i andra länder, etableras och finansieras helt och hållet av respektive regering. |
6.2.3 |
I Transnistrien finns mängder av sådana organisationer eftersom Smirnov-regeringen fortsätter att söka efter allierade i det civila samhället för att söka stöd för regeringens strategi och hålla sig kvar vid makten. I en tjeckisk studie som nyligen publicerades och som genomfördes av en icke-statlig organisation baserad i Prag nämns ytterligare två kategorier bland Transnistriens 900 icke-statliga organisationer (18) , nämligen traditionella organisationer för arbetare, kvinnor och ungdomar samt små icke-statliga organisationer som är öppna för kontakter med Chisinau och med internationella nätverk. Vissa väljer att registrera sig hos de moldaviska myndigheterna och får på så vis tillgång till europeiskt stöd. |
6.3 Befintliga mekanismer för samråd med det civila samhället och förhandlingar med arbetsmarknadsparterna
6.3.1 |
Sedan 2005 har olika ministerier inlett eller stärkt sin dialog med delar av det civila samhället i följande former: samråd vid månatliga sammanträden anordnade av ministeriet för utrikesfrågor och europeisk integration, samt en nationell konferens i april 2006 som utmynnade i 18 slutsatser för att förbättra samarbetet mellan regeringen och det civila samhället. Samtidigt har andra ministerier, bland annat ministerierna för rättsliga frågor, jordbruk och ekonomi, haft regelbundna kontakter med delar av det civila samhället. Många projekt pågår, i synnerhet med UNDP, i syfte att förenkla registreringsförfarandena och förbättra den svåra ekonomiska situation som många icke-statliga organisationer befinner sig. |
6.3.2 |
Det moldaviska parlamentet inledde 2006 på förslag av Marian Lupu genomförandet av ett koncept för samarbetet mellan parlamentet och det civila samhället med mycket ambitiösa målsättningar och förslag på en rad mekanismer och samarbetsformer, till exempel ständigt samråd via Internet, sammanträden vid behov eller offentliga hearingar med parlamentsutskott samt en årlig konferens. |
6.3.3 |
Sedan två år arbetar många icke-statliga organisationer konkret med genomförandet av en handlingsplan med EU inom de olika verksamhetsområdena, bland annat uppmuntrade av positiva erfarenheter från grannländerna Rumänien och Ukraina. Detta arbete uppmuntras också av Europaparlamentet, som antog ett betänkande i maj 2007. |
6.3.4 |
Med avseende på relationerna mellan arbetsmarknadsparterna är det inte förvånande att den sociala dialogen i Moldavien går mycket långsamt. Det fanns ett ”republikens utskott för kollektivförhandlingar” som fungerade mer som informationsorgan för beslut som fattats av andra instanser än som ett verkligt forum för samråd och dialog. Parterna kunde inte påverka utskottets dagordning, och det har alltså inte varit möjligt att diskutera vare sig klagomål eller en eventuell uppföljning av rekommendationerna från kommittén för föreningsfrihet. Utskottet hade inget eget sekretariat och ingen decentraliserad struktur på regional nivå eller sektorsnivå. Man kan slutligen påpeka att CGSRM hade utvecklat olika samarbetsprogram med Transnistriens sammanslutning med stöd av f.d. CISL och europeiska fackliga organisationer. |
6.3.5 |
År 2006 antogs en lag om inrättande av och funktionssätt hos en nationell kommission för slutande av kollektivavtal med kommissioner från branscherna och regionerna. Den nationella kommissionen består av 18 medlemmar, varav 12 utses av arbetsmarknadsparterna. |
Sammanfattningsvis är det fortfarande alltför tidigt för att kunna utvärdera resultatet av de nyligen införda samråds- och förhandlingsmekanismerna eller effektiviteten i det samarbete som regeringen initierat. Resultaten kommer att bedömas på längre sikt med utgångspunkt i väldefinierade principer och former.
Med tanke på utvecklingen av förbindelserna mellan EU och Moldavien och med hänsyn till de förutsättningar som de nya formerna för den sociala och civila dialogen utgör önskar EESK inleda ett utbyte med det moldaviska civila samhället.
Kommittén förordar en konferens redan 2008 för att inledningen av diskussionerna mellan de civila samhällena ska sammanfalla med arbetet med en ny ram för förbindelserna mellan EU och Moldavien.
Bryssel den 12 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) Se bilaga A.
(2) Se EESK:s yttrande om ”Förslag till rådets förordning om tillämpning av Allmänna preferenssystemet för perioden 1 januari 2006 till 31 december 2008”, föredragande: Pezzini, antaget 9–10 februari 2005 (EUT C 221, 8.9.2005, s. 15).
(3) Förteckning i bilaga.
(4) Europarådets grupp av stater mot korruption.
(5) Internationella sammanslutningen för ekonomiska och sociala råd och liknande institutioner (Aicesis).
(6) Ratificeringen av dessa avtal planeras ske före slutet av 2007.
(7) Statistiska uppgifter från moldaviska offentliga myndigheter.
(8) Statistiska uppgifter från moldaviska offentliga myndigheter.
(9) Statistiska uppgifter från moldaviska offentliga myndigheter.
(10) Rapport från utskottet för granskning av efterlevnaden av de krav och åtaganden som åligger Europarådets medlemsländer – Moldavien, september 2007.
(11) Europarådet, 14 september 2007: Respekt för krav och åtaganden i Moldavien.
(12) Studier om det moldaviska civila samhället: Europeiska unionen och det civila samhället i Moldavien – slutsatser från AETI:s och ECAS:s konferens, juni 2006. Att främja dialogen mellan regeringen och det civila samhället i Moldavien när det gäller genomförandet av handlingsplanen EU–Moldavien, slutsatser från konferensen ”Eurasia Fondation” arrangerad av Moldaviens utrikesministerium och USAID i april 2006. Att stärka den icke-offentliga sektorn i republiken Moldaviens konfliktområde, ”IMAC”, februari 2007. Studie av de icke-statliga organisationernas utveckling i Moldavien inför biståndsgivarnas sammanträde, UNDP-projektet, maj 2007. Undersökning av de icke-statliga organisationer som är aktiva på det sociala området i Moldavien, EU-projektet ”TRANSTEC”, maj-juni 2006. Att öka den ekonomiska hållbarheten hos det civila samhällets organisationer i Moldavien, ”UNDP & SOROS” 2005. Studie om utvecklingen av de icke-statliga organisationerna i Moldavien, Europarådets uppföljningsrapport, september 2007. Övergångsländer – 2007: Moldavien, CEPS, George Dura och Nio Popescu 2007, Situationen i Transnistrien, People in Need CZ, november 2006.
(13) Studie från UNDP från maj 2007.
(14) Studie från UNDP, 2007, s. 3.
(15) PM från industri- och handelskammaren från maj 2007.
(16) Utvärderingsrapport från stiftelsen Eurasia (oktober 2005).
(17) Se exempel i rapporten ”NGO Scores for Moldova”, 2005, publicerad av US AID.
(18) Ondrej Soukop, NGO ”People in need”, Prag 2007.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/96 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Genomförandet av Lissabonstrategin: Den nuvarande situationen och olika framtidsperspektiv”
(2008/C 120/20)
Den 27 september 2007 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen att utarbeta ett initiativyttrande om
”Genomförandet av Lissabonstrategin: Den nuvarande situationen och olika framtidsperspektiv”.
EESK:s presidium gav presidiets tillfälliga arbetsgrupp om Lissabonstrategin i uppdrag att förbereda kommitténs yttrande i ärendet. Föredragande var Joost Van Iersel och Miklos Barabás.
Med hänsyn till ärendets brådskande karaktär utsågs Joost Van Iersel till huvudföredragande och Miklos Barabás till medföredragande vid Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 13 december 2007). EESK antog följande yttrande med 122 röster för, 1 röst emot och 3 nedlagda röster:
1. Slutsatser och rekommendationer
1.1 |
EESK ser det som önskvärt att det organiserade civila samhället i medlemsstaterna, och särskilt de nationella ekonomiska och sociala råden där sådana finns (1), deltar som verksamma aktörer i genomförandet av Lissabonstrategin. EESK föreslår därför följande: |
1.1.1 |
Utöver regeringar, måste olika kretsar i samhället främja kreativa tillvägagångssätt och vidta effektiva praktiska och konkreta åtgärder mot bakgrund av förändringarna. Fler partnerskap och nya allianser krävs för att Lissabonprocessen ska bli framgångsrik och att dess genomförande ska finna stöd (2). Det föreliggande yttrandet handlar därför först och främst om bidragen från de nationella ekonomiska och sociala råden och det organiserade civila samhället. |
1.1.2 |
Såsom bästa praxis i ett flertal medlemsstater visar, behövs information, samråd och öppenhet överallt för att främja utformningen och genomförandet av de nationella reformprogrammen och genomförandet av länderspecifika rekommendationer. |
1.1.3 |
Det är också viktigt att det organiserade civila samhället involveras i ett tidigt skede i utformningen av framtidsutsikterna för nästa runda, efter 2010, som bör bygga på tillväxt, arbetstillfällen, social sammanhållning och hållbar utveckling. |
1.1.4 |
EESK betonar att ett effektivt genomförande kommer att göra Lissabonagendan mer synlig och förstärka den långsiktiga efterlevnad av den som man vill uppnå. |
1.1.5 |
Utbyte av åsikter och praxis mellan EESK och de nationella ekonomiska och sociala råden vad gäller de nationella reformprogrammen och Lissabonagendan skulle kunna vara till stor nytta. EESK skulle kunna vara ett stöd under denna process. |
1.1.6 |
Samtliga nationella ekonomiska och sociala råd bör inkluderas i kommissionens årliga samråd. Representanter från kommissionen skulle kunna bjudas in av nationella ekonomiska sociala råd och organisationer från det civila samhället för att diskutera idéer och lämpliga strategier för de olika länderna. |
1.1.7 |
Vad gäller arbetet i rådet är kommittén intresserad av att delta i arbetsgruppen om Lissabonmetodologin under ledning av rådets kommitté för ekonomisk politik. |
1.1.8 |
EESK föreslår att Europeiska rådet ger mandat åt EESK att årligen publicera en rapport om befintlig information om deltagandet av det organiserade civila samhället och av nationella ekonomiska och sociala råd, där de finns, i arbetet med att föra Lissabonstrategin framåt, vilket innefattar konkreta förslag och önskvärda förbättringar (3). |
1.1.9 |
EESK:s strategi ligger i linje med Europaparlamentets och Regionkommitténs åtgärder gentemot de nationella parlamenten och regionerna. EESK är för ett ytterligare förstärkt samarbete. |
2. Inledning
2.1 |
Sedan år 2005 har Lissabonstrategin gjort både innehållsmässiga och institutionella framsteg. Medlemsländerna har blivit mer eniga om att strukturella justeringar behövs vad gäller konkurrenskraft (ett kunskapsbaserat samhälle), hållbar utveckling och sysselsättning. |
2.2 |
Institutionellt sett har metodologin i den nylanserade Lissabonstrategin genomgått några positiva förändringar. Detta har inneburit
|
2.3 |
Det finns konkreta exempel på att kombinationen av en väldefinierad och allmänt accepterad europeisk agenda och återinförandet av den värdefulla öppna samordningsmetoden som respekterar subsidiaritet börjar ge resultat. Bland medlemsländerna finns det en ökad öppenhet för ömsesidig förståelse och kritiskt utbyte av åsikter vad gäller justeringar. Till följd av den nya metoden är allt fler medlemsländer beredda att blicka över landsgränserna för att utforska goda arbetsmetoder. |
2.4 |
Skillnaden är dock stor mellan vad som sägs och vad som görs. Det saken egentligen handlar om är själva genomförandet som ofta är bristfälligt eller felaktigt. I många fall saknas konkreta och mätbara mål och tidsplaner. |
2.5 |
Skillnaderna är dessutom påtagligt stora mellan medlemsländerna. Inte alla medlemsstater har lätt för att godta kritiska synpunkter från partnerländer eller kommissionen. Inom ramen för den multilaterala övervakningen finns det nu ett visst mått av ömsesidig analys av de nationella reformprogrammen i medlemsstaterna. |
2.6 |
I de flesta regeringar har man utsett en Lissabonsamordnare. Denna åtgärd bör främja ett förenklat samarbete mellan kommissionen och regeringarna samt öppenhet och insyn. I de flesta fall behöver dock denna minister eller statssekreterare fortfarande precisera sin roll inom sin regering samt gentemot sitt parlament och samhället. |
2.7 |
Man brukar säga att Lissabonstrategin är Europas bäst bevarade hemlighet, då begreppet ”Lissabonstrategin” sällan används. Sedan strategins nylansering år 2005 och inte minst till följd av att metoderna justerats pågår dock reformer successivt enligt överenskomna riktlinjer i medlemsländerna. |
2.8 |
Processen går i rätt riktning, men de kommande två åren kommer att vara kritiska vad gäller det fortsatta arbetet och dess fördjupning. Det avgörande är framför allt att Lissabonprocessen har en tydlig och godtagbar struktur som erkänns som en strategi för hela Europa, även av icke-statliga aktörer, samt att den leder till att olika regeringars politik justeras och konvergerar. |
3. EESK:s medansvar, nationella ekonomiska och sociala råd samt det organiserade civila samhället i Lissabonprocessen
3.1 |
Lissabonagendan handlar om att det europeiska samhället ska kunna hantera 2000-talets utmaningar och garantera Europas ställning och roll gentemot allt fler globala aktörer. Detta rör även inställningar och attityder. |
3.2 |
Denna process kan knappast begränsas till politiska beslutsfattare, lagstiftare och högnivågrupper. Den bör vara en process för, med och av alla av följande två skäl:
|
3.3 |
Medansvar och ett aktivt engagemang från arbetsmarknadens parter och andra organisationer i det civila samhället skulle förstärka processen, då detta skulle kombinera ett angreppssätt som går både uppifrån-och-ned och nedifrån-och-upp. De skulle även främja ett nödvändigt högkvalitativt stöd bland allmänheten. |
3.4 |
Hittills har nationella ekonomiska och sociala råd och det civila samhället i många medlemsstater endast haft begränsat, om något, inflytande över Lissabonprocessen. Fler steg måste tas för att främja deras medansvar. För de medlemsstater som inte har några nationella ekonomiska och sociala råd bör andra institutionaliserade metoder för engagemang tas fram. |
3.5 |
Arbetsmarknadens parter och andra organisationer i det civila samhället måste delta i alla Lissabonprocessens faser under året. Dessa faser är följande: utvärdering (av den pågående rundan), förberedelse, genomförande och uppföljning av de nationella reformprogrammen och de länderspecifika rekommendationerna på längre sikt. |
3.6 |
Kommittén är angelägen om att de nationella ekonomiska och sociala råden själva engagerar sig i Lissabonagendan på fyra olika sätt:
|
3.7 |
I de länder som inte har några ekonomiska och sociala råd eller trepartskommissioner måste man hitta nya vägar för att engagera arbetsmarknadens parter i samrådsförfaranden. Detta gäller även för det organiserade civila samhället (4). |
3.8 |
Här bör man understryka att samma metod bör användas på regional och lokal nivå, något som ofta är avgörande för det konkreta genomförandet. Även på regional nivå måste partnerskap med arbetsmarknadens parter och berörda organisationer från det civila samhället uppmuntras med tanke på social och territoriell sammanhållning. |
3.9 |
För att kunna förverkliga handlingsplanerna i Lissabonstrategin på regional och lokal nivå krävs dessutom att strukturfonderna genomförs och förvaltas på ett effektivt sätt. |
3.10 |
Vad gäller EESK själv, så har kommittén fyra roller att spela:
|
4. Insatser i de frågor som prioriterades av Europeiska rådet på vårtoppmötet 2006
4.1 |
Vid plenarsessionen i juli 2007 antog EESK enligt begäran fyra yttranden på eget initiativ:
Nationella ekonomiska och sociala råd deltog i förberedelserna av dessa initiativyttranden och deras bidrag är bifogade till yttrandena. EESK har därefter antagit ytterligare ett yttrande om hur man bättre kan integrera strategin mot klimatförändringarna i Lissabonstrategin. |
4.2 |
Dessa yttranden på eget initiativ, som även innehåller bidrag från nationella ekonomiska och sociala råd på teman, vilka identifierats som nyckelfrågor av rådet, har givit konkreta bidrag till kommissionens rapport och kommer att användas för att starta en bredare debatt inför Lissabontoppmötet i mars 2008. |
4.3 |
Det aktuella yttrandet på eget initiativ är först och främst ett inlägg i rådets debatt. Syftet med yttrandet är huvudsakligen att fastställa den roll som arbetsmarknadens parter och andra organisationer i det civila samhället kan ha i processen. |
4.4 |
Vid utarbetandet av yttrandet har EESK också kunnat dra nytta av bidrag från kommitténs förbindelsegrupp med de europeiska nätverken och organisationerna. Bidraget återfinns även som bilaga till detta yttrande. |
5. Deltagande av arbetsmarknadens parter och det organiserade civila samhället
5.1 |
Det är av största vikt att Lissabonagendan diskuteras offentligt i samhället som en angelägen europeisk agenda som överensstämmer med de förhållanden, förfaranden och rättsliga krav som finns i varje medlemsstat. |
5.2 |
Kommissionens dokument bör vara väl fokuserade och medverka till en bred samhällsdebatt. Arbetet med att hitta nya konstruktiva partnerskap kräver både fokusering och identifiering samt information och kommunikation. |
5.3 |
Mer debatt och öppenhet innebär större medvetenhet hos allmänheten. Det kan även främja kreativitet och öppenhet för okonventionella förslag och lösningar. Positiva åtgärder och metoder samt förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter på bransch- eller företagsnivå i olika länder resulterar ofta i intressanta mikroekonomiska utvecklingar. |
5.4 |
Allra viktigast är det sätt på vilket arbetsmarknadens parter och andra organisationer från det civila samhället som har kompetens att delta i processen görs delaktiga i de nationella reformprogrammen och i arbetet med att utföra EU:s rekommendationer. |
5.5 |
Att alla dessa aktörer deltar kan också skapa en större enhetlighet mellan medlemsländernas agendor, vilket är önskvärt på grund av det ökade ömsesidiga ekonomiska beroendet i Europa och de sammanhörande sidoeffekterna. |
5.6 |
Det finns konkreta exempel på fall där ett aktivt medansvar från arbetsmarknadens parter och andra organisationer från det civila samhället har gjort att Lissabonprocessen fungerat bättre. Lissabonprocessen förutsätter att det finns en samarbetskultur där det inte råder några motsatsförhållanden. Det finns tecken på att medlemsländerna håller på att utveckla sådant samarbete. |
5.7 |
I vilken utsträckning arbetsmarknadens parter och andra organisationer från det civila samhället deltar i processen i de olika medlemsländerna (10) beror dels på de olika ekonomiska och sociala rådens och liknande organisationers regelverk, dels i vilken utsträckning de informeras och rådfrågas, ett område som fortfarande släpar efter. |
5.8 |
Kommissionen bör uppmuntra samtliga medlemsstater till att göra det civila samhällets organisationer samt, i de länder där sådana förekommer, de nationella ekonomiska och sociala råden delaktiga i nationella samråd. |
5.9 |
I anslutning till samråden med några medlemsstater möter kommissionen även arbetsmarknadens parter. Denna metod bör spridas allt mer. Detta skulle göra det möjligt för kommissionen att spela en mer intensiv, övervakande roll. I de länder där regeringen är en del av ett ekonomiskt och socialt råd eller en trepartskommission skulle det dessutom vara lämpligt att kommissionen träffar arbetsmarknadens parter enskilt. |
5.10 |
Det skulle vara en hjälp för nationella ekonomiska och sociala råd att få utbyta erfarenheter med varandra vad gäller samråd och deltagande (11) om bl.a.
|
5.11 |
För att främja en enhetlig praxis i de nationella ekonomiska och sociala råden skulle även bilaterala eller trilaterala möten (forum och rundabordssamtal) behövas. |
5.12 |
EESK skulle kunna bidra med att samla in exempel på god praxis vad gäller information och samråd från hela Europa och genom att utarbeta en förteckning över intressanta metoder och åtgärder som främjats av arbetsmarknadens parter och andra organisationer från det civila samhället i medlemsländerna. |
5.13 |
Vad gäller de bidrag som kommer från medlemsstater utan ekonomiska och sociala råd, så kan EESK samarbeta direkt med nationella organisationer från det civila samhället genom sina ledamöter som utför egna uppdrag för att samla in information, bl.a. genom att anordna hearingar på nationell nivå. |
6. Utbyte av goda arbetsmetoder
6.1 |
Det finns absolut ett mervärde i att lägga fram konkreta mikroekonomiska exempel där nationella mål antingen har uppnåtts eller förväntas uppnås i fall där arbetsmarknadens parter och det organiserade civila samhället har deltagit i medlemsstaterna. |
6.2 |
Några exempel på detta är följande: Forskning, innovation och kunskap
Entreprenörsanda och konkurrenskraft
Arbetsmarknaden och sysselsättningen
Dessutom måste man diskutera effektiva och konkreta åtgärder, inklusive tidsplaner, i fråga om energi och klimatförändringar. I alla dessa fall pågår diskussioner mellan aktörer i en eller flera medlemsstater. Nationella ekonomiska och sociala råd och det organiserade civila samhället har sina egna uppfattningar om den praktiska tillämpningen. Diskussionerna bland regeringstjänstemän och politiker skulle säkert berikas av välkanaliserade nedifrån-och-upp-förslag som skulle belysa de många möjligheter som finns i det europeiska samhället. |
6.3 |
Fördjupade diskussioner med olika aktörer skulle vara en hjälp i arbetet med att sätta upp nya mål för den öppna samordningsmetoden. Detta skulle kunna innefatta benchmarking-system, indikatorer och expertgranskning för att kunna mäta graden av det organiserade civila samhällets engagemang. |
6.4 |
Det skulle även vara intressant för kommissionen och rådet att få reda på vilka frågor som de nationella ekonomiska och sociala råden för inbördes diskussioner om. EESK skulle kunna sammanställa en lista över de frågor som är av större övergripande europeisk betydelse. Ju mer dessa diskussioner tar upp konkreta strategier och åtgärder för att främja målen från Lissabon, desto mer uppmärksamhet kommer de att få i regeringskretsarna. |
6.5 |
Det viktigaste är genomförandet och det sätt på vilket genomförandet styrs med hjälp av mätbara mål och tidsplaner. Det organiserade civila samhället som helhet och i synnerhet nationella ekonomiska och sociala råd kan spela en effektiv roll i arbetet med att identifiera brister och att hitta hållbara lösningar. |
Bryssel den 13 december 2007.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS
(1) I detta avseende ser de institutionella ramarna mycket olika ut inom EU – ett stort antal medlemsstater har ekonomiska och sociala råd, i de flesta ”nya” medlemsstaterna finns det s.k. trepartskommittéer (arbetsmarknadens parter och regeringen) och i några få medlemsländer finns det inga ekonomiska och sociala råd alls. EESK försöker att samla in så många bidrag som möjligt från representativa organ i en bilaga till detta yttrande, som en del av en gemensam rapport till Europeiska rådet.
(2) Se EESK:s resolution om ”Genomförandet av den förnyade Lissabonstrategin” (EUT C 97, 27.4.2007).
(3) EESK noterar att kommittén på intet sätt lägger sig i vare sig Spaniens eller de andra medlemsstaternas gällande förfaranden vad gäller rådfrågning av arbetsmarknadens parter samt deras kompetens och legitimitet.
(4) Sverige kan här nämnas som exempel, där regeringen rådfrågar såväl arbetsmarknadens parter flera gånger per år (i utarbetandet av de nationella reformprogrammen) som det organiserade civila samhället vid olika möten.
(5) Här är det värt att notera att Europaparlamentet nyligen även har tagit fram en samarbetsstruktur tillsammans med de nationella parlamenten.
(6) ”Sysselsättning för prioriterade kategorier (Lissabonstrategin)”, EUT C 256 av den 27.10.2007, s. 93
(http://www.eesc.europa.eu/lisbon_strategy/eesc_documents/index_en.asp).
(7) ”Investeringar i kunskap och innovation (Lissabonstrategin)”, EUT C 256 av den 27.10.2007, s. 17
(http://www.eesc.europa.eu/lisbon_strategy/eesc_documents/index_en.asp).
(8) ”Företagens potential, särskilt när det gäller små och medelstora företag (Lissabonstrategin)”EUT C 256 av den 27.10.2007, s. 8
(http://www.eesc.europa.eu/lisbon_strategy/eesc_documents/index_en.asp).
(9) ”Fastställande av en energipolitik för Europa (Lissabonstrategin)”, EUT C 256 av den 27.10.2007, s. 31
(http://www.eesc.europa.eu/lisbon_strategy/eesc_documents/index_en.asp).
(10) Se fotnot 3.
(11) Ett belysande exempel på övervakning av nationella reformprogram är Greklands ekonomiska och sociala råd som har inrättat ett observationsorgan för Lissabonstrategin. Detta organ är ett synligt instrument som följer framsteg eller bristen på framsteg i processen. Andra ekonomiska och sociala råd är intresserade av att följa detta exempel.
16.5.2008 |
SV |
Europeiska unionens officiella tidning |
C 120/100 |
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets direktiv om strukturen och skattesatserna för punktskatten på tobaksvaror” (kodifierad version)
KOM(2007) 587 slutlig
(2008/C 120/21)
Den 24 oktober 2007 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om
”Förslag till rådets direktiv om strukturen och skattesatserna för punktskatten på tobaksvaror (kodifierad version)”.
Eftersom kommittén till fullo står bakom förslaget, som inte föranleder några särskilda kommentarer, beslutade EESK vid sin 440:e plenarsession den 12–13 december 2007 (sammanträdet den 12 december 2007) med 129 röster för och 6 nedlagda röster att avge ett positivt yttrande om förslaget.
Bryssel den 12 december 2007
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Dimitris DIMITRIADIS