02018R2066 — SV — 01.01.2024 — 004.001
Den här texten är endast avsedd som ett dokumentationshjälpmedel och har ingen rättslig verkan. EU-institutionerna tar inget ansvar för innehållet. De autentiska versionerna av motsvarande rättsakter, inklusive ingresserna, publiceras i Europeiska unionens officiella tidning och finns i EUR-Lex. De officiella texterna är direkt tillgängliga via länkarna i det här dokumentet
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2018/2066 av den 19 december 2018 om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG och om ändring av kommissionens förordning (EU) nr 601/2012 (EGT L 334 31.12.2018, s. 1) |
Ändrad genom:
|
|
Officiella tidningen |
||
nr |
sida |
datum |
||
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2020/2085 av den 14 december 2020 |
L 423 |
37 |
15.12.2020 |
|
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2022/388 av den 8 mars 2022 |
L 79 |
1 |
9.3.2022 |
|
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2022/1371 av den 5 augusti 2022 |
L 206 |
15 |
8.8.2022 |
|
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2023/2122 av den 12 oktober 2023 |
L |
1 |
18.10.2023 |
KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2018/2066
av den 19 december 2018
om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG och om ändring av kommissionens förordning (EU) nr 601/2012
(Text av betydelse för EES)
KAPITEL I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
AVSNITT 1
Syfte och definitioner
Artikel 1
Syfte
I denna förordning fastställs bestämmelser om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp och aktivitetsdata i enlighet med direktiv 2003/87/EG under den handelsperiod för EU:s utsläppshandelssystem som inleds den 1 januari 2021, och under efterföljande handelsperioder.
Artikel 2
Denna förordning ska tillämpas på övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp angivna i förhållande till de verksamheter som förtecknas i bilagorna I och III till direktiv 2003/87/EG, aktivitetsdata från stationära anläggningar, luftfartsverksamhet samt frisläppta bränslemängder från verksamhet som avses i bilaga III till det direktivet.
Den ska tillämpas på utsläpp, aktivitetsdata och frisläppta bränslemängder som uppstår från och med den 1 januari 2021.
Artikel 3
Definitioner
I denna förordning gäller följande definitioner:
aktivitetsdata: uppgifter om den mängd bränsle eller material som förbrukats eller framställts genom en process med relevans för den beräkningsbaserade övervakningsmetoden, uttryckt i terajoule, massa i ton eller (för gaser) volym i normalkubikmeter, beroende på vad som är lämpligt.
handelsperiod: en period som avses i artikel 13 i direktiv 2003/87/EG.
▼M4 —————
bränsle-/materialmängd:
en specifik typ av bränsle, råmaterial eller produkt som ger upphov till utsläpp av relevanta växthusgaser vid en eller flera utsläppskällor till följd av förbrukning eller produktion av bränslet, råmaterialet eller produkten i fråga, eller
en specifik typ av bränsle, råmaterial eller produkt som innehåller kol och som ingår i beräkningen av växthusgasutsläpp med en massbalansmetod.
utsläppskälla: en separat identifierbar del av en anläggning eller en process inom en anläggning från vilken relevanta växthusgaser släpps ut eller, för luftfartsverksamhet, ett enskilt luftfartyg.
osäkerhet: en parameter, kopplad till resultatet av fastställandet av en storhet, som beskriver spridningen av de värden som rimligen kan tillskrivas denna storhet, inbegripet effekterna av både systematiska och slumpmässiga faktorer; osäkerheten uttrycks i procent och beskriver ett konfidensintervall runt medelvärdet som omfattar 95 procent av de värden som fås fram med beaktande av varje asymmetri i fördelningen av värden.
beräkningsfaktorer: effektivt värmevärde, emissionsfaktor, preliminär emissionsfaktor, oxidationsfaktor, omvandlingsfaktor, kolinnehåll, biomassafraktion eller enhetsomvandlingsfaktor.
nivå: ett angivet krav som används för att fastställa aktivitetsdata, beräkningsfaktorer, årliga utsläpp och årsgenomsnitt för utsläpp per timme, frisläppt bränslemängd och täckningsfaktor.
inneboende risk: risken för att en parameter i den årliga utsläppsrapporten innehåller felaktigheter som kan vara väsentliga, enskilt eller tillsammans med andra felaktigheter, innan man tar hänsyn till effekterna av relevant kontrollverksamhet.
kontrollrisk: risken för att en parameter i den årliga utsläppsrapporten innehåller felaktigheter som kan vara väsentliga, enskilt eller tillsammans med andra felaktigheter, och som inte förebyggs eller upptäcks och korrigeras i rätt tid genom kontrollsystemet.
förbränningsutsläpp: växthusgasutsläpp som uppkommer vid exoterm reaktion mellan ett bränsle och syre.
rapporteringsperiod: ett kalenderår under vilket utsläpp måste övervakas och rapporteras.
emissionsfaktor: det genomsnittliga växthusgasutsläppet i förhållande till aktivitetsdata för bränsle-/materialmängd eller ett bränsleflöde, om man antar en fullständig oxidation vid förbränning och en fullständig omvandling vid alla andra kemiska reaktioner.
oxidationsfaktor: kvoten mellan kol som oxiderats till koldioxid som en följd av förbränning och det totala kolinnehållet i bränslet, uttryckt som en fraktion, där kolmonoxid (CO) som släpps ut i atmosfären anses som den likvärdiga molmängden koldioxid.
omvandlingsfaktor: kvoten mellan kol utsläppt som koldioxid och det totala kolinnehållet i bränsle-/materialmängden innan utsläppsprocessen äger rum, uttryckt som en fraktion, där kolmonoxid (CO) som släpps ut i atmosfären anses som den likvärdiga molmängden koldioxid.
noggrannhet: grad av överensstämmelse mellan ett mätresultat och det sanna värdet på en mätstorhet (eller ett referensvärde som fastställs empiriskt med internationellt accepterade och spårbara kalibreringsmaterial och standardmetoder), med beaktande av både slumpmässiga och systematiska faktorer.
kalibrering: en serie åtgärder som, under angivna villkor, fastställer förhållandena mellan värden som visas av ett mätinstrument eller mätsystem, eller värden som representeras av ett fysiskt mått eller ett referensmaterial och motsvarande värden för en kvantitet bestämd genom en referensstandard.
flygning: flygning enligt definitionen i punkt 1.1 i bilagan till beslut 2009/450/EG.
passagerare: de personer som befinner sig ombord på ett luftfartyg under en flygning, med undantag av besättningsmedlemmarna.
konservativ: en uppsättning antaganden fastställs för att garantera att de årliga utsläppen inte undervärderas.
biomassa: den biologiskt nedbrytbara delen av produkter, avfall och restprodukter av biologiskt ursprung från jordbruk, inklusive material av vegetabiliskt och animaliskt ursprung, av skogsbruk och därmed förknippad industri, inklusive fiske och vattenbruk, liksom den biologiskt nedbrytbara delen av avfall, inklusive industriavfall och kommunalt avfall av biologiskt ursprung.
biomassabränslen: gasformiga och fasta bränslen som framställs av biomassa.
biogas: gasformiga bränslen som framställs av biomassa.
avfall: avfall i enlighet med definitionen i artikel 3.1 i direktiv 2008/98/EG, med undantag av ämnen som avsiktligt manipulerats eller kontaminerats för att uppfylla definitionen.
kommunalt avfall: kommunalt avfall enligt definitionen i artikel 3.2b i direktiv 2008/98/EG.
restprodukt: ett ämne som inte är den eller de slutprodukter som produktionsprocessen direkt är avsedd att producera; den är inte huvudsyftet med produktionsprocessen och processen har inte avsiktligt ändrats för att producera den.
restprodukter från jordbruk, vattenbruk, fiske och skogsbruk: restprodukter som direkt genereras inom jordbruk, vattenbruk, fiske och skogsbruk och som inte inbegriper restprodukter från relaterad industri eller bearbetning.
flytande biobränslen: flytande bränsle som framställs av biomassa för att ge energi för andra syften än transport, inklusive el, uppvärmning och kylning.
biodrivmedel vätskeformiga bränslen som framställs av biomassa och som används för transportändamål.
godtaget flygbränsle: bränsletyper som godtas för stöd enligt artikel 3c.6 i direktiv 2003/87/EG.
lagstadgad metrologisk kontroll: en kontroll av ett mätinstruments mätfunktioner avsedda för tillämpningsområdet med hänsyn till allmänintresse, folkhälsa, allmän säkerhet, allmän ordning, miljöskydd, uttaget av skatter och avgifter, konsumentskyddet och handel på lika villkor.
största tillåtna fel: det mätfel som är tillåtet enligt bilaga I och de instrumentspecifika bilagorna till Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/32/EU ( 1 ), eller i nationell lagstiftning om lagstadgad metrologisk kontroll.
dataflödesaktiviteter: aktiviteter som rör förvärv, bearbetning och hantering av data som behövs för att utarbeta en utsläppsrapport från primära datakällor.
ton koldioxidekvivalenter: ett metriskt ton koldioxid eller koldioxidekvivalenter (CO2e).
CO2e eller koldioxidekvivalent: andra växthusgaser än koldioxid, som anges i bilaga II till direktiv 2003/87/EG; varje CO2e har en global uppvärmningspotential som motsvarar den för koldioxid.
mätsystem: en komplett uppsättning mätinstrument och annan utrustning, såsom provtagnings- och databearbetningsutrustning som används för att fastställa variabler såsom aktivitetsdata, kolinnehåll, värmevärde eller emissionsfaktor för växthusgasutsläppen.
effektivt värmevärde: den angivna energimängd som frigörs som värme när ett bränsle eller material förbränns fullständigt med syrgas under standardförhållanden, minus förångningsvärme från vattenånga då eventuellt vatten bildas.
processutsläpp: andra växthusgasutsläpp än förbränningsutsläpp, som uppkommer på grund av avsiktliga och oavsiktliga reaktioner mellan ämnen eller omvandling av ämnen, inbegripet kemisk eller elektrolytisk reduktion av metallmalmer, termisk nedbrytning av ämnen och bildning av ämnen som används som produkter eller insatsvaror.
kommersiellt standardbränsle: kommersiella bränslen enligt internationell standard som uppvisar ett 95-procentigt konfidensintervall som inte överstiger 1 procent för det angivna effektiva värmevärde, inbegripet dieselolja, lätt eldningsolja, bensin, lampolja, fotogen, etan, propan, butan, flygfotogen (Jet A1 eller Jet A), jetbensin (Jet B) och flygbensin (AvGas).
parti: en viss mängd bränsle eller material som genomgår representativ provtagning och karakterisering, och som transporteras i en sändning eller överförs löpande över en viss tidsperiod.
blandat bränsle: ett bränsle som innehåller både biomassa och fossilt kol.
blandat flygbränsle: ett bränsle som innehåller både godtaget flygbränsle och fossilt bränsle.
blandat material: ett material som innehåller både biomassa och fossilt kol.
preliminär emissionsfaktor: den antagna sammanlagda emissionsfaktorn för ett bränsle eller material baserat på kolinnehållet (biomassafraktion plus fossil fraktion) innan den multipliceras med den fossila fraktionen för att ge emissionsfaktorn.
fossil fraktion: kvoten mellan fossilt kol och det totala kolinnehållet i ett bränsle eller material, uttryckt som en fraktion.
biomassafraktion: kvoten av kol som härrör från biomassa relaterat till den totala kolhalten i ett bränsle eller material, uttryckt som en fraktion.
godtagen fraktion: andelen godtaget flygbränsle som blandas i det fossila bränslet.
energibalansmetod: en metod för att uppskatta den energimängd i ingående bränsle som används i en ångpanna, beräknat som summan av den nyttiggjorda värmen och alla relevanta energiförluster genom strålning och överföring och via rökgasen.
kontinuerlig mätning av utsläpp: en serie av mätningar som syftar till att fastställa värdet av en kvantitet baserat på tidsperioder, antingen genom mätningar på plats i skorstenen eller extraktiv mätning med en mätutrustning lokaliserad nära skorstenen; detta innefattar inte mätningar baserade på insamling av enskilda prov tagna från skorstenen.
ingående koldioxid: koldioxid som ingår i en bränsle-/materialmängd.
fossilt kol: oorganiskt och organiskt kol som inte är biomassa.
mätpunkt: den utsläppskälla för vilken system för kontinuerlig mätning av utsläpp används för utsläppsmätning eller det tvärsnitt av ett rörledningssystem för vilket koldioxidflödet fastställs med system för kontinuerlig mätning.
massa- och balansdokumentation: dokumentation enligt internationella eller nationella genomförandebestämmelser för de standarder och rekommenderade rutiner (SARP) som anges i bilaga 6 om verksamhet med luftfartyg till Chicagokonventionen, undertecknad i Chicago den 7 december 1944, och som specificeras i kapitel C avsnitt 3 i bilaga IV till kommissionens förordning (EU) nr 965/2012 ( 2 ), eller motsvarande tillämpliga internationella bestämmelser.
sträcka: storcirkelavståndet mellan avgångsflygplats och ankomstflygplats plus en fast tilläggsfaktor på 95 km.
avgångsflygplats: den flygplats som är utgångspunkt för en flygning som utgör en luftfartsverksamhet enligt förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG.
ankomstflygplats: den flygplats som är slutpunkt för en flygning som utgör en luftfartsverksamhet enligt förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG.
▼M4 —————
diffusa utsläpp: oregelbundna eller oavsiktliga utsläpp från källor som inte är lokaliserade eller som är alltför olikartade eller små för att övervakas individuellt.
flygplats: flygplats enligt definitionen i punkt 1.2 i bilagan till beslut 2009/450/EG.
flygplatspar: ett par bestående av en avgångsflygplats och en ankomstflygplats.
standardförhållanden: en temperatur på 273,15 K och tryckförhållanden på 101 325 Pa, som definierar normalkubikmeter (Nm3).
lagringsplats: lagringsplats enligt definitionen i artikel 3.3 i direktiv 2009/31/EG.
koldioxidavskiljning: avskiljning från gasströmmar av koldioxid som annars skulle ha släppts ut, för vidare transport och geologisk lagring på en lagringsplats som är tillåten enligt direktiv 2009/31/EG.
koldioxidtransport: transport av koldioxid via rörledningar för geologisk lagring på en lagringsplats som är tillåten enligt direktiv 2009/31/EG.
geologisk lagring av koldioxid: geologisk lagring av koldioxid enligt definitionen i artikel 3.1 i direktiv 2009/31/EG.
ventilationsutsläpp: avsiktliga utsläpp från en anläggning via en definierad utsläppspunkt.
förbättrad utvinning av kolväten: utvinning av kolväten utöver de kolväten som extraheras genom vatteninjektion eller andra metoder.
proxydata: årliga värden som är empiriskt underbyggda eller som härrör från godtagna källor och som en verksamhetsutövare eller reglerad enhet enligt definitionen i artikel 3 i direktiv 2003/87/EG använder för att ersätta aktivitetsdata, frisläppta bränslemängder eller beräkningsfaktorer i syfte att säkerställa fullständig rapportering om det inte är möjligt att få fram alla nödvändiga aktivitetsdata, frisläppta bränslemängder eller beräkningsfaktorer genom den tillämpliga övervakningsmetoden.
vattenpelaren: vattenpelaren enligt definitionen i artikel 3.2 i direktiv 2009/31/EG.
läckage: läckage enligt definitionen i artikel 3.5 i direktiv 2009/31/EG.
lagringskomplex: lagringskomplex enligt definitionen i artikel 3.6 i direktiv 2009/31/EG.
transportnät: transportnät enligt definitionen i artikel 3.22 i direktiv 2009/31/EG.
bränsleflöde: ett bränsle enligt definitionen i artikel 3af i direktiv 2003/87/EG som frisläppts för konsumtion genom specifika fysiska medel såsom rörledningar, lastbilar, järnväg, fartyg eller tankstationer och som ger upphov till utsläpp av berörda växthusgaser till följd av att bränslet förbrukas av konsumentkategorier inom sektorer som omfattas av bilaga III till direktiv 2003/87/EG.
nationellt bränsleflöde: aggregering per bränsletyp av bränsleflödena för alla reglerade enheter på en medlemsstats territorium.
täckningsfaktor: den faktor mellan noll och ett som används för att fastställa den andel av ett bränsleflöde som används för förbränning i sektorer som omfattas av bilaga III till direktiv 2003/87/EG.
frisläppt bränslemängd: data om den mängd bränsle enligt definitionen i artikel 3af i direktiv 2003/87/EG som frisläpps för konsumtion, uttryckt som energi i terajoule, massa i ton eller volym i normalkubikmeter eller motsvarande i liter, såsom lämpligt, före tillämpningen av täckningsfaktor.
enhetsomvandlingsfaktor: en faktor för omvandling av en enhet som uttrycker frisläppta bränslemängder till mängder uttryckta som energi i terajoule, massa i ton eller volym i normalkubikmeter eller motsvarande i liter, såsom lämpligt, och som omfattar alla relevanta faktorer såsom densitet, effektivt värmevärde eller (för gaser) omvandling från bruttovärmevärde till effektivt värmevärde, såsom tillämpligt.
slutkonsument: vid tillämpningen av denna förordning, varje fysisk eller juridisk person som är slutanvändare av bränsle enligt definitionen i artikel 3 af i direktiv 2003/87/EG och vars årliga bränsleförbrukning inte överstiger ett ton koldioxid.
frisläppt för konsumtion: vid tillämpningen av denna förordning, den tidpunkt då punktskatten för ett bränsle, enligt definitionen i artikel 3af i direktiv 2003/87/EG, förfaller till betalning i enlighet med artikel 6.2 och 6.3 i rådets direktiv (EU) 2020/262 ( 3 ) eller, i tillämpliga fall, i enlighet med artikel 21.5 i rådets direktiv 2003/96/EG ( 4 ), om inte medlemsstaten har utnyttjat den flexibilitet som föreskrivs i artikel 3 ae.iv i direktiv 2003/87/EG, i vilket fall det avser den tidpunkt som den medlemsstaten anger för inrättandet av skyldigheter enligt kapitel IVa i det direktivet.
AVSNITT 2
Allmänna principer
Artikel 4
Allmän skyldighet
Verksamhetsutövare och luftfartygsoperatörer ska se till att övervakningen och rapporteringen av växthusgasutsläpp i enlighet med direktiv 2003/87/EG sker i enlighet med principerna i artiklarna 5 till 9.
Artikel 5
Fullständighet
Övervakningen och rapporteringen ska vara komplett och omfatta alla process- och förbränningsutsläpp från alla utsläppskällor och bränsle-/materialmängder som hör till de verksamheter som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG och andra relevanta verksamheter som omfattas enligt artikel 24 i det direktivet och alla växthusgaser som specificeras för dessa verksamheter, men dubbelräkning ska undvikas.
Verksamhetsutövare och luftfartygsoperatörer ska vidta lämpliga åtgärder för att förhindra eventuella dataluckor inom rapporteringsperioden.
Artikel 6
Konsekvens, jämförbarhet och öppenhet
Artikel 7
Noggrannhet
Verksamhetsutövare och luftfartygsoperatörer ska säkerställa att fastställandet av utsläpp varken är systematiskt eller medvetet felaktigt.
Osäkerhetskällor ska identifieras och reduceras så långt som är praktiskt möjligt.
Verksamhetsutövarna och luftfartygsoperatörerna ska genom tillbörlig aktsamhet säkerställa att beräkningar och mätningar av utsläpp har högsta nåbara noggrannhet.
Artikel 8
Metodens och utsläppsrapportens integritet
Verksamhetsutövare och luftfartygsoperatörer ska se till att det är möjligt att med rimlig säkerhet fastställa att de rapporterade utsläppen är korrekta. Utsläppen ska fastställas med lämpliga övervakningsmetoder enligt denna förordning.
Utsläppsrapporter och därtill hörande upplysningar får inte innehålla några väsentliga felaktigheter enligt definitionen i artikel 3.6 i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/2067 ( 5 ) eller någon snedvridning i val och presentation av information, och ska ge en trovärdig och välavvägd redogörelse för utsläppen från en anläggning eller en luftfartygsoperatör.
Vid val av övervakningsmetod ska de förbättringar som uppnås till följd av större noggrannhet vägas mot merkostnader. Övervakningen och rapporteringen av utsläpp ska därför eftersträva högsta nåbara noggrannhet, om inte detta är tekniskt ogenomförbart eller medför orimliga kostnader.
Artikel 9
Fortlöpande förbättringar
Verksamhetsutövare och luftfartygsoperatörer ska konsekvent beakta rekommendationerna i de verifieringsrapporter som utfärdats i enlighet med artikel 15 i direktiv 2003/87/EG i sitt övervaknings- och rapporteringsarbete.
Artikel 10
Samordning
Om en medlemsstat utser fler än en behörig myndighet i enlighet med artikel 18 i direktiv 2003/87/EG ska den samordna det arbete som utförs av dessa myndigheter enligt denna förordning.
KAPITEL II
ÖVERVAKNINGSPLAN
AVSNITT 1
Allmänna regler
Artikel 11
Allmän skyldighet
Övervakningsplanen ska kompletteras med skriftliga förfaranden som verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören fastställer, dokumenterar, genomför och upprätthåller för verksamhet inom ramen för övervakningsplanen, beroende på vad som är lämpligt.
Artikel 12
Övervakningsplanens innehåll och inlämnande
Övervakningsplanen ska bestå av en detaljerad, fullständig och öppen dokumentation av övervakningsmetoden för en bestämd anläggning eller luftfartygsoperatör och ska innehålla minst de uppgifter som anges i bilaga I.
Tillsammans med övervakningsplanen ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören överlämna följande styrkande handlingar:
För anläggningar, bevis för varje större och mindre bränsle-/materialmängd som visar att osäkerhetströsklarna följs när det gäller aktivitetsdata och beräkningsfaktorer, i förekommande fall, för de tillämpade nivåer som anges i bilagorna II och IV samt för varje utsläppskälla som visar att osäkerhetströsklarna följs för de tillämpade nivåer som anges i bilaga VIII, i förekommande fall.
Resultaten av en riskbedömning som visar att föreslagna kontroller och förfaranden för kontrollverksamheten står i proportion till de inneboende risker och kontrollrisker som identifierats.
Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska sammanfatta förfarandena i övervakningsplanen och ge följande information:
Förfarandets titel.
En referens för identifiering av förfarandet som ska kunna spåras och verifieras.
Identifiering av den tjänst eller avdelning som ansvarar för genomförandet av förfarandet och för de uppgifter som genereras i eller förvaltas av förfarandet.
En kortfattad beskrivning av förfarandet som gör det möjligt för verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, den behöriga myndigheten och kontrollören att förstå de väsentliga parametrarna och de aktiviteter som utförs.
Placering av relevant redovisning och information.
Namnet på det it-system som används, om tillämpligt.
En förteckning över EN-standarder eller andra standarder som eventuellt tillämpas.
Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska på begäran förse den behöriga myndigheten med eventuell skriftlig dokumentation av förfarandena. Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska även göra dem tillgängliga för verifiering i enlighet med genomförandeförordning (EU) 2018/2067.
▼M1 —————
Artikel 13
Standardiserade och förenklade övervakningsplaner
För detta ändamål får medlemsstaterna offentliggöra mallar för dessa övervakningsplaner, inklusive den beskrivning av dataflödet och kontrollförfaranden som avses i artiklarna 58 och 59, baserat på mallar och riktlinjer som offentliggörs av kommissionen.
Medlemsstaterna kan kräva att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören själv utför riskbedömningen i enlighet med vad som avses i föregående stycke, där så är lämpligt.
Artikel 14
Ändringar av övervakningsplanen
Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska ändra övervakningsplanen åtminstone om
nya utsläpp uppkommer på grund av nya verksamheter som utförs eller på grund av användning av nya bränslen eller material som ännu inte omfattas av övervakningsplanen,
tillgången på uppgifter ändras, beroende på användning av nya typer av mätinstrument, provtagningsmetoder eller analysmetoder, eller av andra skäl, som leder till att utsläpp kan fastställas med större noggrannhet,
uppgifter som härrör från den övervakningsmetod som tidigare tillämpats har befunnits vara felaktiga,
ändringar av övervakningsplanen ökar noggrannheten för de rapporterade uppgifterna, om inte detta är tekniskt ogenomförbart eller medför orimliga kostnader,
övervakningsplanen inte uppfyller kraven i denna förordning och den behöriga myndigheten begär att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ändrar den,
det är nödvändigt att uppdatera övervakningsplanen för att genomföra de förslag till förbättringar som ges i verifieringsrapporten.
Artikel 15
Godkännande av ändringar av övervakningsplanen
Den behöriga myndigheten får dock tillåta att en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör senast den 31 december samma år anmäler ändringar i övervakningsplanen, som inte utgör betydande ändringar i den mening som avses i punkterna 3 och 4.
Om den behöriga myndigheten anser att en ändring inte är betydande ska den delge verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören detta utan onödigt dröjsmål.
Betydande ändringar av övervakningsplanen för en anläggning innefattar följande:
Ändringar av anläggningskategorin om en sådan ändring kräver en förändring av övervakningsmetoden eller leder till en förändring av den tillämpliga väsentlighetsnivån enligt artikel 23 i genomförandeförordning (EU) 2018/2067.
Trots vad som sägs i artikel 47.8, ändringar avseende huruvida anläggningen betraktas som en ”anläggning med låga utsläpp”.
Ändringar av utsläppskällor.
En ändring från beräkningsbaserade till mätningsbaserade metoder, eller vice versa, eller från en alternativ metod till en nivåbaserad metod för att fastställa utsläpp eller vice versa.
En ändring av den tillämpade nivån.
Införandet av nya bränsle-/materialmängder.
En ändring av kategoriseringen av bränsle-/materialmängder – mellan bränsle-/materialmängder av större, mindre eller ringa omfattning – om en sådan ändring kräver en förändring av övervakningsmetoden.
En ändring av standardvärdet för en beräkningsfaktor, om värdet ska fastställas i övervakningsplanen.
Införandet av nya metoder eller ändringar av befintliga metoder för provtagning, analys eller kalibrering, om detta har en direkt inverkan på utsläppsuppgifternas noggrannhet.
Införande eller antagande av en kvantifieringsmetod för utsläpp vid läckage på lagringsplatser.
Betydande ändringar i en luftfartygsoperatörs övervakningsplaner innefattar följande
vad gäller övervakningsplanen för utsläpp:
En ändring av de värden för emissionsfaktorer som anges i övervakningsplanen.
Ett byte mellan beräkningsmetoder som anges bilaga III, eller ett byte från användning av en beräkningsmetod till användning av en skattningsmetod i enlighet med artikel 55.2 eller vice versa.
Införandet av nya bränsle-/materialmängder.
Ändringar avseende huruvida luftfartygsoperatören betraktas som en liten utsläppskälla i den mening som avses i artikel 55.1 eller med avseende på ett av de tröskelvärden som anges i artikel 28a.6 i direktiv 2003/87/EG.
▼M4 —————
Artikel 16
Genomförande och dokumentation av ändringar
Vid tveksamhet ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören parallellt använda både den ändrade och den ursprungliga övervakningsplanen för att utföra all övervakning och rapportering i enlighet med båda planerna, och den ska dokumentera båda övervakningsresultaten.
Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska bevara dokumentation över alla ändringar av övervakningsplanen. Varje dokumentation ska innehålla följande:
En öppen beskrivning av ändringen.
En motivering för ändringen.
Dagen för anmälan av ändringen till den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 15.1.
Dagen för den behöriga myndighetens bekräftelse av mottagandet av den anmälan som avses i artikel 15.1, om denna information finns tillgänglig, och datum för godkännande eller mottagande av information enligt vad som avses i artikel 15.2.
Startdatum för genomförande av den ändrade övervakningsplanen i enlighet med punkt 2.
AVSNITT 2
Teknisk genomförbarhet och orimliga kostnader
Artikel 17
Teknisk genomförbarhet
Om en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör hävdar att tillämpning av en viss övervakningsmetod är tekniskt ogenomförbar ska den behöriga myndigheten bedöma den tekniska genomförbarheten med beaktande av verksamhetsutövarens eller luftfartygsoperatörens motivering. Motiveringen ska baseras på att verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören har de tekniska resurser som behövs för att ett föreslaget system eller krav ska kunna tillämpas inom den föreskrivna tiden i enlighet med denna förordning. De tekniska resurserna ska innefatta tillgången till erforderliga metoder och teknik.
Artikel 18
Orimliga kostnader
Den behöriga myndigheten ska betrakta kostnader som orimliga om kostnadsuppskattningen överstiger vinsten. För detta ändamål beräknas vinsten genom att en förbättringsfaktor multipliceras med ett referenspris på 80 euro per utsläppsrätt, och kostnaderna ska innefatta en lämplig avskrivningstid baserat på utrustningens ekonomiska livslängd.
I avsaknad av sådana uppgifter om de genomsnittliga årliga utsläppen från denna bränsle-/materialmängd under de tre senaste åren ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören använda en konservativ uppskattning av de årliga genomsnittliga utsläppen, inte inbegripet koldioxid som härrör från biomassa och innan överförd koldioxid dragits ifrån. För mätinstrument enligt nationell lagstadgad metrologisk kontroll får den osäkerhet som för närvarande uppnås ersättas med det största tillåtna fel vid drift som tillåts enligt relevant nationell lagstiftning.
Vid tillämpning av denna punkt ska artikel 38.5 tillämpas, förutsatt att verksamhetsutövaren har tillgång till relevant information om hållbarhetskriterierna och kriterierna för minskade växthusgasutsläpp för biodrivmedel, flytande biobränslen och biomassabränslen som används för förbränning.
Vid bedömning av kostnaders orimlighet avseende åtgärder som förbättrar utsläppsrapporteringens kvalitet, men som inte har någon direkt inverkan på noggrannheten i aktivitetsdata, ska den behöriga myndigheten använda en förbättringsfaktor som motsvarar 1 procent av de genomsnittliga årliga utsläppen för respektive bränsle-/materialmängder under de tre senaste rapporteringsperioderna. Dessa åtgärder kan omfatta följande:
En övergång från standardvärden till analyser för att fastställa beräkningsfaktorer.
Ett ökat antal analyser per bränsle-/materialmängd.
Om den specifika mätningsuppgiften inte faller under nationellt lagstadgad metrologisk kontroll, utbyte av mätinstrument mot instrument som uppfyller relevanta krav för lagstadgad metrologisk kontroll i medlemsstaterna i liknande tillämpningar, eller mot mätinstrument som överensstämmer med tillämplig nationell lagstiftning som antagits i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/31/EU ( 6 ) eller direktiv 2014/32/EU.
Kortare intervaller för kalibrering och underhåll av mätinstrument.
Förbättringar av dataflödesaktiviteter och kontrollverksamhet som på ett betydande sätt minskar den inneboende risken eller kontrollrisken.
KAPITEL III
ÖVERVAKNING AV UTSLÄPP FRÅN STATIONÄRA ANLÄGGNINGAR
AVSNITT 1
Allmänna bestämmelser
Artikel 19
Kategorisering av anläggningar, bränsle-/materialmängder och utsläppskällor
Verksamhetsutövaren ska klassificera varje anläggning i en av följande kategorier:
En anläggning av kategori A, om de genomsnittliga verifierade utsläppen per år under den omedelbart föregående handelsperioden är lika med eller mindre än 50 000 ton koldioxidekvivalenter, inte inbegripet koldioxid som härrör från biomassa och innan överförd koldioxid dragits ifrån.
En anläggning av kategori B, om de genomsnittliga verifierade utsläppen per år under den omedelbart föregående handelsperioden är större än 50 000 ton koldioxidekvivalenter och lika med eller mindre än 500 000 ton koldioxidekvivalenter, inte inbegripet koldioxid som härrör från biomassa och innan överförd koldioxid dragits ifrån.
En anläggning av kategori C, om de genomsnittliga verifierade utsläppen per år under den omedelbart föregående handelsperioden är större än 500 000 ton koldioxidekvivalenter, inte inbegripet koldioxid som härrör från biomassa och innan överförd koldioxid dragits ifrån.
Med avvikelse från artikel 14.2 får den behöriga myndigheten tillåta verksamhetsutövaren att inte ändra övervakningsplanen om, på grundval av verifierade utsläpp, tröskelvärdet för klassificering av anläggningen i enlighet med första stycket överskrids, men verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att tröskelvärdet inte redan har överskridits under de senaste fem rapporteringsperioderna, och inte kommer att överskridas igen under efterföljande rapporteringsperioder.
Verksamhetsutövaren ska klassificera varje bränsle-/materialmängd i en av följande kategorier, jämföra den med summan av alla absoluta värden för fossil koldioxid och koldioxidekvivalenter som motsvarar alla bränsle-/materialmängder som ingår i beräkningsbaserade metoder och alla utsläpp från utsläppskällor som övervakas med mätningsbaserade metoder, innan överförd koldioxid dragits ifrån:
Bränsle-/materialmängd av mindre omfattning: sådana bränsle-/materialmängder som valts ut av verksamhetsutövaren och som tillsammans står för mindre än 5 000 ton fossil koldioxid per år eller mindre än 10 procent (högst 100 000 ton fossil koldioxid per år), beroende på vilket som är störst uttryckt som absoluta värden.
Bränsle-/materialmängd av ringa omfattning: sådana bränsle-/materialmängder som valts ut av verksamhetsutövaren och som tillsammans står för mindre än 1 000 ton fossil koldioxid per år eller mindre än 2 procent (högst 20 000 ton fossil koldioxid per år), beroende på vilket som är störst uttryckt som absoluta värden.
Bränsle-/materialmängder av större omfattning: sådana bränsle-/materialmängder som inte ingår i kategorierna i leden a och b.
Med avvikelse från artikel 14.2 får den behöriga myndigheten tillåta verksamhetsutövaren att inte ändra övervakningsplanen om, på grundval av verifierade utsläpp, tröskelvärdet för klassificering av en bränsle-/materialmängd som en bränsle-/materialmängd av mindre eller ringa omfattning i enlighet med första stycket överskrids, men verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att tröskelvärdet inte redan har överskridits under de senaste fem rapporteringsperioderna, och inte kommer att överskridas igen under efterföljande rapporteringsperioder.
Verksamhetsutövaren ska klassificera varje utsläppskälla för vilken en mätningsbaserad metod används i en av följande kategorier:
Mindre utsläppskällor: sådana utsläppskällor som släpper ut mindre än 5 000 ton fossila koldioxidekvivalenter per år eller mindre än 10 procent av anläggningens totala fossila utsläpp (högst 100 000 ton fossila koldioxidekvivalenter per år), beroende på vilket som är störst uttryckt som absoluta värden.
Stora utsläppskällor: sådana utsläppskällor som inte klassificeras som en mindre utsläppskälla.
Med avvikelse från artikel 14.2 får den behöriga myndigheten tillåta verksamhetsutövaren att inte ändra övervakningsplanen om, på grundval av verifierade utsläpp, tröskelvärdet för klassificering av en utsläppskälla som en mindre utsläppskälla i enlighet med första stycket överskrids, men verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att tröskelvärdet inte redan har överskridits under de senaste fem rapporteringsperioderna, och inte kommer att överskridas igen under efterföljande rapporteringsperioder.
Artikel 20
Gränser för övervakning
Verksamhetsutövaren ska inom dessa gränser inkludera alla relevanta växthusgasutsläpp från alla utsläppskällor och bränsle-/materialmängder som hör till de verksamheter som bedrivs vid anläggningen och som ingår i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG, samt från verksamheter och växthusgaser som införts av den medlemsstat där anläggningen är belägen, i enlighet med artikel 24 i det direktivet.
Verksamhetsutövaren ska i övervakningen även inkludera utsläpp från fast verksamhet och onormala händelser, t.ex. igångsättning, stängning och nödsituationer under rapporteringsperioden, med undantag för utsläpp från mobila maskiner för transporter.
Den behöriga myndigheten får medge undantag för en utsläppskälla i form av ett läckage från övervakning och rapportering när korrigerande åtgärder enligt artikel 16 i direktiv 2009/31/EG har vidtagits och utsläpp eller avgivning till vattenpelaren från läckaget inte längre kan detekteras.
Artikel 21
Val av övervakningsmetod
En beräkningsbaserad metod ska bestå i att utsläpp från bränsle-/materialmängder fastställs på grundval av aktivitetsdata som erhålls genom mätsystem och ytterligare parametrar från laboratorieanalyser eller standardvärden. Den beräkningsbaserade metoden får tillämpas i enlighet med den standardmetod som beskrivs i artikel 24 eller den massbalansmetod som beskrivs i artikel 25.
En mätningsbaserad metod ska bestå i att utsläppen från utsläppskällor fastställs genom kontinuerlig mätning av den berörda växthusgasens koncentration i rökgasen och av rökgasflödet, inklusive övervakning av koldioxidöverföringar mellan anläggningar där koldioxidkoncentrationen och den överförda gasens flöde mäts.
Om den beräkningsbaserade metoden tillämpas ska verksamhetsutövaren för varje bränsle-/materialmängd i övervakningsplanen ange om standardmetoden eller massbalansmetoden används, inbegripet de relevanta nivåer som definieras i bilaga II.
Artikel 22
Övervakningsmetod som inte baseras på nivåer
Med avvikelse från artikel 21.1 får verksamhetsutövaren använda en övervakningsmetod som inte bygger på nivåer (nedan kallad alternativ övervakningsmetod) för utvalda bränsle-/materialmängder eller utsläppskällor, förutsatt att följande villkor uppfylls:
Tillämpning av minst nivå 1 enligt den beräkningsbaserade metoden för en eller flera bränsle-/materialmängder av större eller mindre omfattning och en mätningsbaserad metod för minst en utsläppskälla som är relaterad till samma bränsle-/materialmängd är tekniskt ogenomförbart eller skulle medföra orimliga kostnader.
Verksamhetsutövaren bedömer och kvantifierar varje år osäkerheten för alla parametrar som används för att fastställa årliga utsläpp i enlighet med ISO:s Guide to the expression of uncertainty in measurement (JCGM 100:2008), eller en annan motsvarande internationellt erkänd standard och omfattar resultaten i den årliga utsläppsrapporten.
Verksamhetsutövaren visar på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten att man genom att tillämpa en sådan alternativ övervakningsmetod ser till att de övergripande osäkerhetströsklarna gällande årsnivån för växthusgasutsläpp för hela anläggningen inte överskrider 7,5 procent för kategori A-anläggningar, 5,0 procent för kategori B-anläggningar och 2,5 procent för kategori C-anläggningar.
Artikel 23
Tillfälliga ändringar av övervakningsmetoden
Verksamhetsutövaren ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att möjliggöra ett snabbt återupptagande av tillämpningen av den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten.
Verksamhetsutövaren ska utan onödigt dröjsmål underrätta den behöriga myndigheten om sådana tillfälliga förändringar av övervakningsmetoden som avses i punkt 1, och ange följande:
Skälen till avvikelsen från den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten.
Detaljerade uppgifter om den provisoriska övervakningsmetod som verksamhetsutövaren använder för att fastställa utsläppen fram till dess att förhållandena för tillämpningen av den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten har återställts.
De åtgärder som verksamhetsutövaren vidtar för att återställa förhållandena för tillämpning av den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten.
Förväntad tidpunkt när tillämpningen av den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten kommer att återupptas.
AVSNITT 2
Beräkningsbaserad metod
Artikel 24
Utsläppsberäkning genom standardmetoden
Den behöriga myndigheten får tillåta användning av emissionsfaktorer för bränslen uttryckta i t CO2/t eller t CO2/Nm3. I sådana fall ska verksamhetsutövaren fastställa förbränningsutsläpp genom att multiplicera aktivitetsdata för mängden förbränt bränsle, uttryckt som ton eller normalkubikmeter, med den motsvarande emissionsfaktorn och den motsvarande oxidationsfaktorn.
Artikel 25
Utsläppsberäkning genom massbalansmetoden
Artikel 26
Tillämpliga nivåer
När man fastställer de relevanta nivåerna för bränsle-/materialmängder av större och mindre omfattning i enlighet med artikel 21.1 för att fastställa aktivitetsdata och varje beräkningsfaktor ska varje verksamhetsutövare tillämpa följande:
Minst de nivåer som anges i bilaga V, om det gäller en kategori A-anläggning, eller om en beräkningsfaktor krävs för en bränsle-/materialmängd som är ett kommersiellt standardbränsle.
I andra fall än de som avses i led a, den högsta nivån som anges i bilaga II.
Verksamhetsutövaren får dock för bränsle-/materialmängder av större omfattning tillämpa en nivå som är en nivå lägre än dem som avses i första stycket för anläggningar av kategori C och upp till två nivåer lägre för anläggningar av kategori A och B, men minst nivå 1, om denne på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att den nivå som krävs enligt första stycket är tekniskt ogenomförbar eller medför orimliga kostnader.
Den behöriga myndigheten får, under en övergångsperiod som avtalats med verksamhetsutövaren, tillåta en verksamhetsutövare att tillämpa nivåer för bränsle-/materialmängder av större omfattning som är lägre än dem som avses i andra stycket, men minst nivå 1, under förutsättning att
verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att den nivå som krävs enligt föregående stycke är tekniskt ogenomförbar eller att den medför orimliga kostnader, och
verksamhetsutövaren tillhandahåller en förbättringsplan som anger hur och när minst den nivå som krävs enligt föregående stycke kommer att uppnås.
Artikel 27
Fastställande av aktivitetsdata
Verksamhetsutövaren ska fastställa aktivitetsdata för varje bränsle-/materialmängd på ett av följande sätt:
på grundval av kontinuerlig mätning i den process som leder till utsläppen, eller
på grundval av sammanställning av mätningar av mängder som levereras separat, med beaktande av relevanta lagerförändringar.
Om det är tekniskt ogenomförbart eller skulle medföra orimliga kostnader att fastställa de mängder som lagerhålls genom direkt mätning får verksamhetsutövaren uppskatta dessa kvantiteter på grundval av
uppgifter från tidigare år i förhållande till produktionsresultatet under rapporteringsperioden, eller
dokumenterade förfaranden och motsvarande uppgifter i reviderade räkenskaper för rapporteringsperioden.
Om det är tekniskt ogenomförbart eller skulle medföra orimliga kostnader att fastställa aktivitetsdata för hela kalenderåret, får verksamhetsutövaren välja det näst mest lämpliga datumet för att skilja ett rapporteringsår från det påföljande året, och på så vis bringa överensstämmelse med kalenderåret i fråga. De avvikelser som kan gälla för en eller flera bränsle-/materialmängder ska anges tydligt, och ligga till grund för ett värde som är representativt för kalenderåret och konsekvent beaktas för det följande året.
Artikel 28
Mätsystem under verksamhetsutövarens kontroll
För att fastställa aktivitetsdata i enlighet med artikel 27 ska verksamhetsutövaren använda mätningsresultat som bygger på mätsystem som verksamhetsutövaren själv kontrollerar vid anläggningen, under förutsättning att följande villkor uppfylls:
Verksamhetsutövaren ska utföra en osäkerhetsbedömning och säkerställa att osäkerhetströskeln efterlevs för den relevanta nivån.
Verksamhetsutövaren ska minst en gång per år och efter varje kalibrering av mätinstrumenten säkerställa att resultaten av kalibreringen multiplicerat med en konservativ justeringsfaktor jämförs med de relevanta osäkerhetströsklarna. Den konservativa justeringsfaktorn ska bygga på en lämplig tidsserie av tidigare kalibreringar av detta eller liknande mätinstrument för att ta hänsyn till effekten av osäkerheten vid drift.
Om nivåtrösklar som godkänts enligt artikel 12 överskrids eller om utrustning konstateras inte uppfylla andra krav, ska verksamhetsutövaren utan onödigt dröjsmål vidta korrigerande åtgärder och underrätta den behöriga myndigheten om detta.
Bedömningen ska omfatta den angivna osäkerheten hos de mätinstrument som används, osäkerhet i samband med kalibrering och eventuell ytterligare osäkerhet beroende på hur mätutrustningen används i praktiken. Osäkerhetsbedömningen ska omfatta osäkerhet när det gäller lagerförändringar om lagringsutrymmena kan innehålla minst 5 procent av den årligen använda mängden bränsle eller material som beaktas. Vid utförande av osäkerhetsbedömningen ska verksamhetsutövaren beakta det faktum att de värden som används för att definiera osäkerhetströsklar för nivåer i bilaga II avser osäkerheten under hela rapporteringsperioden.
Verksamhetsutövaren får förenkla osäkerhetsbedömningen genom att de största tillåtna fel som anges för det mätinstrument som används eller, om lägre, den osäkerhet som erhålls genom att kalibreringen multipliceras med en konservativ justeringsfaktor för att ta hänsyn till effekten av osäkerheten vid drift, antas vara den osäkerhet som gäller under hela rapporteringsperioden enligt kraven i definitionerna av nivåerna i bilaga II, förutsatt att mätinstrument installeras i en miljö som är lämplig för deras användningsspecifikationer.
För detta ändamål kan det största tillåtna fel vid drift som medges enligt gällande nationell lagstiftning om lagstadgad metrologisk kontroll för den relevanta mätningsuppgiften användas som osäkerhetsvärde utan att ytterligare bevis läggs fram.
Artikel 29
Mätsystem utanför verksamhetsutövarens kontroll
För att uppnå detta kan verksamhetsutövaren återgå till en av följande datakällor:
Belopp på fakturor som utfärdats av en handelspartner under förutsättning att en affärstransaktion mellan två oberoende handelspartner äger rum.
Direkta avläsningar av mätsystemen.
För att uppnå detta får det största tillåtna fel vid drift som medges enligt gällande lagstiftning för nationell lagstadgad metrologisk kontroll för den berörda affärstransaktionen användas som osäkerhet utan att ytterligare bevis läggs fram.
Där de tillämpliga kraven enligt nationell lagstadgad metrologisk kontroll är mindre stränga än vad som krävs för den tillämpliga nivån i enlighet med artikel 26, ska verksamhetsutövaren erhålla bevis på den tillämpliga osäkerheten från den handelspartner som ansvarar för mätsystemet.
Artikel 30
Fastställande av beräkningsfaktorer
Om denna metod skulle medföra orimliga kostnader, eller om större noggrannhet kan uppnås, får verksamhetsutövaren konsekvent rapportera aktivitetsdata och beräkningsfaktorer med hänsyn till det tillstånd i vilket laboratorieanalyser görs.
Verksamhetsutövaren ska åläggas att fastställa biomassafraktionen endast för blandade bränslen eller material. För andra bränslen eller material ska standardvärdet 0 procent för biomassafraktionen av fossila bränslen eller material användas, och ett standardvärde på 100 procent biomassafraktion för biomassabränslen eller material som består uteslutande av biomassa.
Artikel 31
Standardvärden för beräkningsfaktorer
Om verksamhetsutövaren fastställer beräkningsfaktorer som standardvärden ska denne använda ett av följande värden, i enlighet med kraven för den tillämpliga nivå som anges i bilagorna II och VI:
Standardfaktorer och stökiometriska faktorer som anges i bilaga VI.
Standardfaktorer som medlemsstaten använder för sin nationella inventeringsrapport till sekretariatet för Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar.
Hänvisningsvärden som avtalats med den behöriga myndigheten, inbegripet standardfaktorer som offentliggjorts av den behöriga myndigheten och som är förenliga med de faktorer som anges i led b, men som är representativa för mer uppdelade bränsle-/materialmängder.
Värden som specificeras och garanteras av bränsle- eller materialleverantören, om verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten kan visa att kolinnehållet uppvisar ett 95-procentigt konfidensintervall som inte överstiger 1 procent.
Värden baserade på tidigare genomförda analyser, om verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten kan visa att dessa värden är representativa för framtida partier av samma bränsle eller material.
Om standardvärdena ändras årligen ska verksamhetsutövaren fastställa värdets tillämpliga tillförlitliga källa i övervakningsplanen.
Artikel 32
Beräkningsfaktorer baserade på analyser
Om sådana standarder inte finns ska lämpliga ISO-standarder eller nationella standarder gälla. Om inga offentliggjorda tillämpliga standarder finns, ska lämpliga utkast till standarder, industrins riktlinjer för bästa praxis eller andra vetenskapligt beprövade metoder användas, vilket begränsar snedvridningen vid provtagning och mätning.
När en angiven parameter fastställs ska verksamhetsutövaren använda resultaten av alla analyser som gjorts med avseende på denna parameter.
Artikel 33
Provtagningsplan
Verksamhetsutövaren ska säkerställa att de prover som erhållits är representativa för det berörda partiet eller leveransperioden och utan snedvridning. Relevanta delar av provtagningsplanen ska överenskommas med det laboratorium som genomför analysen för respektive bränsle och material, och bevis på detta avtal ska ingå i planen. Verksamhetsutövaren ska även göra planen tillgänglig för verifiering i enlighet med genomförandeförordning (EU) 2018/2067.
Artikel 34
Användning av laboratorier
Med avseende på kvalitetsstyrning ska verksamhetsutövaren tillhandahålla en ackrediterad certifiering enligt EN ISO 9001 eller andra certifierade kvalitetsstyrningssystem som omfattar laboratoriet. I avsaknad av sådana certifierade kvalitetsstyrningssystem ska verksamhetsutövaren tillhandahålla andra lämpliga bevis för att styrka att laboratoriet kan hantera personal, förfaranden, handlingar och uppgifter på ett tillförlitligt sätt.
Med avseende på teknisk kompetens ska verksamhetsutövaren tillhandahålla bevis för att laboratoriet är kompetent och kan producera tekniskt giltiga resultat med hjälp av relevanta analysförfaranden. Sådana bevis ska omfatta minst
hantering av personalens kompetens för de särskilda uppgifter som ingår i uppdraget,
lämplighet av utrymmen och miljömässiga förhållanden,
val av analysmetoder och relevanta standarder,
i förekommande fall, hantering av provtagning och beredning av prover, inbegripet kontroll av provernas integritet,
om det är tillämpligt, utveckling och validering av nya analysmetoder eller tillämpning av metoder som inte omfattas av internationella eller nationella standarder,
uppskattning av osäkerheten,
hantering av utrustning, inklusive förfaranden för kalibrering, justering, underhåll och reparation av utrustning samt dokumentation av detta,
hantering och kontroll av data, dokument och programvara,
hantering av kalibreringsposter och referensmaterial,
kvalitetssäkring för kalibrering och provresultat, vilket innefattar regelbundet deltagande i kvalifikationsprövningsprogram, tillämpning av analysmetoder för certifierade referensmaterial, eller genom jämförelse med ett ackrediterat laboratorium,
hantering av processer som lagts ut på entreprenad,
hantering av uppdrag, klagomål från kunder och korrigerande åtgärder i tid.
Artikel 35
Analysfrekvenser
Den behöriga myndigheten får tillåta att verksamhetsutövaren använder en frekvens som avviker från de frekvenser som avses i punkt 1, om minimifrekvenser inte är tillgängliga eller om verksamhetsutövaren påvisar något av följande:
På grundval av historiska data, inklusive analytiska värden för respektive bränsle och material från den närmast föregående rapporteringsperioden, överstiger inte variationen i de analytiska värdena för respektive bränsle och material 1/3 av det osäkerhetsvärde som verksamhetsutövaren måste följa avseende de aktivitetsdata som fastställs för det berörda bränslet eller materialet.
Användning av den föreskrivna frekvensen skulle medföra orimliga kostnader.
Om en anläggning drivs endast en del av året, eller om bränsle eller material levereras i partier som förbrukas under mer än ett kalenderår, får den behöriga myndigheten komma överens med verksamhetsutövaren om en mer lämplig tidsplan för analyser, under förutsättning att det leder till en osäkerhet som är jämförbar med den som avses i första stycket a.
Artikel 36
Emissionsfaktorer för koldioxid
Den behöriga myndigheten får tillåta en verksamhetsutövare att använda en emissionsfaktor för ett bränsle uttryckt i t CO2/t eller t CO2/Nm3 för förbränningsutsläpp om användning av en emissionsfaktor uttryckt i t CO2/TJ medför orimliga kostnader eller om samma eller bättre noggrannhet för de beräknade utsläppen kan uppnås med en sådan emissionsfaktor.
Artikel 37
Oxidations- och omvandlingsfaktorer
Den behöriga myndigheten får dock kräva att verksamhetsutövare alltid använder nivå 1.
Om flera bränslen används inom en anläggning och nivå 3 ska användas för den angivna oxidationsfaktorn får verksamhetsutövaren med den behöriga myndighetens godkännande
fastställa en enda sammantagen oxidationsfaktor för hela förbränningsprocessen och tillämpa denna på samtliga bränslen, eller
hänföra ofullständig oxidation till en enda bränsle-/materialmängd av större omfattning och använda värdet 1 för oxidationsfaktorn för de andra bränsle-/materialmängderna.
Om biomassa eller blandade bränslen används ska verksamhetsutövaren tillhandahålla bevis för att tillämpning av första stycket a eller b inte leder till en underskattning av utsläppen.
Artikel 38
Bränsle-/materialmängder av biomassa
Vid tillämpningen av denna punkt ska artikel 38.5 tillämpas.
Emissionsfaktorn för varje bränsle eller material ska beräknas och rapporteras som den preliminära emissionsfaktorn fastställd i enlighet med artikel 30, multiplicerad med den fossila fraktionen av bränslet eller materialet.
Vid tillämpningen av denna punkt ska artikel 38.5 tillämpas.
Biodrivmedel, flytande biobränslen och biomassabränslen som produceras från avfall och andra restprodukter än restprodukter från jordbruk, vattenbruk, fiske och skogsbruk behöver dock endast uppfylla kriterierna i artikel 29.10 i direktiv (EU) 2018/2001. Detta stycke ska också tillämpas på avfall och restprodukter som först bearbetas till en produkt innan den bearbetas ytterligare till biodrivmedel, flytande biobränslen och biomassabränslen.
El, värme och kyla som produceras från fast kommunalt avfall ska inte omfattas av de kriterier som fastställs i artikel 29.10 i direktiv (EU) 2018/2001.
Kriterierna i artikel 29.2–7 och 29.10 i direktiv (EU) 2018/2001 ska gälla oberoende av biomassans geografiska ursprung.
Artikel 29.10 i direktiv (EU) 2018/2001 ska tillämpas på en anläggning enligt definitionen i artikel 3 e i direktiv 2003/87/EG.
Efterlevnaden av kriterierna i artikel 29.2–7 och 29.10 i direktiv (EU) 2018/2001 ska bedömas i enlighet med artiklarna 30 och 31.1 i det direktivet.
Om biomassa som används för förbränning inte uppfyller kraven i denna punkt ska dess kolinnehåll betraktas som fossilt kol.
Artikel 39
Bestämning av biomassa och fossil fraktion
Om verksamhetsutövaren, i enlighet med den nivå som krävs, måste utföra analyser för att fastställa biomassafraktionen, men tillämpningen av första stycket är tekniskt ogenomförbar eller skulle medföra orimliga kostnader, ska verksamhetsutövaren lämna in en alternativ skattningsmetod för fastställande av biomassafraktionen till den behöriga myndigheten för godkännande. För bränslen eller material från en produktionsprocess med angivna och spårbara inflöden får verksamhetsutövaren basera uppskattningen på en massbalans för fossilt kol och kol från biomassa som går in i och ut ur processen.
Kommissionen får utfärda riktlinjer om ytterligare tillämpliga skattningsmetoder.
Vid tillämpning av denna punkt ska punkterna 3 och 4 i denna artikel gälla för biogasfraktionen av naturgas som används som insatsmaterial.
Verksamhetsutövaren får fastställa att en viss mängd naturgas från gasnätet är biogas med hjälp av den metod som anges i punkt 4.
Verksamhetsutövaren får fastställa biomassafraktionen med hjälp av dokumentation av inköp av biogas med likvärdigt energiinnehåll, förutsatt att verksamhetsutövaren på ett för den behöriga myndigheten tillfredsställande sätt kan bevisa att
det inte förekommer någon dubbelräkning av samma biogasmängd, särskilt att den inköpta biogasen inte påstås användas av någon annan, inbegripet genom uppvisande av en ursprungsgaranti enligt definitionen i artikel 2.12 i direktiv (EU) 2018/2001, och
verksamhetsutövaren och producenten av biogasen är anslutna till samma gasnät.
För att visa att denna punkt efterlevs får verksamhetsutövaren använda de uppgifter som registrerats i en databas som upprättats av en eller flera medlemsstater och som gör det möjligt att spåra överföringar av biogas.
AVSNITT 3
Mätningsbaserade metoder
Artikel 40
Användning av mätningsbaserad övervakningsmetod
Verksamhetsutövaren ska använda mätningsbaserade metoder för alla utsläpp av dikväveoxid enligt bilaga IV, och för att kvantifiera överförd koldioxid i enlighet med artikel 49.
Verksamhetsutövaren får även använda mätningsbaserade metoder för utsläppskällor för koldioxid om det för varje utsläppskälla kan styrkas att de nivåer som krävs enligt artikel 41 uppfylls.
Artikel 41
Nivåkrav
För varje stor utsläppskälla ska verksamhetsutövaren
för en anläggning av kategori A tillämpa minst de nivåer som anges i avsnitt 2 i bilaga VIII,
i övriga fall tillämpa den högsta nivå som anges i avsnitt 1 i bilaga VIII.
Verksamhetsutövaren får dock tillämpa en nivå som är en nivå lägre än dem som avses i första stycket för anläggningar av kategori C och upp till två nivåer lägre för anläggningar av kategori A och B, men minst nivå 1, om denne på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att den nivå som krävs enligt första stycket är tekniskt ogenomförbar eller medför orimliga kostnader.
Artikel 42
Mätstandarder och laboratorier
Alla mätningar ska utföras genom tillämpning av metoder baserade på
EN 14181 Stationary source emissions – Quality assurance of automated measuring systems (Utsläpp och utomhusluft – Kvalitetssäkring av automatiska mätsystem),
EN 15259 Air quality – Measurement of stationary source emissions – Requirements for measurement sections and sites and for the measurement objective, plan and report (Luftkvalitet – Utsläpp och utomhusluft – Strategi, planering, rapportering och utformning av mätplatser vid emissionsmätningar),
andra relevanta EN-standarder, särskilt EN ISO 16911-2 (Stationary source emissions – Manual and automatic determination of velocity and volume flow rate in ducts (Utsläpp och utomhusluft – Bestämning av hastighet och volymflöde i kanaler).
Om EN-standarder inte finns ska metoderna baseras på lämpliga ISO-standarder, standarder som offentliggjorts av kommissionen, eller nationella standarder. Om inga offentliggjorda tillämpliga standarder finns, ska lämpliga utkast till standarder, industrins riktlinjer för bästa praxis eller andra vetenskapligt beprövade metoder användas, för att begränsa snedvridningen vid provtagning och mätning.
Verksamhetsutövaren ska beakta alla relevanta aspekter av systemet för kontinuerlig mätning, vilket innefattar placering av utrustningen, kalibrering, mätning, kvalitetssäkring och kvalitetskontroll.
Om laboratoriet inte har en sådan ackreditering ska verksamhetsutövaren säkerställa att motsvarande krav i enlighet med artikel 34.2 och 34.3 är uppfyllda.
Artikel 43
Fastställande av utsläpp
Vad gäller koldioxidutsläpp ska verksamhetsutövaren fastställa årliga utsläpp på grundval av ekvation 1 i bilaga VIII. Kolmonoxid som släpps ut i atmosfären ska behandlas som den likvärdiga molmängden koldioxid.
Vad gäller utsläpp av dikväveoxid (N2O) ska verksamhetsutövaren fastställa årliga utsläpp på grundval av ekvationen i underavsnitt B.1 i avsnitt 16 i bilaga IV.
Verksamhetsutövaren ska fastställa koncentrationen av växthusgas i rökgasen genom kontinuerlig mätning vid en representativ punkt genom
direkt mätning, eller
vid hög koncentration i rökgasen: beräkning av koncentrationen med hjälp av en indirekt koncentrationsmätning med tillämpning av ekvation 3 i bilaga VIII och med beaktande av de uppmätta koncentrationsvärdena för alla övriga komponenter i gasströmmen enligt verksamhetsutövarens övervakningsplan.
I förekommande fall ska verksamhetsutövaren separat fastställa den mängd koldioxid som härrör från biomassa och subtrahera den från de totala uppmätta koldioxidutsläppen. I detta syfte får verksamhetsutövaren använda
en beräkningsbaserad metod, även metoder med analyser och provtagning baserad på EN ISO 13833 Stationary source emissions – Determination of the ratio of biomass (biogenic) and fossil-derived carbon dioxide – Radiocarbon sampling and determination (Utsläpp och utomhusluft – Bestämning av andelen koldioxid av biogent respektive fossilt ursprung – Provtagning och bestämning av radioaktivt kol),
en annan metod som bygger på en relevant standard, inbegripet ISO 18466 Stationary source emissions – Determination of the biogenic fraction in CO2 in stack gas using the balance method (Utsläpp från stationära källor – Bestämning av biogenandel i koldioxid (CO2) i rökgas med balansmetoden),
en skattningsmetod som offentliggjorts av kommissionen.
När den metod som föreslås av verksamhetsutövaren inbegriper kontinuerlig provtagning från rökgasströmmen ska EN 15259 Air quality – Measurement of stationary source emissions — Requirements for measurement sections and sites and for the measurement objective, plan and report (Luftkvalitet – Utsläpp och utomhusluft – Strategi, planering, rapportering och utformning av mätplatser vid emissionsmätningar) tillämpas.
Vid tillämpningen av denna punkt ska artikel 38.5 tillämpas.
Om den metod som föreslås av verksamhetsutövaren omfattar kontinuerlig provtagning från rökgasströmmen och anläggningen konsumerar naturgas från nätet, ska verksamhetsutövaren subtrahera den koldioxid som härrör från eventuell biogas som ingår i naturgasen från de totala uppmätta koldioxidutsläppen. Biomassafraktionen av naturgasen ska fastställas i enlighet med artiklarna 32–35.
Verksamhetsutövaren ska fastställa rökgasflödet för beräkningen i enlighet med punkt 1 med hjälp av en av följande metoder:
Beräkning med hjälp av en lämplig massbalans, med beaktande av alla relevanta parametrar på insatssidan, som för koldioxidutsläpp minst ska omfatta uppgifter om insatsmaterial, insatsluftflöde och processens effektivitet, och på produktionssidan minst ska omfatta uppgifter om produktionsresultatet och koncentrationen av syre (O2), svaveldioxid (SO2) och kväveoxider (NOx).
Bestämning genom kontinuerlig flödesmätning vid en representativ punkt.
Artikel 44
Sammanställning av data
Om en verksamhetsutövare kan generera data för kortare referensperioder utan ytterligare kostnader ska verksamhetsutövaren använda dessa perioder för att fastställa de årliga utsläppen enligt artikel 43.1.
Artikel 45.2–45.4 ska gälla om mindre än 80 procent av det maximala antalet datapunkter för en parameter är tillgängliga.
Artikel 45
Saknade uppgifter
Om rapporteringsperioden inte är tillämplig för att fastställa sådana ersättningsvärden på grund av väsentliga tekniska förändringar i anläggningen ska verksamhetsutövaren komma överens med den behöriga myndigheten om en representativ tidsram för bestämning av genomsnittet och standardavvikelsen, om möjligt med ett års varaktighet.
Artikel 46
Bekräftelse av utsläppsberäkning
Verksamhetsutövaren ska bekräfta utsläpp som fastställts med hjälp av mätningsbaserade metoder, med undantag för utsläpp av dikväveoxid från produktion av salpetersyra och växthusgaser som överförts till ett transportnät eller en lagringsplats, genom att beräkna det årliga utsläppet av varje växthusgas i fråga för samma utsläppskällor och bränsle-/materialmängder.
Användning av nivåmetoder krävs inte.
AVSNITT 4
Särskilda bestämmelser
Artikel 47
Anläggningar med låga utsläpp
Första stycket ska inte gälla för anläggningar som bedriver verksamhet som omfattar dikväveoxid i enlighet med bilaga I till direktiv 2003/87/EG.
Vid tillämpning av punkt 1 första stycket ska en anläggning anses ha låga utsläpp om minst ett av följande villkor uppfylls:
Anläggningens årliga genomsnittliga utsläpp som rapporterats i den verifierade utsläppsrapporten från den närmast föregående handelsperioden, inte inbegripet koldioxid som härrör från biomassa och innan överförd koldioxid dragits ifrån, var mindre än 25 000 ton koldioxidekvivalenter per år.
De genomsnittliga rapporterade årliga utsläpp som avses i led a är inte längre tillämpliga på grund av förändringar av anläggningens gränser eller ändringar av anläggningens driftförhållanden, men anläggningens årliga utsläpp för de kommande fem åren, baserat på en konservativ skattningsmetod, kommer att vara mindre än 25 000 ton koldioxidekvivalenter per år, inte inbegripet koldioxid som härrör från biomassa och innan överförd koldioxid dragits ifrån.
Vid tillämpningen av denna punkt ska artikel 38.5 tillämpas.
Verksamhetsutövaren ska, utan onödigt dröjsmål, inlämna information om alla betydande ändringar av övervakningsplanen, i den mening som avses i artikel 15.3 b, till den behöriga myndigheten för godkännande.
Den behöriga myndigheten ska dock tillåta att verksamhetsutövaren fortsätter att använda en förenklad övervakning, förutsatt att verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att tröskelvärdet som avses i punkt 2 inte redan överskridits under de senaste fem rapporteringsperioderna, och inte kommer att överskridas igen från och med nästa rapporteringsperiod.
Artikel 48
Ingående koldioxid
Om ingående koldioxid släpps ut eller överförs från anläggningen till enheter som inte omfattas av det direktivet ska den dock räknas som utsläpp från den anläggning där den har sitt ursprung.
Om mängden överförd respektive mottagen ingående koldioxid inte är identisk ska det aritmetiska medelvärdet av de två fastställda värdena användas i både den överförande och den mottagande anläggningens utsläppsrapporter, om avvikelsen ligger i ett intervall som innebär att den kan förklaras med mätsystemens eller bestämningsmetodens osäkerhet. I sådana fall ska utsläppsrapporten hänvisa till anpassningen av det avvikande värdet.
Om skillnaden mellan värdena inte kan förklaras med mätsystemens eller bestämningsmetodens godkända osäkerhetsintervall ska verksamhetsutövarna på de berörda anläggningarna anpassa värdena genom att tillämpa konservativa justeringar som godkänts av den behöriga myndigheten.
Artikel 49
Överförd koldioxid
Verksamhetsutövaren ska från anläggningens utsläpp dra ifrån varje mängd koldioxid som härrör från fossilt kol i verksamheter som omfattas av bilaga I till direktiv 2003/87/EG som inte släpps ut från anläggningen, utan
överförs från anläggningen till
en avskiljningsanläggning för transport och långsiktig geologisk lagring på en lagringsplats som är godkänd enligt direktiv 2009/31/EG,
ett transportnät för långsiktig geologisk lagring på en lagringsplats som är godkänd enligt direktiv 2009/31/EG, eller
en lagringsplats som är godkänd enligt direktiv 2009/31/EG för långsiktig geologisk lagring.
överförs från anläggningen och används för produktion av utfälld kalciumkarbonat i vilken den använda koldioxiden är kemiskt bunden.
Första stycket ska också gälla för den mottagande anläggningen med avseende på den överförande anläggningens identifieringskod.
För tillämpning av punkt 1 b ska verksamhetsutövaren tillämpa en beräkningsbaserad metod.
Verksamhetsutövaren får dock tillämpa nästa lägre nivå, förutsatt att verksamhetsutövaren bevisar att tillämpning av den högsta nivån som anges i avsnitt 1 i bilaga VIII är tekniskt ogenomförbart eller medför orimliga kostnader.
För fastställande av den mängd koldioxid som är kemiskt bunden i utfälld kalciumkarbonat ska verksamhetsutövaren använda datakällor som motsvarar högsta nåbara noggrannhet.
Artikel 50
Användning eller överföring av dikväveoxid
En anläggning som tar emot dikväveoxid från en anläggning och verksamhet i enlighet med första stycket ska övervaka de relevanta gasströmmarna med samma metoder, som krävs enligt denna förordning, som om dikväveoxiden genererats inom den mottagande anläggningen.
Om dikväveoxid fylls i behållare eller används som gas i produkter så att den släpps ut utanför anläggningen, eller om den överförs från anläggningen till enheter som inte omfattas av direktiv 2003/87/EG, ska den räknas som utsläpp från den anläggning där den har sitt ursprung, med undantag för kvantiteter av dikväveoxid för vilka verksamhetsutövaren i den anläggning där dikväveoxiden har sitt ursprung kan visa för den behöriga myndigheten att dikväveoxiden destrueras med hjälp av lämplig utrustning för att minska utsläppen.
Första stycket ska också gälla för den mottagande anläggningen med avseende på den överförande anläggningens identifieringskod.
Verksamhetsutövaren får dock tillämpa nästa lägre nivå, förutsatt att verksamhetsutövaren bevisar att tillämpning av den högsta nivån som anges i avsnitt 1 i bilaga VIII är tekniskt ogenomförbart eller medför orimliga kostnader.
KAPITEL IV
ÖVERVAKNING AV UTSLÄPP FRÅN LUFTFARTEN
Artikel 51
Allmänna bestämmelser
För att uppnå detta ska luftfartygsoperatören tillskriva alla flygningar till kalenderåret enligt tidpunkten för avresa mätt i Greenwichtid.
▼M4 —————
För att identifiera den luftfartygsoperatör som avses i artikel 3 o i direktiv 2003/87/EG, som ensam ansvarar för en flygning, ska den anropssignal som används för flygkontrolltjänst användas. Anropssignalen ska vara
den Icao-beteckning som anges i fält 7 i färdplanen, eller
luftfartygets registreringsbeteckningar, när luftfartygsoperatörens Icao-beteckning inte är tillgänglig.
Artikel 52
Inlämnande av övervakningsplaner
Med avvikelse från första stycket ska en luftfartygsoperatör, som utför luftfartsverksamhet som omfattas av bilaga I till direktiv 2003/87/EG för första gången och som inte kunde förutses fyra månader innan verksamheten inleddes, lämna in en övervakningsplan till den behöriga myndigheten utan onödigt dröjsmål, dock senast sex veckor efter det att verksamheten utförts. Luftfartygsoperatören ska till den behöriga myndigheten ange godtagbara skäl till att en övervakningsplan inte kunde lämnas in fyra månader innan verksamheten inleddes.
Om den administrerande medlemsstaten enligt artikel 18a i direktiv 2003/87/EG inte är känd i förväg ska luftfartygsoperatören utan onödigt dröjsmål inlämna övervakningsplanen när information om den behöriga myndigheten i den administrerande medlemsstaten blir tillgänglig.
▼M4 —————
Artikel 53
Övervakningsmetod för utsläpp från luftfartsverksamhet
Vid rapportering i enlighet med artikel 7 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1603 ( 7 ) ska luftfartygsoperatören fastställa och som en memorandumpost rapportera de koldioxidutsläpp som man får fram när man multiplicerar årskonsumtionen av varje bränsle med den preliminära emissionsfaktorn.
Varje luftfartygsoperatör ska fastställa den tankade bränslemängd som avses i avsnitt 1 i bilaga III, med hjälp av
bränsleleverantörens mätningar enligt angivelser på följesedlar eller fakturor för varje flygning, eller
data från mätsystem som finns ombord på luftfartyget och som förts in i massa- och balansdokumentationen, i luftfartygets tekniska journal eller som överförs elektroniskt från luftfartyget till luftfartygsoperatören.
Det förfarande som ligger till grund för användningen av faktisk densitet eller standarddensitet ska beskrivas i övervakningsplanen, tillsammans med en hänvisning till den berörda luftfartygsoperatörens dokumentation.
Luftfartygsoperatörerna ska använda de standardemissionsfaktorer som anges i tabell 1 i bilaga III som preliminär emissionsfaktor.
För bränslen som inte anges i tabellen ska luftfartygsoperatören fastställa emissionsfaktorn i enlighet med artikel 32. För sådana bränslen ska det effektiva värmevärdet fastställas och rapporteras som en memorandumpost.
Artikel 54
Specifika bestämmelser for biodrivmedel
Dessutom ska luftfartygsoperatören på ett för den behöriga myndigheten tillfredsställande sätt styrka att biobränslet kan tillskrivas den flygning som sker omedelbart efter tankningen för den flygningen.
Om flera på varandra följande flygningar genomförs utan att någon tankning av bränsle mellan dessa flygningar, ska luftfartygsoperatören dela upp mängden biobränsle mellan dessa flygningar på ett sätt som står i proportion till utsläppen från dessa flygningar beräknade med hjälp av den preliminära emissionsfaktorn.
Om ett biobränsle vid en flygplats inte kan hänföras fysiskt till en specifik flygning, ska luftfartygsoperatören tillskriva biobränslena till sina flygningar för vilka utsläppsrätter måste överlämnas i enlighet med artikel 12.3 i direktiv 2003/87/EG, i proportion till utsläppen från dessa flygningar som avgår från den flygplatsen beräknade med hjälp av den preliminära emissionsfaktorn.
Luftfartygsoperatören får fastställa biomassafraktionen med användning av dokumentation av inköp av biobränsle med motsvarande energiinnehåll, förutsatt att luftfartygsoperatören på ett sätt som är tillfredställande för den behöriga myndigheten kan styrka att biobränslet levererades till avgångsflygplatsens tankningssystem under rapporteringsperioden eller tre månader före rapporteringsperiodens början eller tre månader efter dess slut.
Vid tillämpning av punkterna 2 och 3 i denna artikel ska luftfartygsoperatören på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten styrka följande:
Den totala uppgivna mängden biobränsle som används överstiger inte den berörda luftfartygsoperatörens totala bränsleanvändning för flygningar för vilka utsläppsrätter måste överlämnas i enlighet med artikel 12.3 i direktiv 2003/87/EG och som utgår från den flygplats där biobränslet tillhandahålls.
Mängden biobränsle för flygningar för vilka utsläppsrätter måste överlämnas i enlighet med artikel 12.3 i direktiv 2003/87/EG överstiger inte den totala mängd biobränsle som köpts in och från vilken den totala mängd biobränsle som sålts till tredje part subtraherats.
Biomassafraktionen av det biobränsle som tillskrivs flygningar aggregerade per flygplatspar överstiger inte maxgränsen för inblandning för det biobränslet vilket certifieras i enlighet med en erkänd internationell standard.
Det förekommer inte någon dubbelräkning av samma biobränslemängd och i synnerhet har det inköpta biobränslet inte uppgetts som använt i en tidigare rapport eller av någon annan eller i ett annat system.
Vid tillämpning av leden a–c i första stycket antas eventuellt bränsle som finns kvar i tankarna efter en flygning och före en tankning utgöras av 100 % fossilt bränsle.
För att påvisa överensstämmelse med de krav som avses i första stycket led d i denna punkt får verksamhetsutövaren använda de data som registrerats i den unionsdatabas som upprättats i enlighet med artikel 28.2 i direktiv (EU) 2018/2001.
Vid tillämpning av denna punkt ska artikel 38.5 gälla för luftfartygsoperatörers förbränning av biobränsle.
Emissionsfaktorn för varje blandat bränsle ska beräknas och rapporteras som den preliminära emissionsfaktorn multiplicerad med den fossila fraktionen av bränslet.
Artikel 54a
Särskilda bestämmelser för godtagna flygbränslen
Dessutom ska luftfartygsoperatören på ett för den behöriga myndigheten tillfredsställande sätt styrka att det godtagna flygbränslet kan tillskrivas den flygning som sker omedelbart efter tankningen för den flygningen.
Om flera på varandra följande flygningar genomförs utan någon tankning av bränsle mellan dessa flygningar ska luftfartygsoperatören dela upp mängden godtaget flygbränsle mellan dessa flygningar på ett sätt som står i proportion till utsläppen från dessa flygningar beräknade med hjälp av den preliminära emissionsfaktorn.
Luftfartygsoperatören får fastställa den godtagna fraktionen med hjälp av dokumentation av inköp av godtaget flygbränsle med motsvarande energiinnehåll, förutsatt att luftfartygsoperatören på ett sätt som är tillfredställande för den behöriga myndigheten kan styrka att det godtagna flygbränslet levererades till avgångsflygplatsens tankningssystem under rapporteringsperioden eller tre månader före rapporteringsperiodens inledning eller tre månader efter dess slut.
Vid tillämpning av punkterna 4 och 5 i denna artikel ska luftfartygsoperatören på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten styrka följande:
Den totala mängden godtaget flygbränsle som uppges överstiger inte den berörda luftfartygsoperatörens totala bränsleanvändning för flygningar för vilka utsläppsrätter måste överlämnas i enlighet med artikel 12.3 i direktiv 2003/87/EG och som utgår från den flygplats där det godtagna flygbränslet tillhandahålls.
Mängden godtaget flygbränsle för flygningar för vilka utsläppsrätter måste överlämnas i enlighet med artikel 12.3 i direktiv 2003/87/EG överstiger inte den totala mängd godtaget flygbränsle som köpts in och från vilken den totala mängd godtaget flygbränsle som sålts till tredje part subtraherats.
Den godtagna fraktionen av det godtagna flygbränsle som tillskrivs flygningar aggregerade per flygplatspar överstiger inte maxgränsen för inblandning för det godtagna flygbränslet vilket certifieras i enlighet med en erkänd internationell standard, om det finns en sådan begränsning.
Det förekommer inte någon dubbelräkning av samma mängd godtaget flygbränsle, och i synnerhet har det inköpta godtagna flygbränslet inte uppgetts som använt i en tidigare rapport eller av någon annan, eller i ett annat system.
Vid tillämpning av leden a–c i första stycket antas eventuellt bränsle som finns kvar i tankarna efter en flygning och före en tankning utgöras av 100 % fossilt bränsle.
För att påvisa överensstämmelse med de krav som avses i första stycket led d i denna punkt får verksamhetsutövaren i tillämpliga fall använda de data som registrerats i den unionsdatabas som upprättats i enlighet med artikel 28.2 i direktiv (EU) 2018/2001.
Artikel 55
Små utsläppskällor
De tillämpliga verktygen får endast användas om de godkänts av kommissionen, inbegripet användningen av korrektionsfaktorer för att i förekommande fall kompensera för bristande noggrannhet i modelleringsmetoderna.
Med avvikelse från artikel 12 får en liten utsläppskälla som avser använda något av de verktyg som avses i punkt 2 endast lämna följande uppgifter i övervakningsplanen för utsläpp:
Den information som krävs enligt i avsnitt 2 punkt 1 i bilaga I.
Belägg för att de tröskelvärden för små utsläppskällor som anges i punkt 1 i denna artikel efterlevs.
Namnet på eller en hänvisning till det verktyg som avses i punkt 2 i denna artikel som kommer att användas för att beräkna bränsleförbrukningen.
En liten utsläppskälla ska undantas från kravet på att lämna in de styrkande handlingar som avses i artikel 12.1 tredje stycket.
Luftfartygsoperatören ska, utan onödigt dröjsmål, underrätta den behöriga myndigheten om alla större ändringar av övervakningsplanen i den mening som avses i artikel 15.4 a iv för godkännande.
Den behöriga myndigheten ska dock tillåta att luftfartygsoperatören fortsätter att använda något av verktygen som avses i punkt 2 förutsatt att luftfartygsoperatören på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att de tröskelvärden som avses i punkt 1 inte redan överskridits under de senaste fem rapporteringsperioderna, och inte kommer att överskridas igen från och med nästa rapporteringsperiod.
Artikel 56
Osäkerhetskällor
▼M4 —————
KAPITEL V
DATAHANTERING OCH DATASTYRNING
Artikel 58
Dataflödesaktiviteter
▼M4 —————
Beskrivningar av skriftliga förfaranden för dataflödesaktiviteter som ingår i övervakningsplanen ska minst omfatta följande delar
de uppgifter som anges i artikel 12.2,
identifiering av de primära datakällorna,
varje steg i dataflödet från primära uppgifter till årliga utsläpp som ska återspegla ordningsföljden och samspelet mellan dataflödesaktiviteterna, inbegripet relevanta formler och steg för aggregering av data som tillämpats,
relevanta bearbetningssteg för varje enskild dataflödesaktivitet, inbegripet de formler och data som använts för att fastställa utsläppen,
relevanta system för elektronisk databehandling och datalagring som används samt samspelet mellan sådana system och andra insatser inbegripet manuell inmatning,
hur resultat av dataflödesaktiviteter registreras.
Artikel 59
Kontrollsystem
Det kontrollsystem som avses i punkt 1 ska bestå av
en verksamhetsutövares eller luftfartygsoperatörs bedömning av de inneboende riskerna och kontrollriskerna på grundval av ett skriftligt förfarande för att utföra bedömningen,
skriftliga förfaranden kopplade till kontrollverksamhet som ska minska de identifierade riskerna.
De skriftliga förfaranden som är kopplade till den kontrollverksamhet som avses i punkt 2 b ska minst omfatta
kvalitetssäkring av mätutrustningen,
kvalitetssäkring av de it-system som används för dataflödesaktiviteter, inbegripet datateknik för processtyrning,
åtskillnad av funktioner i dataflödesaktiviteterna och kontrollverksamheten samt hantering av nödvändig behörighet,
intern granskning och validering av data,
korrigeringar och korrigerande åtgärder,
kontroll av processer som lagts ut på entreprenad,
redovisning och dokumentation samt hantering av dokumentversioner.
Om kontrollsystemet visar sig vara ineffektivt eller inte står i proportion till de identifierade riskerna ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören sträva efter att förbättra kontrollsystemet och uppdatera övervakningsplanen eller de bakomliggande skriftliga förfarandena för dataflödesaktiviteter, riskbedömningar och kontrollverksamhet, beroende på vad som är tillämpligt.
Artikel 60
Kvalitetssäkring
Om delar av mätsystemen inte kan kalibreras ska verksamhetsutövaren identifiera dessa i övervakningsplanen och föreslå alternativa kontroller.
När utrustningen inte uppfyller kraven ska verksamhetsutövaren omedelbart vidta nödvändiga korrigerande åtgärder.
När utsläppsgränsvärden utgör en nödvändig grund för kvalitetssäkringen som bas för kalibrering och prestandakontroller ska årsgenomsnittet för timmedelvärdena för växthusgasen användas som ett ersättningsvärde för sådana gränsvärden. Om verksamhetsutövaren upptäcker en bristande överensstämmelse med kraven på kvalitetssäkring, inbegripet om en kalibrering måste utföras, ska detta rapporteras till den behöriga myndigheten och verksamhetsutövaren ska vidta korrigerande åtgärder utan onödigt dröjsmål.
Artikel 61
Kvalitetssäkring av informationsteknik
För tillämpningen av artikel 59.3 b ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören säkerställa att it-systemet är utformat, dokumenterat, testat, genomfört, kontrollerat och underhållet på ett sådant sätt att tillförlitlig, noggrann och punktlig bearbetning av data säkerställs i enlighet med de risker som identifierats enligt artikel 59.2 a.
Kontrollen av informationstekniken ska omfatta åtkomstskydd, säkerhetskopior, återställning av data, kontinuitetsplanering och säkerhet.
Artikel 62
Åtskillnad mellan funktioner
För tillämpningen av artikel 59.3 c ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören utse personer som ansvarar för alla dataflödesaktiviteter och för all kontrollverksamhet på ett sådant sätt att motstridiga funktioner skiljs åt. I avsaknad av andra kontroller ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören säkerställa att all relevant information och data för alla dataflödesaktiviteter som motsvarar de identifierade riskerna bekräftas av minst en person som inte har deltagit i fastställandet och registreringen av denna information eller dessa data.
Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska hantera den kompetens som krävs för det ansvarsområde som berörs, vilket omfattar lämplig fördelning av ansvarsområden, utbildning och resultatgranskningar.
Artikel 63
Intern granskning och validering av data
Sådan granskning och validering av uppgifterna ska minst innefatta
en kontroll av att uppgifterna är fullständiga,
en jämförelse av de uppgifter som verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören erhållit, övervakat och rapporterat under flera år,
en jämförelse av uppgifter och värden från olika system för insamling av driftsdata, inbegripet följande jämförelser, om tillämpligt:
Jämförelse av uppgifter om bränsle- eller materialinköp med uppgifter om lagerförändringar samt uppgifter om förbrukning för de tillämpliga bränsle-/materialmängderna.
Jämförelse av beräkningsfaktorer som har bestämts genom analys, beräknats eller erhållits från leverantören av bränslet eller materialet med nationella eller internationella referensfaktorer för jämförbara bränslen eller material.
Jämförelse av utsläpp från mätningsbaserade metoder och resultaten av bekräftande beräkning enligt artikel 46.
Jämförelse av aggregerade uppgifter och rådata.
Artikel 64
Korrigeringar och korrigerande åtgärder
För tillämpningen av punkt 1 ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören minst
bedöma giltigheten i resultaten av de tillämpliga stegen i de dataflödesaktiviteter som avses i artikel 58 eller den kontrollverksamhet som avses i artikel 59,
fastställa orsaken till funktionsstörningen eller felaktigheten i fråga,
genomföra lämpliga korrigerande åtgärder, vilket omfattar att korrigera berörda uppgifter i utsläppsrapporten i tillämpliga fall.
Artikel 65
Processer som läggs ut på entreprenad
Om verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören lägger ut en eller flera dataflödesaktiviteter enligt artikel 58 eller kontrollverksamheter enligt artikel 59 på entreprenad ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören
kontrollera kvaliteten på de utlagda dataflödesaktiviteterna och kontrollverksamheterna enligt denna förordning,
fastställa lämpliga krav för resultaten av de utlagda processerna samt de metoder som används i dessa processer,
kontrollera kvaliteten på de resultat och metoder som avses i led b,
säkerställa att utlagda verksamheter utförs på ett sådant sätt att de svarar mot de inneboende risker och kontrollrisker som identifierats i den riskbedömning som avses i artikel 59.
Artikel 66
Hantering av dataluckor
Om skattningsmetoden inte har fastställts i ett skriftligt förfarande ska verksamhetsutövaren fastställa ett sådant skriftligt förfarande och söka den behöriga myndighetens godkännande för en lämplig uppdatering av övervakningsplanen i enlighet med artikel 15.
Om ersättningsuppgifter inte kan fastställas i enlighet med första stycket får utsläpp för flygningen eller flygningarna uppskattas av luftfartygsoperatören genom att bränsleförbrukningen bestäms med hjälp av ett verktyg som anges i artikel 55.2.
Om det antal flygningar med dataluckor som avses i de två första styckena överstiger 5 procent av de årliga flygningar som rapporteras, ska luftfartygsoperatören informera den behöriga myndigheten utan onödigt dröjsmål och vidta korrigerande åtgärder för att förbättra övervakningsmetoden.
Artikel 67
Register och dokumentation
De dokumenterade och arkiverade övervakningsuppgifterna ska vara tillräckliga för att möjliggöra verifiering av de årliga utsläppsrapporterna i enlighet med genomförandeförordning (EU) 2018/2067. Data som rapporteras av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören via ett system för elektronisk rapportering och datahantering som inrättats av den behöriga myndigheten kan betraktas som registerförda av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören om de kan få tillgång till dessa uppgifter.
Verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören ska på begäran göra dessa dokument tillgängliga för den behöriga myndigheten samt för den kontrollör som verifierar utsläppsrapporten i enlighet med genomförandeförordning (EU) 2018/2067.
KAPITEL VI
RAPPORTERINGSKRAV
Artikel 68
Tidpunkt och skyldigheter för rapportering
De behöriga myndigheterna får dock kräva att verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatörer lämnar in den verifierade årliga utsläppsrapporten tidigare än den 31 mars, dock tidigast den 28 februari.
▼M4 —————
Om den behöriga myndigheten har korrigerat de verifierade utsläppen efter den 30 april varje år ska medlemsstaterna anmäla denna korrigering till kommissionen utan onödigt dröjsmål.
Artikel 69
Rapportering om förbättringar av övervakningsmetoden
En verksamhetsutövare vid en anläggning ska till den behöriga myndigheten för godkännande lämna in en rapport som innehåller den information som avses i punkt 2 eller 3, när det är lämpligt, senast följande tidpunkter:
För en anläggning av kategori A, senast den 30 juni vart femte år.
För en anläggning av kategori B, senast den 30 juni vart tredje år.
För en anläggning av kategori C, senast den 30 juni vartannat år.
Den behöriga myndigheten får fastställa ett alternativt datum för inlämnande, dock ej senare än den 30 september samma år som rapporten ursprungligen skulle lämnas in.
Den behöriga myndigheten får med avvikelse från andra och tredje styckena, och utan att det påverkar tillämpningen av första stycket, tillsammans med övervakningsplanen eller rapporten om förbättringar godkänna en förlängning av den tidsfrist som är tillämplig i enlighet med andra stycket, om verksamhetsutövaren vid inlämnande av en övervakningsplan i enlighet med artikel 12, vid anmälan av uppdateringar i enlighet med artikel 15 eller vid inlämnande av en rapport om förbättringar i enlighet med den här artikeln, på ett sätt som är tillfredställande för den behöriga myndigheten bevisar att orsakerna till orimliga kostnader eller till att förbättringsåtgärder är tekniskt ogenomförbara kommer att bestå under en längre tidsperiod. Denna förlängning ska beakta antalet år för vilka verksamhetsutövaren tillhandahåller bevis. Den totala tidsperioden mellan rapporter om förbättringar får inte överstiga tre år för en anläggning av kategori C, fyra år för en anläggning av kategori B eller fem år för en anläggning av kategori A.
Om det dock visar sig att åtgärder som behövs för att nå dessa nivåer har blivit tekniskt genomförbara och inte längre medför orimliga kostnader, ska verksamhetsutövaren underrätta den behöriga myndigheten om lämpliga ändringar av övervakningsplanen i enlighet med artikel 15 till den behöriga myndigheten, och lämna förslag om och en tidsplan för genomförande av relaterade åtgärder.
Om det dock visar sig att åtgärder som behövs för att nå minst nivå 1 för dessa bränsle-/materialmängder har blivit tekniskt genomförbara och inte längre medför orimliga kostnader, ska verksamhetsutövaren underrätta den behöriga myndigheten om lämpliga ändringar av övervakningsplanen i enlighet med artikel 15, och lämna förslag om och en tidsplan för genomförande av relaterade åtgärder.
Den behöriga myndigheten får fastställa ett alternativt datum för inlämnande av rapporten som avses i denna punkt, dock ej senare än den 30 september samma år som rapporten ursprungligen skulle lämnas in. I förekommande fall kan sådana rapporter kombineras med den rapport som avses i punkt 1.
Om de rekommenderade förbättringarna inte skulle leda till en förbättring av övervakningsmetoden ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören motivera detta. Om de rekommenderade förbättringarna skulle medföra orimliga kostnader ska verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören tillhandahålla bevis för kostnadernas orimlighet.
Artikel 70
Den behöriga myndighetens fastställande av utsläpp
Den behöriga myndigheten ska göra en konservativ uppskattning av utsläppen från en anläggning eller en luftfartygsoperatör när
ingen verifierad årlig utsläppsrapport har lämnats in av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören inom den tidsfrist som krävs enligt artikel 68.1,
den verifierade årliga utsläppsrapport som avses i artikel 68.1 inte stämmer överens med denna förordning, eller
den årliga utsläppsrapporten från en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör inte har verifierats i enlighet med genomförandeförordning (EU) 2018/2067.
Artikel 71
Tillgång till information
Utsläppsrapporter som innehas av den behöriga myndigheten ska göras tillgängliga för allmänheten av denna myndighet enligt nationella bestämmelser som antagits i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG ( 8 ). Med avseende på tillämpningen av det undantag som fastställs i artikel 4.2 d i direktiv 2003/4/EG får verksamhetsutövarna och luftfartygsoperatörerna i sina rapporter ange vilken information de anser vara kommersiellt känslig.
Artikel 72
Avrundning av mätvärden
▼M4 —————
▼M4 —————
Artikel 73
Säkerställa överensstämmelse mellan rapporterade uppgifter
Varje verksamhet som anges i förteckningen i bilaga I till direktiv 2003/87/EG och som utförs av en verksamhetsutövare eller luftfartygsoperatör ska i förekommande fall märkas med koderna i följande rapporteringssystem:
Det gemensamma rapporteringsformatet för nationella inventeringssystem för växthusgaser, godkänt av de berörda organen inom Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar.
Anläggningens registreringsnummer i det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 166/2006 ( 9 ).
Verksamheten enligt bilaga I till förordning (EG) nr 166/2006.
Nace-koden enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1893/2006 ( 10 ).
KAPITEL VII
INFORMATIONSTEKNISKA KRAV
Artikel 74
Elektroniska format för datautbyte
De elektroniska mallar eller särskilda filformat som fastställs av medlemsstaterna ska minst innehålla den information som återfinns i de elektroniska mallar eller särskilda filformat som offentliggjorts av kommissionen.
När medlemsstaterna fastställer de elektroniska mallar eller särskilda filformat som avses i punkt 1 andra stycket kan de välja ett eller båda av följande alternativ:
Specifikationer för filformat baserat på XML, t.ex. det rapporteringsspråk för EU:s utsläppshandelssystem som offentliggjorts av kommissionen för användning tillsammans med avancerade automatiserade system.
Mallar som offentliggjorts i en form som kan användas med standardprogramvara, inbegripet kalkylblad och ordbehandlingsfiler.
Artikel 75
Användning av automatiska system
Om en medlemsstat väljer att använda automatiska system för elektroniskt datautbyte baserade på filformatspecifikationer enligt artikel 74.2 a ska dessa system, på ett kostnadseffektivt sätt och genom tekniska åtgärder i enlighet med rådande tekniknivå, säkerställa att
data är tillförlitliga, så att elektroniska meddelanden inte ändras under överföringen,
data är konfidentiella, tack vare säkerhetsteknik, inbegripet krypteringsteknik, så att uppgifterna bara är tillgängliga för den part som de är avsedda för och att inga obehöriga parter kan få tillgång till dem,
data är autentiska, så att både uppgiftsavsändarens och uppgiftsmottagarens identitet är känd och verifierad,
data är oavvisliga, så att en part i en transaktion inte kan förneka att den har tagit emot en transaktion, samtidigt som den andra parten inte heller kan förneka att den har sänt en transaktion, genom att använda metoder såsom signeringstekniker eller oberoende revision av systemsäkerheten.
Alla automatiserade system baserade på filformatspecifikationer enligt artikel 74.2 a som används av medlemsstaterna för kommunikation mellan den behöriga myndigheten, verksamhetsutövaren och luftfartygsoperatören, kontrollören och det nationella ackrediteringsorganet i den mening som avses i genomförandeförordning (EU) 2018/2067 ska uppfylla följande icke funktionsmässiga krav, genom genomförande av tekniska åtgärder i enlighet med rådande tekniknivå:
Tillträdeskontroll, så att systemet endast är tillgängligt för behöriga och inga data kan läsas, skrivas eller uppdateras av obehöriga parter, genom att vidta tekniska åtgärder för att uppnå följande:
Begränsning av det fysiska tillträdet till maskinvara på vilken automatiserade system körs med hjälp av fysiska hinder.
Begränsning av logisk åtkomst till de automatiserade systemen genom användning av teknik för identifiering, autentisering och tillståndsgivning.
Tillgänglighet, så att dataåtkomst är säkerställd, även efter en längre tidsperiod och efter eventuellt införande av ny programvara.
Logginformation, så att det säkerställs att ändringar av data alltid kan hittas och analyseras i efterhand.
KAPITEL VIII
SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 76
Ändringar av förordning (EU) nr 601/2012
Förordning (EU) nr 601/2012 ska ändras på följande sätt:
I artikel 12.1 tredje stycket ska led a ersättas med följande:
”a) för anläggningar, bevis för varje bränsle-/materialmängd av större och mindre omfattning som visar att osäkerhetströsklarna efterlevs för aktivitetsdata och beräkningsfaktorer, i förekommande fall, för de tillämpade nivåer som definieras i bilagorna II och IV, samt bevis för varje utsläppskälla som visar att osäkerhetströsklarna efterlevs för de tillämpade nivåer som anges i bilaga VIII, i förekommande fall.”
I artikel 15.4 ska led a ersättas med följande:
vad gäller övervakningsplanen för utsläpp omfatta följande:
En ändring av de värden för emissionsfaktorer som anges i övervakningsplanen.
Ett byte mellan beräkningsmetoder som anges bilaga III, eller ett byte från användning av en beräkningsmetod till användning av en skattningsmetod i enlighet med artikel 55.2 eller vice versa.
Införandet av nya bränsle-/materialmängder.
Ändringar avseende huruvida luftfartygsoperatören betraktas som en liten utsläppskälla i den mening som avses i artikel 55.1 eller med avseende på ett av de tröskelvärden som anges i artikel 28a.6 i direktiv 2003/87/EG.”
Artikel 49 ska ersättas med följande:
”Artikel 49
Överförd koldioxid
Verksamhetsutövaren ska från anläggningens utsläpp dra ifrån varje mängd koldioxid som härrör från fossilt kol i verksamheter som omfattas av bilaga I till direktiv 2003/87/EG som inte släpps ut från anläggningen, utan
överförs från anläggningen till
en avskiljningsanläggning för transport och långsiktig geologisk lagring på en lagringsplats som är godkänd enligt direktiv 2009/31/EG,
ett transportnät för långsiktig geologisk lagring på en lagringsplats som är godkänd enligt direktiv 2009/31/EG, eller
en lagringsplats som är godkänd enligt direktiv 2009/31/EG för långsiktig geologisk lagring,
överförs från anläggningen och används för produktion av utfälld kalciumkarbonat i vilken den använda koldioxiden är kemiskt bunden.
Första stycket ska också gälla för den mottagande anläggningen med avseende på den överförande anläggningens identifieringskod.
För tillämpning av punkt 1 b ska verksamhetsutövaren tillämpa en beräkningsbaserad metod.
Verksamhetsutövaren får dock tillämpa nästa lägre nivå, förutsatt att verksamhetsutövaren bevisar att tillämpning av den högsta nivån som anges i avsnitt 1 i bilaga VIII är tekniskt ogenomförbart eller medför orimliga kostnader.
För fastställande av den mängd koldioxid som är kemiskt bunden i utfälld kalciumkarbonat ska verksamhetsutövaren använda datakällor som motsvarar högsta nåbara noggrannhet.
Artikel 52 ska ändras på följande sätt:
Punkt 5 ska utgå.
Punkt 6 ska ersättas med följande:
Det förfarande som ligger till grund för användningen av faktisk densitet eller standarddensitet ska beskrivas i övervakningsplanen, tillsammans med en hänvisning till den berörda luftfartygsoperatörens dokumentation.”
Punkt 7 ska ersättas med följande:
I artikel 54.2 ska första stycket ersättas med följande:
Artikel 55 ska ändras på följande sätt:
Punkt 1 ska ersättas med följande:
Punkterna 2, 3 och 4 ska utgå.
Artikel 59.1 ska ersättas med följande:
”För tillämpningen av artikel 58.3 a ska verksamhetsutövaren säkerställa att all relevant mätutrustning kalibreras, justeras och kontrolleras regelbundet, även innan den tas i bruk, och kontrolleras mot mätstandarder som kan hänföras till internationella mätstandarder när sådana finns tillgängliga, i enlighet med kraven i denna förordning och i proportion till de risker som identifierats.
Om delar av mätsystemen inte kan kalibreras ska verksamhetsutövaren identifiera dessa i övervakningsplanen och föreslå alternativa kontroller.
När utrustningen inte uppfyller prestandakraven ska verksamhetsutövaren omedelbart vidta nödvändiga korrigerande åtgärder.”
I artikel 65.2 ska ett tredje stycke läggas till:
”Om det antal flygningar med dataluckor som avses i de två första styckena överstiger 5 procent av de årliga flygningar som rapporteras, ska luftfartygsoperatören informera den behöriga myndigheten utan onödigt dröjsmål och vidta korrigerande åtgärder för att förbättra övervakningsmetoden.”
I bilaga I ska avsnitt 2 ändras på följande sätt:
Punkt 2 b ii ska ersättas med följande:
”ii) förfaranden för att mäta tankad bränslemängd och bränslemängd i tankarna, en beskrivning av de mätinstrument som används och förfaranden för att registrera, hämta, överföra och lagra mätuppgifter, beroende på vad som är tillämpligt,”
Punkt 2 b iii ska ersättas med följande:
”iii) metoden för fastställande av densitet, om tillämpligt,”
Punkt 2 b iv ska ersättas med följande:
”iv) motivering av valet av övervakningsmetod, för att säkerställa lägsta grad av osäkerhet i enlighet med artikel 55.1.”
Punkt 2 d ska utgå.
Punkt 2 f ska ersättas med följande:
”f) En beskrivning av förfarandena och systemen för identifiering, bedömning och hantering av dataluckor enligt artikel 65.2.”
I bilaga III ska avsnitt 2 utgå.
Bilaga IV ska ändras på följande sätt:
I avsnitt 10 B ska fjärde stycket utgå.
I avsnitt 14 B ska tredje stycket utgå.
Bilaga IX ska ändras på följande sätt:
I avsnitt 1 ska punkt 2 ersättas med följande:
”Dokument som motiverar valet av övervakningsmetod och dokument som motiverar tillfälliga eller permanenta ändringar av övervakningsmetoder och, i förekommande fall, nivåer som godkänts av den behöriga myndigheten.”
I avsnitt 3 ska punkt 5 ersättas med följande:
”5. Dokumentation över vilken metod som används vid dataluckor i tillämpliga fall, antalet flygningar där dataluckor förekom, de uppgifter som använts för att fylla dataluckorna, samt om antalet flygningar med dataluckor överstiger 5 procent av de flygningar som rapporterades, orsakerna till dataluckorna och dokumentation över de avhjälpande åtgärder som vidtagits.”
I bilaga X ska avsnitt 2 ändras på följande sätt:
Punkt 7 ska ersättas med följande:
”7. Det totala antalet flygningar per par av stater som omfattas av rapporten.”
Följande punkt ska läggas till efter punkt 7:
”7a. Massa bränsle (i ton) per bränsletyp per par av stater.”
Punkt 10 a ska ersättas med följande:
”a) antalet flygningar uttryckt som procentandel av de årliga flygningar där dataluckor förekom, samt omständigheter och orsaker till dataluckorna,”
Punkt 11 a ska ersättas med följande:
”a) antalet flygningar uttryckt som procentandel av de årliga flygningar (avrundat till närmaste 0,1 %) där dataluckor förekom, samt omständigheter kring och orsaker till dataluckorna,”
Artikel 77
Upphävande av förordning (EU) nr 601/2012
Hänvisningar till den upphävda förordningen ska anses som hänvisningar till den här förordningen och läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga XI.
Artikel 78
Ikraftträdande och tillämpning
Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2021.
Artikel 76 ska dock tillämpas från och med den 1 januari 2019 eller den dag då denna förordning träder i kraft, beroende på vilket som inträffar senast.
Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
BILAGA I
Minimiinnehåll i övervakningsplanen (Artikel 12.1)
1. MINIMIINNEHÅLL I ÖVERVAKNINGSPLANEN FÖR ANLÄGGNINGAR
Övervakningsplanen för en anläggning ska innehålla minst följande uppgifter:
Allmän information om anläggningen i form av följande:
En beskrivning av anläggningen och de verksamheter som bedrivs vid anläggningen som ska övervakas, inbegripet en förteckning över de utsläppskällor och bränsle-/materialmängder som ska övervakas för varje verksamhet som bedrivs inom anläggningen. Förteckningen ska uppfylla följande kriterier:
Beskrivningen ska vara tillräcklig för att visa att varken dataluckor eller dubbelräkning av utsläpp förekommer.
Ett enkelt diagram över utsläppskällorna, bränsle-/materialmängderna, provtagningsställena och mätutrustningen måste bifogas på begäran av den behöriga myndigheten, eller om diagrammet förenklar beskrivningen av anläggningen eller hänvisningen till utsläppskällor, bränsle-/materialmängder, mätinstrument och andra delar av anläggningen som är relevanta för övervakningsmetoden inbegripet dataflödesaktiviteter och kontrollverksamhet.
En beskrivning av förfarandet för hantering av ansvarsfördelningen med avseende på övervakning och rapportering inom anläggningen, och för hantering av den ansvariga personalens kompetens.
En beskrivning av förfarandet för regelbunden utvärdering av övervakningsplanens lämplighet, som minst omfattar följande:
Kontroll av förteckningen över utsläppskällor och bränsle-/materialmängder för att säkerställa att den är fullständig och att alla relevanta ändringar av anläggningens art och funktion tas med i övervakningsplanen.
Bedömning av huruvida osäkerhetströsklarna för aktivitetsdata och (om tillämpligt) andra parametrar efterlevs för de nivåer som tillämpas för varje bränsle-/materialmängd och utsläppskälla.
Bedömning av möjliga åtgärder för att förbättra den övervakningsmetod som tillämpas.
En beskrivning av de skriftliga förfarandena för dataflödesaktiviteter enligt artikel 58, inbegripet ett diagram för förtydligande där så är lämpligt.
En beskrivning av de skriftliga förfarandena för kontrollverksamhet som inrättats enligt artikel 59.
I förekommande fall, information om relevanta kopplingar till åtgärder inom ramen för gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (Emas) som inrättats i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1221/2009 ( 11 ), miljöledningssystem som omfattas av harmoniserad standard ►M4 ISO 14001:2015 ◄ och andra miljöledningssystem inbegripet information om förfaranden och kontroller av betydelse för övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp.
Versionsnummer för övervakningsplanen och det datum från vilket den versionen av övervakningsplanen är tillämplig.
Anläggningskategorin.
En detaljerad beskrivning av de beräkningsbaserade metoderna där dessa tillämpats, som ska omfatta följande:
En närmare beskrivning av den beräkningsbaserade metod som tillämpas, inbegripet en förteckning över de indata och beräkningsformler som används, en förteckning över de tillämpade nivåerna för aktivitetsdata och alla relevanta beräkningsfaktorer för varje bränsle-/materialmängd som ska övervakas.
Om tillämpligt, och om verksamhetsutövaren önskar använda sig av förenklingar för bränsle-/materialmängder av mindre och ringa omfattning, en kategorisering av bränsle-/materialmängderna i bränsle-/materialmängder av större, mindre och ringa omfattning.
En beskrivning av de mätsystem som används, och deras mätområde, samt angiven osäkerhet och exakt placering av de mätinstrument som ska användas för varje bränsle-/materialmängd som ska övervakas.
Om tillämpligt, de standardvärden som används för att beräkna faktorer som anger faktorns källa, eller den relevanta källan, utifrån vilka standardfaktorn kommer att beräknas regelbundet, för varje bränsle-/materialmängd.
Om tillämpligt, en förteckning över de analysmetoder som ska användas för att bestämma alla relevanta beräkningsfaktorer för varje bränsle-/materialmängd, och en beskrivning av de skriftliga förfarandena för dessa analyser.
Om tillämpligt, en beskrivning av det förfarande som ligger till grund för provtagningsplanen för provtagning av bränsle och material som ska analyseras, och det förfarande som används för att se över om provtagningsplanen är lämplig.
Om tillämpligt, en lista över laboratorier som deltar i utförandet av relevanta analytiska förfaranden, och om ett laboratorium inte är ackrediterat så som avses i artikel 34.1, en beskrivning av det förfarande som används för att visa överensstämmelse med motsvarande krav i enlighet med artikel 34.2 och 34.3.
Om en alternativ övervakningsmetod används i enlighet med artikel 22, ska en närmare beskrivning av den övervakningsmetod bifogas som tillämpas för alla bränsle-/materialmängder eller utsläppskällor, för vilka ingen nivåmetod används, och en beskrivning av det skriftliga förfarande som används för den därmed förknippade osäkerhetsanalysen som ska utföras.
En detaljerad beskrivning av de mätningsbaserade metoderna där dessa tillämpats, som ska omfatta följande:
En beskrivning av mätningsmetoden, inbegripet beskrivningar av alla skriftliga förfaranden som är relevanta för mätningen, samt följande:
Alla beräkningsformler som används för aggregering av data och för att fastställa de årliga utsläppen av varje utsläppskälla.
Den metod som används för att fastställa om giltiga timmar eller kortare referensperioder för varje parameter kan beräknas, och för ersättning av saknade uppgifter i enlighet med artikel 45.
En förteckning över alla relevanta utsläppspunkter under normal drift och under begränsad drift och övergångsfaser, vilket inkluderar driftstopp eller idrifttagning, kompletterad med ett processdiagram om ett sådant begärs av den behöriga myndigheten.
Om rökgasflödet härleds genom beräkning, en beskrivning av det skriftliga förfarandet för denna beräkning för varje utsläppskälla som övervakas med hjälp av en mätningsbaserad metod.
En förteckning över all relevant utrustning, med angivelser av dess mätfrekvens, driftsområde och osäkerhet.
En förteckning över tillämpade standarder och eventuella avvikelser från dessa standarder.
En beskrivning av det skriftliga förfarandet för genomförande av bekräftande beräkningar i enlighet med artikel 46, om tillämpligt.
En beskrivning av metoden för hur koldioxid som härrör från biomassa ska bestämmas och dras ifrån de uppmätta koldioxidutsläppen, och av det skriftliga förfarande som används för detta ändamål, om tillämpligt.
Om tillämpligt, och om verksamhetsutövaren önskar använda sig av förenklingar för mindre utsläppskällor, en kategorisering av utsläppskällor i större och mindre utsläppskällor.
Utöver de beståndsdelar som anges i punkt 4, en detaljerad beskrivning av övervakningsmetoden när utsläpp av dikväveoxid (N2O) övervakas (i förekommande fall i form av en beskrivning av de skriftliga förfaranden som tillämpas) som ska innehålla följande:
Metoden och parametrarna som används för att fastställa materialmängder som används i produktionsprocessen och den maximimängd av material som används när driften går på full kapacitet.
Metoden och parametrarna som används för att fastställa den produktmängd som tillverkas per timme, uttryckt som salpetersyra (100 %), adipinsyra (100 %), kaprolaktam, glyoxal och oxoättiksyra per timme.
Metoden och parametrarna som används för att fastställa N2O-koncentrationen i rökgas från varje utsläppskälla, dess driftsområde och osäkerhet och uppgifterna om alternativa metoder som kan användas om koncentrationerna faller utanför driftsområdet och situationer då detta kan inträffa.
Beräkningsmetoden som används för att fastställa utsläpp av dikväveoxid från periodiska orenade källor vid produktion av salpetersyra, adipinsyra, kapraktolam, glyoxal och oxoättiksyra.
Det sätt på vilket anläggningen drivs med varierande belastning och i vilken omfattning detta sker, och hur driftsledningen genomförs.
Metoden och beräkningsformlerna som används för att fastställa de årliga utsläppen av dikväveoxid och motsvarande koldioxidekvivalenter från varje utsläppskälla.
Information om processbetingelser som avviker från normal drift, en indikation av potentiell frekvens och varaktighet för sådana betingelser, såväl som en indikation av volymen för utsläppen av dikväveoxid under avvikande processbetingelser såsom dåligt fungerande reningsutrustning.
En närmare beskrivning av övervakningsmetoden när det gäller perfluorkarboner från produktionen av primärt aluminium som övervakas, om tillämpligt i form av en beskrivning av de skriftliga förfaranden som tillämpas, som ska omfatta följande:
Om tillämpligt, datum för mätningar för fastställande av de anläggningsspecifika emissionsfaktorerna SEFCF4 eller OVC, och FC2F6, och en tidsplan för framtida upprepningar av denna undersökning.
Om tillämpligt, protokollet som beskriver förfarandet för att fastställa de anläggningsspecifika emissionsfaktorerna för CF4 och C2F6, och som även visar att mätningarna har utförts och kommer att utföras under en tillräckligt lång tid för att de uppmätta värdena ska konvergera, dock minst 72 timmar.
Om tillämpligt, metoden för att fastställa insamlingseffektivitet för diffusa utsläpp vid anläggningar för produktion av primärt aluminium.
Beskrivning av celltyp och typ av anod.
En närmare beskrivning av övervakningsmetoden när överföring av ingående koldioxid som en del av en bränsle-/materialmängd i enlighet med artikel 48, överföring av koldioxid i enlighet med artikel 49 eller överföring av dikväveoxid i enlighet med artikel 50 utförs, i förekommande fall i form av en beskrivning av de skriftliga förfaranden som tillämpas, som ska omfatta följande:
Om tillämpligt, platsen för utrustning för temperatur- och tryckmätning i ett transportnät.
Om tillämpligt, förfaranden för att förhindra, detektera och kvantifiera läckagehändelser i transportnät.
För transportnät, förfaranden som effektivt säkerställer att koldioxid endast överförs till anläggningar som har ett giltigt tillstånd för växthusgasutsläpp eller där all avgiven koldioxid övervakas effektivt och redovisas enligt artikel 49.
Om tillämpligt, en beskrivning av system för kontinuerlig mätning som används vid överföringspunkterna för koldioxid eller dikväveoxid mellan anläggningar som överför koldioxid eller dikväveoxid eller bestämningsmetoden enligt artikel 48, 49 eller 50.
I tillämpliga fall, en beskrivning av den konservativa skattningsmetod som används för att fastställa biomassafraktionen av överförd koldioxid enligt artikel 48 eller 49.
Om tillämpligt, metoderna för att kvantifiera utsläpp eller avgivning av koldioxid till vattenpelaren från potentiella läckage samt tillämpade och eventuellt anpassade kvantifieringsmetoder för faktiska utsläpp eller avgivning av koldioxid till vattenpelaren från läckage, enligt vad som anges i avsnitt 23 i bilaga IV.
I tillämpliga fall en beskrivning av det förfarande som används för att bedöma om bränsle-/materialmängder från biomassa uppfyller kraven i artikel 38.5.
I tillämpliga fall, en beskrivning av det förfarande som används för att fastställa mängderna biogas baserat på dokumentation av inköp i enlighet med artikel 39.4.
2. ►M4 MINIMIINNEHÅLL I ÖVERVAKNINGSPLANER FÖR LUFTFART ◄
Övervakningsplanen ska innehålla följande information för samtliga luftfartygsoperatörer:
Identifiering av luftfartygsoperatören, anropssignal eller annan unik beteckning som används vid flygkontroll, kontaktuppgifter för luftfartygsoperatören och för en ansvarig person som arbetar där, kontaktadress, den administrerande medlemsstaten och den administrerande behöriga myndigheten.
En inledande förteckning över de luftfartygstyper i luftfartygsoperatörens flotta som används vid den tidpunkt då övervakningsplanen lämnas in samt antalet luftfartyg för varje typ, en preliminär förteckning över andra luftfartygstyper som man planerar att använda, inbegripet, i förekommande fall, en uppskattning av antalet luftfartyg för varje typ samt bränsle-/materialmängder (bränsletyper) för varje luftfartygstyp.
En beskrivning av de förfaranden, system och ansvarsområden som används för att uppdatera förteckningen över utsläppskällor så att den är fullständig under hela övervakningsåret, i syfte att garantera att övervakningen och rapporteringen av utsläpp är fullständig både för egna och för leasade luftfartyg.
En beskrivning av de förfaranden som används för att säkerställa att förteckningen över sådana flygningar som utförs under en unik beteckning baserad på flygplatspar är fullständig, och de förfaranden som används för att avgöra om flygningar omfattas av bilaga I till direktiv 2003/87/EG för att garantera fullständighet och undvika dubbelräkning.
En beskrivning av förfarandet för hantering av ansvarsfördelningen med avseende på övervakning och rapportering, och för hantering av den ansvariga personalens kompetens.
En beskrivning av förfarandet för regelbunden utvärdering av övervakningsplanens lämplighet, som omfattar eventuella åtgärder för att förbättra övervakningsmetoden och tillhörande förfaranden som tillämpas.
En beskrivning av de skriftliga förfarandena för dataflödesaktiviteter enligt artikel 58, inbegripet ett diagram för förtydligande där så är lämpligt.
En beskrivning av de skriftliga förfarandena för kontrollverksamhet som inrättats enligt artikel 59.
Om tillämpligt, information om relevanta kopplingar till åtgärder inom ramen för gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (Emas), miljöledningssystem som omfattas av den harmoniserade standarden EN ►M4 ISO 14001:2015 ◄ , och andra miljöledningssystem, och även information om förfaranden och kontroller av betydelse för övervakningen och rapporteringen av växthusgasutsläpp.
Versionsnummer för övervakningsplanen och det datum från vilket den versionen av övervakningsplanen är tillämplig.
Bekräftelse av om luftfartygsoperatören avser att använda sig av förenklingen i enlighet med artikel 28a.6 i direktiv 2003/87/EG.
I tillämpliga fall, en beskrivning av det förfarande som använts för att bedöma om biodrivmedel uppfyller kraven i artikel 38.5.
I tillämpliga fall, en beskrivning av det förfarande som används för att fastställa mängderna biodrivmedel och för att säkerställa att ingen dubbelräkning förekommer i enlighet med artikel 54.3.
I tillämpliga fall, en beskrivning av det förfarande som använts för att bedöma huruvida godtaget flygbränsle uppfyller kraven i artikel 54a.2.
I tillämpliga fall, en beskrivning av det förfarande som tillämpas för att fastställa mängderna godtaget flygbränsle och för att i enlighet med i artikel 54a säkerställa att ingen dubbelräkning förekommer.
Övervakningsplanen ska innehålla följande upplysningar för luftfartygsoperatörer som inte utgör små utsläppskällor i enlighet med artikel 55.1 eller som inte avser använda ett verktyg för små utsläppskällor enligt artikel 55.2:
En beskrivning av det skriftliga förfarande som ska användas för att definiera övervakningsmetoden för andra luftfartygstyper som en luftfartygsoperatör avser att använda.
En beskrivning av de skriftliga förfarandena för övervakning av bränsleförbrukning inom varje luftfartyg, som ska omfatta
den metod som valts för att beräkna bränsleförbrukningen (metod A eller metod B), och om inte samma metod används för alla typer av luftfartyg, en motivering av valet såväl som en förteckning över vilken metod som används under vilka förhållanden,
metoder för att mäta tankad bränslemängd och bränslemängd i tankarna, med angivande av de valda nivåerna, en beskrivning av de mätinstrument som används och metoderna för att registrera, ta fram, överföra och lagra mätuppgifter, beroende på vad som gäller,
metoden för fastställande av densitet, om tillämpligt,
motivering av valet av övervakningsmetod, för att säkerställa lägsta grad av osäkerhet i enlighet med artikel 56.1.
En förteckning över undantag för vissa flygplatser från den allmänna övervakningsmetod som beskrivs i led b, om det på grund av särskilda omständigheter inte är möjligt för luftfartygsoperatören att tillhandahålla alla uppgifter som krävs för den obligatoriska övervakningsmetoden.
De emissionsfaktorer som används för varje bränsletyp eller, när det gäller alternativa bränslen, metoder för att fastställa emissionsfaktorerna, inbegripet metoder för provtagning och analys, en beskrivning av de laboratorier som används samt deras ackreditering och/eller andra förfaranden för kvalitetssäkring.
En beskrivning av förfarandena och systemen för identifiering, bedömning och hantering av dataluckor enligt artikel 66.2.
▼M4 —————
BILAGA II
Nivådefinitioner för beräkningsbaserade metoder som gäller anläggningar (artikel 12.1)
1. DEFINITION AV NIVÅER FÖR AKTIVITETSDATA
Osäkerhetströsklarna i tabell 1 ska gälla för nivåer som är relevanta för krav för aktivitetsdata i enlighet med artikel 28.1 a och artikel 29.2 första stycket och bilaga IV till denna förordning. Osäkerhetströsklarna ska tolkas som största tillåtna osäkerhet för fastställande av en bränsle-/materialmängd under en rapporteringsperiod.
När tabell 1 inte omfattar verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG, och massbalansen inte tillämpas, ska verksamhetsutövaren använda de nivåer som anges i tabell 1 under rubriken ”Förbränning av bränslen och bränslen som används som insatsmaterial i processen” för dessa verksamheter.
Tabell 1
Nivåer för aktivitetsdata (största tillåtna osäkerhet för varje nivå)
Typ av verksamhet/bränsle-/materialmängd |
Parameter på vilken osäkerheten tillämpas |
Nivå 1 |
Nivå 2 |
Nivå 3 |
Nivå 4 |
Förbränning av bränslen och bränslen som används som insatsmaterial i processen |
|||||
Kommersiella standardbränslen |
Mängd bränsle [t] eller [Nm3] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Andra flytande och gasformiga bränslen |
Mängd bränsle [t] eller [Nm3] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Fasta bränslen, avfall undantaget |
Mängd bränsle [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Avfall |
Mängd bränsle [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Fackling |
Mängd facklad gas [Nm3] |
± 17,5 % |
± 12,5 % |
± 7,5 % |
|
Tvättning: Karbonat (metod A) |
Mängd förbrukat karbonat [t] |
± 7,5 % |
|
|
|
Tvättning: gips (metod B) |
Mängd framställd gips [t] |
± 7,5 % |
|
|
|
Tvättning: urea |
Mängd förbrukad urea |
± 7,5 % |
|
|
|
Raffinering av mineralolja |
|||||
Regenerering genom katalytisk krackning (*1) |
Osäkerhetskrav gäller separat för varje utsläppskälla |
± 10 % |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
Produktion av koks |
|||||
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Rostning och sintring av metallhaltig malm |
|||||
Karbonatinsatsmaterial och processrester |
Karbonatinsatsmaterial och processrester [t] |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
|
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Järn- och stålproduktion |
|||||
Bränsle som insatsmaterial i processen |
Varje massflöde till och från anläggningen [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Produktion av cementklinker |
|||||
Baserat på tillförsel till ugnen (metod A) |
Varje relevant ugnsinsats [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
Klinkerproduktion (metod B) |
Producerad klinker [t] = |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
|
Cementugnsstoft |
Cementugnsstoft eller bypass-stoft [t] |
Ej tillämpligt (*2) |
± 7,5 % |
|
|
Icke-karbonat kol |
Varje råmaterial [t] |
± 15 % |
± 7,5 % |
|
|
Produktion av kalk och bränning av dolomit och magnesit |
|||||
Karbonater och andra processmaterial (metod A) |
Varje relevant ugnsinsats [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
Alkalisk jordartsmetall (metod B) |
Kalk som produceras [t] |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
|
Ugnsstoft (metod B) |
Ugnsstoft [t] |
Ej tillämpligt (*2) |
± 7,5 % |
|
|
Tillverkning av glas och mineralull |
|||||
Karbonater och andra processmaterial (insats) |
Varje karbonathaltigt råmaterial eller tillsats i samband med koldioxidutsläppen [t] |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
|
|
Tillverkning av keramiska produkter |
|||||
Kolinsats (metod A) |
Varje karbonathaltigt råmaterial eller tillsats i samband med koldioxidutsläppen [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
Alkalioxider (metod B) |
Bruttoproduktion inbegripet spillprodukter och krossglas från ugnarna och transporterna [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
Tvättning |
Torr CaCO3 som förbrukats [t] |
± 7,5 % |
|
|
|
Framställning av pappersmassa och papper |
|||||
Insatskemikalier |
Mängd CaCO3 och Na2CO3 [t] |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
|
|
Produktion av kimrök |
|||||
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Produktion av ammoniak |
|||||
Bränsle som insatsmaterial i processen |
Mängd bränsle som används som insatsmaterial i processen [t] eller [Nm3] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Produktion av väte och syntesgas |
|||||
Bränsle som insatsmaterial i processen |
Mängd bränsle som används som insatsmaterial i processen för vätgasproduktion [t] eller [Nm3] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Produktion av organiska baskemikalier |
|||||
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Produktion eller bearbetning av järnmetaller och icke-järnmetaller, inklusive sekundäraluminium |
|||||
Processutsläpp |
Varje insatsmaterial eller processrest som används som insatsmaterial i processen [t] |
± 5 % |
± 2,5 % |
|
|
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
Produktion av primärt aluminium |
|||||
Massbalansmetod |
Varje insatsmaterial och producerat material [t] |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
PFC-utsläpp (slope-metoden) |
Produktion av primärt aluminium i [t], anodeffektminuter i [antal anodeffekter/celldygn] och [anodeffektminuter/förekomst] |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
|
|
PFC-utsläpp (överspänningsmetod) |
Produktion av primärt aluminium i [t], anodeffektsöverspänning [mV] och nuvarande effektivitet [-] |
± 2,5 % |
± 1,5 % |
|
|
(*1)
För övervakning av utsläpp från regenerering genom katalytisk krackning (regenerering med annan katalysator och flexibel koksning) i mineraloljeraffinaderier är den föreskrivna osäkerheten kopplad till den sammanlagda osäkerheten för alla utsläpp från denna källa.
(*2)
Mängden [t] av cementugnsstoft eller (i förekommande fall) bypass-stoft som lämnar ugnssystemet under en rapporteringsperiod uppskattas enligt industrins riktlinjer för bästa praxis. |
2. DEFINITION AV NIVÅER FÖR BERÄKNINGSFAKTORER FÖR FÖRBRÄNNINGSUTSLÄPP
Verksamhetsutövare ska övervaka koldioxidutsläpp från alla typer av förbränningsprocesser som äger rum inom alla verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG eller som ingår i unionens system enligt artikel 24 i det direktivet med hjälp av de nivådefinitioner som fastställs i detta avsnitt. ►M1 Om bränslen eller brännbara ämnen som ger upphov till koldioxidutsläpp används som insatsmaterial i processen ska avsnitt 4 i denna bilaga tillämpas. ◄ Om bränslen utgör en del av en massbalans i enlighet med artikel 25.1 i denna förordning gäller nivådefinitionerna för massbalanser i avsnitt 3 i denna bilaga.
För processutsläpp från tillhörande tvättning av avgaser ska nivådefinitioner enligt avsnitten 4 och 5 i denna bilaga användas, beroende på vad som är tillämpligt.
2.1 Nivåer för emissionsfaktorer
Om en biomassafraktion har fastställts för ett blandat bränsle eller material ska den definierade nivån hänföra sig till den preliminära emissionsfaktorn. För fossila bränslen och material avser nivåerna emissionsfaktorn.
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett av följande alternativ:
De standardfaktorer som förtecknas i avsnitt 1 i bilaga VI.
Andra konstanta värden i överensstämmelse med artikel 31.1 e, om inget tillämpligt värde ingår i avsnitt 1 i bilaga VI.
Nivå 2a: Verksamhetsutövaren ska tillämpa landsspecifika emissionsfaktorer för varje bränsle eller material i enlighet med artikel 31.1 b och c eller värden i enlighet med artikel 31.1 d.
Nivå 2b: Verksamhetsutövaren ska beräkna emissionsfaktorer för bränslet utifrån följande fastställda proxyvariabler, i kombination med en empirisk korrelation som fastställs minst en gång per år i enlighet med artiklarna 32–35 och 39:
Densitetsmåtten för särskilda oljor eller gaser, inbegripet sådana som är gemensamma för raffinaderi- och stålindustrin.
Effektivt värmevärde för särskilda koltyper.
Verksamhetsutövaren ska se till att korrelationen uppfyller kraven enligt god branschpraxis och att den endast tillämpas på de värden för proxyvariabeln som faller inom det område för vilket den fastställts.
Nivå 3: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett av följande alternativ:
Fastställande av emissionsfaktorn i enlighet med de relevanta bestämmelserna i artiklarna 32–35.
Den empiriska korrelation som anges för nivå 2b, om verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredställande för den behöriga myndigheten visar att den empiriska korrelationens osäkerhet inte överstiger 1/3 av det osäkerhetsvärde som verksamhetsutövaren måste följa avseende de aktivitetsdata som fastställs för det berörda bränslet eller materialet.
2.2 Nivåer för effektivt värmevärde (NCV)
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett av följande alternativ:
De standardfaktorer som förtecknas i avsnitt 1 i bilaga VI.
Andra konstanta värden i överensstämmelse med artikel 31.1 e, om inget tillämpligt värde ingår i avsnitt 1 i bilaga VI.
Nivå 2a: Verksamhetsutövaren ska tillämpa landsspecifika faktorer för varje bränsle i enlighet med artikel 31.1 b eller c eller värden i enlighet med artikel 31.1 d.
Nivå 2b: För kommersiella bränslen ska verksamhetsutövaren använda det effektiva värmevärde som fås fram ur de inköpsregister för respektive bränsle som tillhandahålls av bränsleleverantören, under förutsättning att det fastställs på grundval av godtagna nationella eller internationella standarder.
Nivå 3: Verksamhetsutövaren ska fastställa det effektiva värmevärdet i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 32–35.
2.3 Nivåer för oxidationsfaktorer
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa oxidationsfaktorn 1.
Nivå 2: Verksamhetsutövaren ska tillämpa oxidationsfaktorer för varje bränsle i enlighet med artikel 31.1 b eller c.
Nivå 3: För bränslen ska verksamhetsutövaren beräkna de verksamhetsspecifika faktorerna på grundval av relevant kolinnehåll i aska, avloppsvatten och annat avfall eller biprodukter och i andra relevanta inte helt oxiderade gasformiga utsläpp av kol utom kolmonoxid. Uppgifter om sammansättning ska fastställas i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 32–35.
2.4 Nivåer för biomassafraktion
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett relevant värde som offentliggjorts av den behöriga myndigheten eller kommissionen, eller värden i enlighet med artikel 31.1.
Nivå 2: Verksamhetsutövaren ska tillämpa en skattningsmetod som godkänts i enlighet med artikel 39.2 andra stycket.
Nivå 3: Verksamhetsutövaren ska tillämpa analyser i enlighet med artikel 39.2 första stycket, och i enlighet med artiklarna 32–35.
Om en verksamhetsutövare antar ett värde för fossil fraktion på 100 %, i enlighet med artikel 39.1, ska ingen nivå tilldelas för biomassafraktionen.
3. DEFINITION AV NIVÅER FÖR BERÄKNINGSFAKTORER FÖR MASSBALANSER
Om en verksamhetsutövare använder en massbalans i enlighet med artikel 25 ska denne använda definitionerna av nivåer i detta avsnitt.
3.1 Nivåer för kolinnehåll
Verksamhetsutövaren ska tillämpa en av de nivåer som förtecknas i denna punkt. För härledning av kolinnehållet från en emissionsfaktor ska verksamhetsutövaren använda följande ekvationer:
a) |
För emissionsfaktorer uttryckta i t CO2/TJ: C = (EF × NCV)/f |
b) |
För emissionsfaktorer uttryckta i t CO2/t: C = EF/f |
I formlerna ovan är C kolinnehållet uttryckt som fraktion (ton kol per ton produkt), EF är emissionsfaktorn, NCV är det effektiva värmevärdet och f är den faktor som anges i artikel 36.3.
Om en biomassafraktion fastställs för ett blandat bränsle eller material ska den nivå som definieras här avse det totala kolinnehållet. Biomassafraktionen för kolet ska fastställas med hjälp av de nivåer som definieras i avsnitt 2.4 i den här bilagan.
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett av följande alternativ:
Det kolinnehåll som härletts från de standardfaktorer som anges i avsnitten 1 och 2 i bilaga VI.
Andra konstanta värden i överensstämmelse med artikel 31.1 e, om inget tillämpligt värde ingår i avsnitt 1 och 2 i bilaga VI.
Nivå 2a: Verksamhetsutövaren ska härleda kolinnehållet utifrån landsspecifika emissionsfaktorer för varje bränsle eller material i enlighet med artikel 31.1 b eller c eller värden i enlighet med artikel 31.1 d.
Nivå 2b: Verksamhetsutövaren ska härleda kolinnehållet utifrån emissionsfaktorer för bränslet baserade på en av följande fastställda proxyvariabler i kombination med en empirisk korrelation som fastställs minst en gång per år i enlighet med artiklarna 32–35:
Densitetsmåttet för särskilda oljor eller gaser som är gemensamma för t.ex. raffinaderi- och stålindustrin.
Effektivt värmevärde för särskilda koltyper.
Verksamhetsutövaren ska se till att korrelationen uppfyller kraven enligt god branschpraxis och att den endast tillämpas på de värden för proxyvariabeln som faller inom det område för vilket den fastställts.
Nivå 3: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett av följande alternativ:
Fastställande av kolinnehållet i enlighet med de relevanta bestämmelserna i artiklarna 32–35.
Den empiriska korrelation som anges för nivå 2b, om verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredställande för den behöriga myndigheten visar att den empiriska korrelationens osäkerhet inte överstiger 1/3 av det osäkerhetsvärde som verksamhetsutövaren måste följa avseende de aktivitetsdata som fastställs för det berörda bränslet eller materialet.
3.2 Nivåer för effektiva värmevärden
De nivåer som definieras i avsnitt 2.2 i denna bilaga ska användas.
3.3 Nivåer för biomassafraktion
De nivåer som definieras i avsnitt 2.4 i denna bilaga ska användas.
4. DEFINITION AV NIVÅER FÖR BERÄKNINGSFAKTORER FÖR PROCESSSUTSLÄPP AV KOLDIOXID
För alla processutsläpp av koldioxidutsläpp, särskilt för utsläpp från nedbrytningen av karbonater och från processmaterial som innehåller kol i annan form än karbonater, inklusive urea, koks och grafit, om de övervakas med hjälp av standardmetoden i enlighet med artikel 24.2, ska de nivåer för tillämpliga beräkningsfaktorer som fastställs i detta avsnitt tillämpas.
För blandade material som innehåller oorganiska såväl som organiska former av kol får verksamhetsutövaren välja:
För utsläpp från nedbrytning av karbonater får verksamhetsutövaren för varje bränsle-/materialmängd välja en av följande metoder:
Metod A (Insatsbaserad): Emissionsfaktorn, omvandlingsfaktorn och aktivitetsdata avser mängden insatsmaterial i processen.
Metod B (Produktionsbaserad): Emissionsfaktorn, omvandlingsfaktorn och aktivitetsdata avser mängden produktion från processen.
För andra koldioxidprocessutsläpp ska verksamhetsutövaren endast tillämpa metod A.
4.1 Nivåer för emissionsfaktorn med hjälp av metod A
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett av följande alternativ:
De standardfaktorer som förtecknas i tabell 2 i avsnitt 2 i bilaga VI vid nedbrytning av karbonater, eller i tabellerna 1, 4 eller 5 för andra processmaterial.
Andra konstanta värden i överensstämmelse med artikel 31.1 e, om inget tillämpligt värde ingår i bilaga VI.
Nivå 2: Verksamhetsutövaren ska tillämpa en landsspecifik emissionsfaktor i enlighet med artikel 31.1 b eller c, eller värden i enlighet med artikel 31.1 d.
Nivå 3: Verksamhetsutövaren ska fastställa emissionsfaktorn i enlighet med artiklarna 32–35. De stökiometriska förhållanden som anges i avsnitt 2 i bilaga VI ska användas för att konvertera uppgifter om sammansättning till emissionsfaktorer, i tillämpliga fall.
4.2 Nivåer för omvandlingsfaktorn med hjälp av metod A
Nivå 1: En omvandlingsfaktor på 1 ska användas.
Nivå 2: Karbonater och annat kol från processen beaktas med hjälp av en omvandlingsfaktor med ett värde på mellan 0 och 1. Verksamhetsutövaren får anta fullständig omvandling för ett eller flera insatsmaterial och hänföra icke omvandlade material eller annat kol till de återstående insatsmaterialen. Den ytterligare bestämningen av produktens relevanta kemiska parametrar ska utföras i enlighet med artiklarna 32–35.
4.3 Nivåer för emissionsfaktorn med hjälp av metod B
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa ett av följande alternativ:
De standardfaktorer som anges i tabell 3 i avsnitt 2 i bilaga VI.
Andra konstanta värden i överensstämmelse med artikel 31.1 e, om inget tillämpligt värde ingår i bilaga VI.
Nivå 2: Verksamhetsutövaren ska tillämpa en landsspecifik emissionsfaktor i enlighet med artikel 31.1 b eller c, eller värden i enlighet med artikel 31.1 d.
Nivå 3: Verksamhetsutövaren ska fastställa emissionsfaktorn i enlighet med artiklarna 32–35. Stökiometriska förhållanden enligt vad som anges i tabell 3 i avsnitt 2 i bilaga VI ska användas för att omvandla uppgifter om sammansättning till emissionsfaktorer genom antagandet att de relevanta metalloxiderna härrör från nedbrytningen av karbonater. För detta ändamål ska verksamhetsutövaren beakta åtminstone CaO och MgO, och ska tillhandahålla den behöriga myndigheten bevis för vilka ytterligare metalloxider som härrör från karbonater i råmaterialen.
4.4 Nivåer för omvandlingsfaktorn med hjälp av metod B
Nivå 1: En omvandlingsfaktor på 1 ska användas.
Nivå 2: Mängden icke-karbonathaltiga föreningar i de relevanta metallerna i råmaterialen, inbegripet återvunnet stoft, flygaska, eller andra redan brända material, ska återges med hjälp av omvandlingsfaktorer med ett värde mellan 0 och 1, där värdet 1 motsvarar fullständig omvandling av råmaterialets karbonater till oxider. Den ytterligare bestämningen av relevanta kemiska parametrar i insatsmaterialet ska utföras i enlighet med artiklarna 32–35.
4.5 Nivåer för effektivt värmevärde
I tillämpliga fall ska verksamhetsutövaren fastställa det effektiva värmevärdet för processmaterialet med hjälp av de nivåer som definieras i avsnitt 2.2 i denna bilaga. Effektivt värmevärde anses inte relevant för bränsle-/materialmängder av ringa omfattning eller om materialet i sig inte är brännbart utan att andra bränslen tillförs. Om det råder tvivel ska verksamhetsutövaren begära bekräftelse från den behöriga myndigheten om huruvida effektivt värmevärde måste övervakas och rapporteras.
4.6 Nivåer för biomassafraktionen
I tillämpliga fall ska verksamhetsutövaren fastställa biomassafraktionen av det kol som ingår i processmaterialet med hjälp av de nivåer som definieras i avsnitt 2.4 i denna bilaga.
▼M1 —————
BILAGA III
Övervakningsmetoder för luftfart (artikel 53)
1. BERÄKNINGSMETODER FÖR FASTSTÄLLANDE AV VÄXTHUSGASER INOM LUFTFARTSSEKTORN
Metod A:
Verksamhetsutövaren ska använda följande formel:
Faktisk bränsleförbrukning per flygning [t] = bränslemängd (ton) i luftfartygets tankar efter slutförd tankning för flygningen – bränslemängd [t] i tankarna efter slutförd tankning för efterföljande flygning + tankad bränslemängd [t] för denna efterföljande flygning.
Om ingen tankning görs för flygningen eller den efterföljande flygningen ska bränslemängden i luftfartygets tankar fastställas vid avgång från lastningsplats för flygningen respektive den efterföljande flygningen. Om ett luftfartyg efter den flygning vars bränsleförbrukning ska övervakas undantagsvis utför andra verksamheter än flygning, inbegripet att luftfartyget genomgår omfattande underhåll som omfattar tömning av tankarna, får luftfartygsoperatören i stället för värdet för ”bränslemängd i tankarna efter slutförd tankning för efterföljande flygning + tankad bränslemängd för denna efterföljande flygning” använda sig av värdet för ”kvarvarande bränslemängd i tankarna i början av efterföljande verksamhet för luftfartyget”, enligt uppgifterna i de tekniska journalerna.
Metod B:
Verksamhetsutövaren ska använda följande formel:
Faktisk bränsleförbrukning [t] per flygning = kvarvarande bränslemängd [t] i luftfartygets tankar vid ankomst till avlastningsplats i slutet av den tidigare flygningen + tankad bränslemängd [t] för flygningen – bränslemängd i tankarna vid ankomst till avlastningsplats i slutet av flygningen.
Ankomsttiden till avlastningsplatsen kan anses vara den tidpunkt då motorerna stängs av. Om ett luftfartyg inte gjort någon flygning före den flygning vars bränsleförbrukning ska mätas får luftfartygsoperatören i stället för ”kvarvarande bränslemängd i luftfartygets tankar vid ankomst till avlastningsplats i slutet av den tidigare flygningen” ange den kvarvarande bränslemängden i luftfartygets tankar i slutet av luftfartygets tidigare verksamhet, enligt uppgifterna i de tekniska journalerna.
2. EMISSIONSFAKTORER FÖR STANDARDBRÄNSLEN
Tabell 1
Faktorerna koldioxidutsläpp från fossila flygbränslen (preliminär emissionsfaktor)
Bränsle |
Emissionsfaktor (ton CO2/ton bränsle) |
Flygbensin (AvGas) |
3,10 |
Jetbensin (Jet B) |
3,10 |
Flygfotogen (Jet A1 eller Jet A) |
3,16 |
3. BERÄKNING AV STORCIRKELAVSTÅND
Sträcka [km] = Storcirkelavstånd [km] + 95 km
Storcirkelavståndet ska definieras som den kortaste sträckan mellan två punkter på jordens yta, som ska approximeras med hjälp av det system som avses i artikel 3.7.1.1 i bilaga 15 till Chicagokonventionen (WGS 84).
Flygplatsernas längdgrad och breddgrad ska tas antingen från de lokaliseringsuppgifter för flygplatser som offentliggörs i luftfartspublikationer (Aeronautical Information Publications, nedan kallade AIP) i enlighet med bilaga 15 till Chicagokonventionen eller från en källa som bygger på sådana AIP-uppgifter.
Sträckor som beräknas med mjukvara eller av en tredje part får också användas, förutsatt att beräkningsmetoden baseras på den formel som beskrivs i detta avsnitt, AIP-uppgifter och krav för WGS 84.
BILAGA IV
Verksamhetsspecifika övervakningsmetoder som gäller anläggningar (artikel 20.2)
1. SÄRSKILDA ÖVERVAKNINGSREGLER FÖR UTSLÄPP FRÅN FÖRBRÄNNINGSPROCESSER
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövarna ska övervaka koldioxidutsläpp från alla typer av förbränningsprocesser som äger rum inom alla verksamheter som förtecknas i bilaga I till direktiv 2003/87/EG eller ingår i unionens system enligt artikel 24 i det direktivet, inbegripet de anknutna tvättningsprocesserna, genom att tillämpa reglerna som fastställs i denna bilaga. Alla utsläpp från bränsle som används som insatsmaterial i processen ska behandlas som förbränningsutsläpp när det gäller övervaknings- och rapporteringsmetoder, utan att det påverkar tillämpningen av andra typer av klassificeringar som tillämpas på utsläpp.
Verksamhetsutövaren ska inte övervaka och rapportera utsläpp från förbränningsmotorer som används för transporter. Verksamhetsutövaren ska tillskriva anläggningen alla utsläpp från förbränningen av bränslen vid anläggningen, oavsett utförsel av värme eller elektricitet till andra anläggningar. Verksamhetsutövaren ska inte tilldela den införande anläggningen utsläpp i samband med produktion av värme eller elektricitet som förs in från andra anläggningar.
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande utsläppskällor: pannor, brännare, turbiner, värmeaggregat, masugnar, förbränningsugnar, kalcineringsugnar, brännugnar, bakugnar, torkar, motorer, bränsleceller, enheter för tvåstegsförbränning, fackling, enheter för termisk eller katalytisk efterbränning samt skrubbrar (processutsläpp) och all annan utrustning och alla andra maskiner som använder bränsle, med undantag för utrustning eller maskiner med förbränningsmotorer som används för transporter.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Utsläppen från förbränningsprocesser ska beräknas i enlighet med artikel 24.1, om inte bränslena ingår i en massbalans i enlighet med artikel 25. De nivåer som definieras i avsnitt 2 i bilaga II ska gälla. Dessutom ska processutsläpp från tvättning av rökgas övervakas med hjälp av bestämmelserna i underavsnitt C.
För utsläpp från fackling ska särskilda krav gälla, i enlighet med underavsnitt D i detta avsnitt.
Förbränningsprocesser som sker i gasbehandlingsanläggningar får övervakas med hjälp av en massbalansmetod i enlighet med artikel 25.
C. Tvättning av rökgas
C.1 Avsvavling
Processutsläpp av koldioxid från användningen av karbonater för tvättning av sur gas från rökgasströmmen ska beräknas enligt artikel 24.2 på grundval av antingen förbrukad karbonat (se metod A nedan) eller framställd gips (se metod B nedan). Följande gäller med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II.
Metod A: Emissionsfaktor
Nivå 1: Emissionsfaktorn ska bestämmas utifrån de stökiometriska förhållanden som anges i del 2 i bilaga VI. Fastställandet av mängden CaCO3 och MgCO3 eller andra karbonater i varje relevant insatsmaterial ska utföras enligt industrins riktlinjer för bästa praxis.
Metod B: Emissionsfaktor
Nivå 1: Emissionsfaktorn ska vara det stökiometriska förhållandet mellan torr gips (CaSO4 × 2 H2O) och utsläppt koldioxid: 0,2558 t CO2/t gips.
Omvandlingsfaktor:
Nivå 1: En omvandlingsfaktor på 1 ska användas.
C.2 De-NOx
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska koldioxidutsläpp från användning av urea för tvättning av rökgasströmmen beräknas i enlighet med artikel 24.2 med användning av följande nivåer.
Emissionsfaktor:
Nivå 1: Fastställandet av mängden urea i varje relevant insatsmaterial ska utföras enligt industrins riktlinjer för bästa praxis. Emissionsfaktorn ska bestämmas med hjälp av ett stökiometriskt förhållande på 0,7328 t CO2/t urea.
Omvandlingsfaktor:
Endast nivå 1 ska tillämpas.
D. Fackling
Vid beräkning av utsläppen från fackling ska verksamhetsutövaren inbegripa rutinfackling och driftfackling (körningar, start och avstängning samt akutinsatser). Verksamhetsutövaren ska även inbegripa ingående koldioxid i enlighet med artikel 48.
Med avvikelse från avsnitt 2.1 i bilaga II ska nivåerna 1 och 2b för emissionsfaktorn definieras enligt följande:
Med avvikelse från avsnitt 2.3 i bilaga II gäller endast nivåerna 1 och 2 för oxidationsfaktorn för fackling.
2. RAFFINERING AV MINERALOLJA ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska övervaka och rapportera alla koldioxidutsläpp från förbrännings- och produktionsprocesser i raffinaderier.
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: pannor, processvärmare, förbränningsmotorer/turbiner, katalytiska och termiska oxidatorer, kokskalcineringsugnar, brandvattenpumpar, nöd-/standby-generatorer, fackling, förbränningsugnar, krackningsanläggningar, väteproduktionsenheter, Claus-processenheter, katalytisk regenerering (från katalytisk krackning och andra katalytiska processer) och koksverk (flexibel koksning, fördröjd koksning).
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Övervakningen av raffinering av mineralolja ska utföras i enlighet med avsnitt 1 i denna bilaga för förbränningsutsläpp inbegripet tvättning av rökgas. Verksamhetsutövaren får välja att använda massbalansmetoden i enlighet med artikel 25 för hela raffinaderiet eller för enskilda processenheter såsom enheter för förgasning av tjockolja eller kalcineringsanläggningar. När kombinationer av standardmetoden och massbalansen används ska verksamhetsutövaren förse den behöriga myndigheten med bevis som visar att de utsläpp som omfattas är fullständiga och att ingen dubbelräkning av utsläpp sker.
Utsläpp från särskilda enheter för vätgasproduktion ska övervakas i enlighet med avsnitt 19 i den här bilagan.
Med avvikelse från artiklarna 24 och 25 ska övervakning av utsläpp från regenerering genom katalytisk krackning, annan katalytisk regenerering och flexibla koksverk utföras med hjälp av en massbalans, med beaktande av inluftens och rökgasens tillstånd. All kolmonoxid (CO) i rökgasen ska redovisas som koldioxid. Följande massrelation ska tillämpas: t CO2 = t CO * 1,571. Analysen av inluft och rökgas, liksom valet av nivåer, ska utföras i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 32–35. Den behöriga myndigheten ska godkänna den angivna beräkningsmetoden.
3. PRODUKTION AV KOKS ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: råmaterial (kol eller petroleumkoks), konventionella bränslen (t.ex. naturgas), processgaser (t.ex. masugnsgas), andra bränslen och tvättning av avgas.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
För övervakning av utsläpp från produktionen av koks får verksamhetsutövaren välja att använda en massbalans i enlighet med artikel 25 och avsnitt 3 i bilaga II, eller standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitten 2 och 4 i bilaga II.
4. ROSTNING OCH SINTRING AV METALLHALTIG MALM ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: råmaterial (bränning av kalksten, dolomit eller karbonathaltig järnmalm, inbegripet FeCO3), konventionella bränslen (inbegripet naturgas och koks/koksstybb), processgaser (inbegripet koksugnsgas och masugnsgas), processrester som används som insatsmaterial och som innehåller filtrerat stoft från sintringsanläggningen, omvandlingssystemet och masugnen, andra bränslen och tvättning av rökgas.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
För övervakning av utsläpp från rostning, sintring och pelletering av metallhaltig malm får verksamhetsutövaren välja att använda en massbalans i enlighet med artikel 25 och avsnitt 3 i bilaga II, eller standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitten 2 och 4 i bilaga II.
5. PRODUKTION AV TACKJÄRN OCH STÅL ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: råmaterial (bränning av kalksten, dolomit eller karbonathaltig järnmalm, inbegripet FeCO3), konventionella bränslen (naturgas, stenkol och koks), reduktionsmedel (inbegripet koks, kol, plast etc.), processgaser (koksugnsgas, masugnsgas och LD-gas), förbrukning av grafitelektroder, andra bränslen och tvättning av avgas.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
För övervakning av utsläpp från produktion av tackjärns- eller ståltillverkning får verksamhetsutövaren välja att använda en massbalans i enlighet med artikel 25 och avsnitt 3 i bilaga II, eller standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitten 2 och 4 i bilaga II, åtminstone för en del av bränsle-/materialmängderna, utan att det uppstår några luckor eller dubbelräkningar av utsläppen.
Med avvikelse från avsnitt 3.1 i bilaga II definieras nivå 3 för kolinnehållet enligt följande:
Nivå 3: Verksamhetsutövaren ska härleda kolinnehållet i in- eller utgående mängder i enlighet med artiklarna 32–35 beträffande representativ provtagning av bränslen, produkter och biprodukter och fastställande av deras kolinnehåll och biomassafraktion. Verksamhetsutövaren ska basera kolinnehållet i produkter eller halvfabrikat på årliga analyser i enlighet med artiklarna 32–35 eller härleda kolinnehållet från medelvärden för sammansättning i enlighet med vad som anges i relevanta internationella eller nationella standarder.
6. PRODUKTION ELLER BEARBETNING AV JÄRNHALTIGA OCH ICKE-JÄRNHALTIGA METALLER ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inte tillämpa bestämmelserna i detta avsnitt för övervakning och rapportering av koldioxidutsläpp från tackjärns- och ståltillverkning och primärt aluminium.
Verksamhetsutövaren ska beakta minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: konventionella bränslen, alternativa bränslen inbegripet granulerat plastmaterial från anläggningar för hantering av fragmenterat avfall, reduktionsmedel inbegripet koks och grafitelektroder, råmaterial inbegripet kalksten och dolomit, kolhaltig metallmalm och kolhaltiga koncentrat, samt sekundära insatsvaror.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Om kol som härrör från bränslen eller insatsmaterial som använts vid denna anläggning finns kvar i produkter eller andra resultat av produktionen ska verksamhetsutövaren använda en massbalans i enlighet med artikel 25 och avsnitt 3 i bilaga II. Om så inte är fallet ska verksamhetsutövaren beräkna förbrännings- och processutsläpp separat med hjälp av standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitten 2 och 4 i bilaga II.
Om en massbalans används får verksamhetsutövaren välja att inbegripa förbränningsutsläpp i massbalansen eller att använda standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitt 1 i denna bilaga för en del av bränsle-/materialmängderna, utan att det uppstår några luckor eller dubbelräkningar av utsläppen.
7. KOLDIOXIDUTSLÄPP FRÅN FRAMSTÄLLNING ELLER BEARBETNING AV PRIMÄRT ALUMINIUM ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska tillämpa bestämmelserna i detta avsnitt även för övervakning och rapportering av koldioxidutsläpp från tillverkning av elektroder för smältning av primärt aluminium, inklusive fristående anläggningar för framställning av sådana elektroder, och förbrukning av elektroder under elektrolys.
Verksamhetsutövaren ska beakta minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: bränsle för produktion av värme eller ånga, elektrodproduktion, minskning av Al2O3 under elektrolys i samband med elektrodkonsumtion och användning av natriumkarbonat eller andra karbonater för tvättning av avgas.
De tillhörande utsläppen av perfluorkarboner (PFC) till följd av anodeffekter, inklusive diffusa utsläpp, ska övervakas i enlighet med avsnitt 8 i denna bilaga.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Verksamhetsutövaren ska fastställa koldioxidutsläpp från framställning eller bearbetning av primärt aluminium genom att använda massbalansmetoden enligt artikel 25. I massbalansmetoden ska allt kol i insatsmaterial, lager och annan utförsel från blandning, formning, bakning och återvinning av elektroder beaktas, liksom från elektrodförbrukning vid elektrolysen. Där förbakade anoder används kan antingen separata massbalanser för framställning och förbrukning tillämpas, eller en gemensam massbalans där både framställning och förbrukning av elektroder beaktas. Om Söderberg-celler används ska verksamhetsutövaren tillämpa en gemensam massbalans.
För utsläpp från förbränningsprocesser får verksamhetsutövaren välja att ta med dem i massbalansen eller att använda standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitt 1 i denna bilaga, åtminstone för en del av bränsle-/materialmängderna, utan att det uppstår några luckor eller dubbelräkningar av utsläppen.
8. UTSLÄPP AV PERFLUORKARBONER FRÅN FRAMSTÄLLNING ELLER BEARBETNING AV PRIMÄRT ALUMINIUM ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska tillämpa följande för utsläpp av perfluorkarboner (PFC) till följd av anodeffekter, inklusive diffusa utsläpp av perfluorkarboner. För tillhörande koldioxidutsläpp, inbegripet utsläpp från elektrodproduktion, ska verksamhetsutövaren använda avsnitt 7 i denna bilaga. Verksamhetsutövaren ska dessutom beräkna utsläpp av perfluorkarboner som inte beror på anodeffekter baserat på skattningsmetoder i enlighet med industrins bästa praxis och eventuella riktlinjer som offentliggjorts av kommissionen för detta ändamål.
B. Bestämning av utsläpp av perfluorkarboner
Utsläpp av perfluorkarboner ska beräknas från de utsläpp som är mätbara i en rörledning eller skorsten (utsläpp från punktkällor) och även diffusa utsläpp, med hjälp av rörledningens insamlingseffektivitet:
Perfluorkarbonutsläpp (totalt) = perfluorkarbonutsläpp (rörledning)/insamlingseffektivitet
Insamlingseffektiviteten ska mätas när de anläggningsspecifika emissionsfaktorerna fastställs. För att fastställa den ska den senaste versionen av vägledningen enligt nivå 3 i avsnitt 4.4.2.4 i 2006 års IPCC-riktlinjer användas.
Verksamhetsutövaren ska beräkna utsläppen av CF4 och C2F6 som släpps ut genom en rörledning eller skorsten med hjälp av en av följande metoder:
Metod A där anodeffektminuterna per celldygn registreras.
Metod B där anodeffektöverspänningen registreras.
Beräkningsmetod A – slope-metoden:
Verksamhetsutövaren ska använda följande ekvationer för att bestämma utsläpp av perfluorkarboner:
där:
AEM = anodeffektminuter/celldygn
SEFCF4 = slope-emissionsfaktor [(kg CF4/t Al som framställts)/(anodeffektminuter/celldygn)]. Om olika celltyper används kan olika regressionsemissionsfaktorer tillämpas efter behov.
PrAl = årlig produktion av primärt aluminium [t].
FC2F6 = massfraktion för C2F6 (t C2F6/t CF4).
Anodeffektminuter per celldygn ska uttrycka anodeffekternas frekvens (antal anodeffekter/celldygn) multiplicerat med anodeffektens genomsnittliga varaktighet (anodeffektminuter/antal förekomster):
AEM = frekvens × genomsnittlig varaktighet
Emissionsfaktor: Emissionsfaktorn för CF4 (slope-emissionsfaktor SEFCF4) uttrycker mängden [kg] CF4-utsläpp per ton framställt aluminium per anodeffektminut/celldygn. Emissionsfaktorn (massfraktion FC2F6) för C2F6 uttrycker mängden [t] för C2F6-utsläpp i proportion till mängden [t] CF4-utsläpp.
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska använda teknikspecifika emissionsfaktorer som hämtas i tabell 1 i detta avsnitt i bilaga IV.
Nivå 2: Verksamhetsutövaren ska använda anläggningsspecifika emissionsfaktorer för CF4 och C2F6 fastställda genom kontinuerliga eller intermittenta fältmätningar. För fastställande av sådana emissionsfaktorer ska verksamhetsutövaren använda den senaste versionen av vägledningen som anges enligt nivå 3 i avsnitt 4.4.2.4 i 2006 års IPCC-riktlinjer ( 13 ). Emissionsfaktorn ska också beakta utsläpp som inte beror på anodeffekter. Verksamhetsutövaren ska bestämma varje emissionsfaktor med en osäkerhet på högst ± 15 %.
Verksamhetsutövaren ska fastställa emissionsfaktorerna minst vart tredje år eller tidigare om nödvändigt på grund av relevanta förändringar vid anläggningen. Relevanta ändringar innebär en ändring av spridningen av anodeffektens varaktighet, eller en ändring av kontrollalgoritmen som påverkar mixen av anodeffektstyper eller egenskaperna hos anodeffektens termineringsrutin.
Tabell 1
Teknikspecifika emissionsfaktorer som rör aktivitetsdata för slope-metoden
Teknik |
Emissionsfaktor för CF4 (SEFCF4) [(kg CF4/t Al)/(AEM/celldygn)] |
Emissionsfaktor för C2F6 (FC2F6) [t C2F6/t CF4] |
Centre Worked Prebake (CWPB) |
0,143 |
0,121 |
Vertical Stud Söderberg (VSS) |
0,092 |
0,053 |
Beräkningsmetod nivå B – överspänningsmetod:
Om anodeffektsöverspänningen mäts ska verksamhetsutövaren använda följande ekvationer för fastställande av utsläpp av perfluorkarboner:
där:
OVC = överspänningskoefficient (emissionsfaktor) uttryckt i kg CF4 per ton framställt aluminium per mV överspänning.
AEO = anodeffektsöverspänning per cell [mV] fastställt som integralen av (tid × spänning som överstiger målspänningen) dividerat med tiden (varaktighet) för datainsamlingen.
CE = genomsnittlig aktuell effektivitet för aluminiumframställning [%].
PrAl = årlig produktion av primärt aluminium [t].
FC2F6 = massfraktion för C2F6 (t C2F6/t CF4).
Termen AEO/CE (anodeffektsöverspänning/aktuell effektivitet) uttrycker den tidsintegrerade genomsnittliga anodeffektsöverspänningen [mV överspänning] per genomsnittlig aktuell effektivitet [%].
Emissionsfaktor: Emissionsfaktorn för CF4 (”överspänningskoefficient” OVC) ska uttrycka mängden [kg] CF4-utsläpp per ton framställt aluminium per millivolt överspänning [mV]. Emissionsfaktorn för C2F6 (massfraktion FC2F6) ska uttrycka mängden [t] för C2F6-utsläpp i proportion till mängden [t] CF4-utsläpp.
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska använda teknikspecifika emissionsfaktorer som hämtas i tabell 2 i detta avsnitt av bilaga IV.
Nivå 2: Verksamhetsutövaren ska använda anläggningsspecifika emissionsfaktorer för CF4 [(kg CF4/t Al)/(mV)] och C2F6 [t C2F6/t CF4] fastställda genom kontinuerliga eller intermittenta fältmätningar. För fastställande av sådana emissionsfaktorer ska verksamhetsutövaren använda den senaste versionen av vägledningen som anges enligt nivå 3 i avsnitt 4.4.2.4 i 2006 års IPCC-riktlinjer. Verksamhetsutövaren ska bestämma emissionsfaktorerna med en osäkerhet på högst ± 15 % vardera.
Verksamhetsutövaren ska fastställa emissionsfaktorerna minst vart tredje år eller tidigare om nödvändigt på grund av relevanta förändringar vid anläggningen. Relevanta ändringar innebär en ändring av spridningen av anodeffektens varaktighet, eller en ändring av kontrollalgoritmen som påverkar mixen av anodeffektstyper eller egenskaperna hos anodeffektens termineringsrutin.
Tabell 2
Teknikspecifika emissionsfaktorer relaterade till aktivitetsdata om överspänning.
Teknik |
Emissionsfaktor för CF4 [(kg CF4/t Al)/mV] |
Emissionsfaktor för C2F6 [t C2F6/t CF4] |
Centre Worked Prebake (CWPB) |
1,16 |
0,121 |
Vertical Stud Söderberg (VSS) |
Ej tillämpligt |
0,053 |
C. Fastställande av utsläpp av koldioxidekvivalenter
Verksamhetsutövaren ska beräkna utsläpp av koldioxidekvivalenter från CF4- och C2F6-utsläpp enligt följande, med hjälp av de globala uppvärmningspotentialer som förtecknas i tabell 6 i avsnitt 3 i bilaga VI:
PFC-utsläpp [t CO2e] = CF4-utsläpp [t] * GWPCF4 + C2F6-utsläpp [t] * GWPC2F6
9. PRODUKTION AV CEMENTKLINKER ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: bränning av kalksten i råmaterialen, konventionella fossila bränslen för cementugnar, alternativa fossilbaserade bränslen och råmaterial till cementugnar, biobränslen (bioavfall) för cementugnar, bränslen som inte är avsedda för cementugnar, icke-karbonatkolinnehåll i kalksten och skiffer och råmaterial som används för tvättning av avgas.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Utsläpp från förbränning ska övervakas i enlighet med avsnitt 1 i den här bilagan. Processutsläpp från komponenter av obearbetat kalkstensmjöl ska övervakas i enlighet med avsnitt 4 i bilaga II baserat på karbonatinnehållet i processens insatsmaterial (beräkningsmetod A) eller mängden producerad klinker (beräkningsmetod B). För metod A är de karbonater som ska beaktas åtminstone CaCO3, MgCO3 och FeCO3. För metod B ska verksamhetsutövaren beakta åtminstone CaO och MgO, och ska tillhandahålla den behöriga myndigheten bevis för i vilken utsträckning ytterligare kolkällor har beaktats.
Koldioxidutsläpp relaterade till stoft som avlägsnas från processen och icke-karbonatkol i råmaterialen ska läggas till i enlighet med underavsnitten C och D i detta avsnitt.
Beräkningsmetod A: Baserat på tillförsel till ugnen
Om cementugnsstoft och bypass-stoft lämnar ugnssystemet ska verksamhetsutövaren inte behandla relaterade råmaterial som insatsmaterial i processen, utan beräkna utsläpp från cementugnsstoft enligt underavsnitt C.
Om inte obearbetat kalkstensmjöl fastställs, ska verksamhetsutövaren tillämpa kraven på osäkerhet för aktivitetsdata separat för var och en av de relevanta kolhaltiga ugnsinsatserna, varvid man bör undvika att dubbelräkna eller utelämna återvunnet material eller bypass-material. Om aktivitetsdata bestäms på grundval av producerad klinker får nettomängden obearbetat kalkstensmjöl fastställas genom ett anläggningsspecifikt empiriskt förhållande mellan obearbetat mjöl och klinker. Det anläggningsspecifika empiriska förhållandet ska uppdateras minst en gång per år med hjälp av branschens riktlinjer för bästa praxis.
Beräkningsmetod B: Grundad på klinkerproduktion
Verksamhetsutövaren ska fastställa aktivitetsdata såsom klinkerproduktionen [t] under rapporteringsperioden antingen
genom direkt vägning av klinkern, eller
utgående från cementleveranser med hjälp av följande formel (materialbalans inräknat levererad klinker, tillhandahållen klinker och variationer i klinkerlagret):
producerad klinker [t] |
= |
((cementleveranser [t] – variationer i cementlagret [t]) × förhållandet klinker/cement [t klinker/t cement]) – (tillhandahållen klinker [t]) + (levererad klinker [t]) – variationer i klinkerlagret [t]). |
Verksamhetsutövaren ska antingen härleda förhållandet klinker/cement för varje enskild cementprodukt baserat på bestämmelserna i artiklarna 32–35 eller beräkna förhållandet ur differensen av cementleveranser och lagerförändringar och alla material som används som tillsatser i cementen, inbegripet bypass-stoft och cementugnsstoft.
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II, ska nivå 1 för emissionsfaktorn definieras enligt följande:
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa en emissionsfaktor på 0,525 t CO2/t klinker.
C. Utsläpp från kasserat stoft
Verksamhetsutövaren ska lägga till koldioxidutsläpp från bypass-stoft eller cementugnsstoft som lämnar ugnssystemet, med korrigering för partiell kalcinering av cementugnsstoft som beräknats som processutsläpp i enlighet med artikel 24.2. Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska följande definitioner för nivåerna 1 och 2 för emissionsfaktorn tillämpas:
där:
EFCDK = emissionsfaktor för delvis förbränt cementugnsstoft [t CO2/t CKD]
EFCli = anläggningsspecifik emissionsfaktor för klinker [t CO2/t klinker].
d = kalcineringsgrad för cementugnsstoft (frigjord koldioxid i procent av total mängd koldioxid i karbonater i den obearbetade blandningen).
Nivå 3 för emissionsfaktorn är inte tillämpligt.
D. Utsläpp från icke-karbonatkol i obearbetat kalkstensmjöl
Verksamhetsutövaren ska fastställa utsläpp från icke-karbonat, åtminstone från kalksten, skiffer eller andra råmaterial (t.ex. flygaska) som används i obearbetat kalkstensmjöl i ugnen enligt artikel 24.2.
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska följande nivådefinitioner för emissionsfaktorn tillämpas:
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska följande nivådefinitioner för emissionsfaktorn tillämpas:
10. PRODUKTION AV KALK ELLER BRÄNNING AV DOLOMIT ELLER MAGNESIT ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: Förbränning av kalksten, dolomit eller magnesit i råmaterialen, råmaterial utan karbonatkol, konventionella fossila bränslen för cementugnar, alternativa fossilbaserade bränslen och råmaterial till cementugnar, biomassabränslen (biomassaavfall) och andra bränslen.
När bränd kalk och koldioxid från kalksten används för reningsprocesser så att ungefär samma mängd koldioxid binds igen ska det inte krävas att nedbrytningen av karbonater samt nämnda reningsprocess ingår som en separat del i övervakningsplanen för anläggningen.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Utsläpp från förbränning ska övervakas i enlighet med avsnitt 1 i den här bilagan. Processutsläpp från karbonater i råmaterial ska övervakas i enlighet med avsnitt 4 i bilaga II. Karbonater av kalcium och magnesium ska alltid beaktas. Andra karbonater och icke-karbonatkol i råmaterialet ska beaktas om de är relevanta för utsläppsberäkningen.
För den tillförselbaserade metoden ska värdena för karbonatinnehållet justeras för varje fukt- och gångartsinnehåll i materialet. När det gäller magnesiumproduktion, ska andra magnesiumhaltiga mineraler än karbonater beaktas på lämpligt sätt.
Dubbelräkning eller försummelser som härrör från återvunna material eller bypass-material ska undvikas. Vid tillämpning av metod B ska kalkugnsstoft beaktas som en separat bränsle-/materialmängd, i förekommande fall.
D. Utsläpp från icke-karbonatkol i råmaterial
Verksamhetsutövaren ska fastställa utsläpp från icke-karbonatkol, åtminstone från kalksten, skiffer eller andra råmaterial i ugnen enligt artikel 24.2.
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska följande nivådefinitioner för emissionsfaktorn tillämpas:
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska följande nivådefinitioner för emissionsfaktorn tillämpas:
11. TILLVERKNING AV GLAS, GLASFIBER ELLER ISOLERINGSMATERIAL MED MINERALULL ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska tillämpa bestämmelserna i detta avsnitt även för anläggningar för produktion av vattenglas och sten-/glasull.
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: nedbrytning av alkalikarbonater och karbonater av alkaliska jordartsmetaller som skett till följd av smältning av råmaterialet, konventionella fossila bränslen, alternativa fossila bränslen och råmaterial, biobränslen (bioavfall), andra bränslen, kolhaltiga tillsatser inklusive koks, kolstoft och grafit, efterbränning av rökgaser och tvättning av rökgas.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Utsläpp från förbränning, inklusive tvättning av rökgas, ska övervakas i enlighet med avsnitt 1 i den här bilagan. Utsläpp från processmaterial utan karbonatkol i råmaterialet, inklusive koks, grafit och kolstoft, ska övervakas i enlighet med avsnitt 4 i bilaga II. Karbonater som ska beaktas inkluderar åtminstone CaCO3, MgCO3, Na2CO3, NaHCO3, BaCO3, Li2CO3, K2CO3 och SrCO3. Endast metod A är tillämplig.
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska följande nivådefinitioner för emissionsfaktorn för råmaterial som innehåller karbonater tillämpas:
Nivå 1: De stökiometriska förhållanden som anges i avsnitt 2 i bilaga VI ska användas. De relevanta insatsmaterialens renhet ska bestämmas enligt industrins bästa praxis.
Nivå 2: Fastställandet av mängden relevanta karbonater i allt relevant insatsmaterial ska utföras i enlighet med artiklarna 32–35.
Genom undantag från avsnitt 4 i bilaga II för omvandlingsfaktorn ska endast nivå 1 vara tillämplig på alla processutsläpp från råmaterial med karbonat och råmaterial utan karbonat.
12. TILLVERKNING AV KERAMISKA PRODUKTER ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: bränslen för cementugnar, bränning av kalksten/dolomit och andra karbonater i råmaterialet, kalksten och andra karbonater för reduktion av luftföroreningar och annan tvättning av rökgaser, tillsatser av fossila bränslen eller biomassa för att framkalla porositet, vilket innefattar polystyrol, rester från papperstillverkning eller sågspån, icke-karbonatkolinnehåll i lera och andra råmaterial.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Utsläpp från förbränning, inklusive tvättning av rökgas, ska övervakas i enlighet med avsnitt 1 i den här bilagan. Processutsläpp från komponenter av obearbetat kalkstensmjöl och tillsatser ska övervakas i enlighet med avsnitt 4 i bilaga II. För keramik som framställs av renad eller syntetisk lera får verksamhetsutövaren använda antingen metod A eller B. För keramiska produkter som framställs av obehandlad lera, eller när lera eller tillsatser med betydande innehåll av icke-karbonatkol används, ska verksamhetsutövaren använda metod A. Karbonater av kalcium ska alltid beaktas. Andra karbonater och icke-karbonatkol i råmaterialet ska beaktas där de är relevanta för utsläppsberäkningen.
Aktivitetsdata för insatsvaror för metod A kan fastställas genom en lämplig bakåtberäkning baserad på bästa praxis inom industrin och godkännas av den behöriga myndigheten. Denna bakåtberäkning ska ta hänsyn till vilken typ av mätning som är tillgänglig för torkade gröna produkter eller brända produkter, och lämpliga datakällor för fukthalt i lera och tillsatser och glödförlust hos de material som berörs.
Med avvikelse från avsnitt 4 i bilaga II ska följande nivådefinitioner för emissionsfaktorer för processutsläpp från råmaterial som innehåller karbonater tillämpas:
Metod A (insatsbaserad):
Nivå 1: Ett konservativt värde på 0,2 ton CaCO3 (motsvarande 0,08794 ton CO2) per ton torr lera ska tillämpas vid beräkning av emissionsfaktorn i stället för analysresultat. Allt oorganiskt och organiskt kol i lermaterialet ska anses ingå i detta värde. Tillsatser ska anses inte ingå i detta värde.
Nivå 2: En emissionsfaktor för varje bränsle-/materialmängd ska beräknas och uppdateras minst en gång per år med hjälp av industrins bästa praxis, utgående från anläggningsspecifika förhållanden och anläggningens produktblandning.
Nivå 3: Fastställandet av de relevanta råmaterialens sammansättning ska utföras i enlighet med artiklarna 32–35. De stökiometriska förhållanden som anges i avsnitt 2 i bilaga VI ska användas för att konvertera uppgifter om sammansättning till emissionsfaktorer, i tillämpliga fall.
Metod B (produktionsbaserad):
Nivå 1: Ett konservativt värde på 0,123 ton CaO (motsvarande 0,09642 ton CO2) per ton av produkten ska tillämpas vid beräkningen av emissionsfaktorn i stället för analysresultaten. Allt oorganiskt och organiskt kol i lermaterialet ska anses ingå i detta värde. Tillsatser ska anses inte ingå i detta värde.
Nivå 2: En emissionsfaktor ska beräknas och uppdateras minst en gång per år med hjälp av industrins bästa praxis, utgående från anläggningsspecifika förhållanden och anläggningens produktblandning.
Nivå 3: Fastställandet av produkternas sammansättning ska utföras i enlighet med artiklarna 32–35. Stökiometriska förhållanden enligt vad som anges i tabell 3 i avsnitt 2 i bilaga VI ska användas för att omvandla uppgifter om sammansättning till emissionsfaktorer genom antagandet att de relevanta metalloxiderna härrör från nedbrytningen av karbonater, i tillämpliga fall.
Med avvikelse från avsnitt 1 i denna bilaga gäller följande nivå för emissionsfaktorn för tvättning av rökgaser:
Nivå 1: Verksamhetsutövaren ska tillämpa det stökiometriska förhållandet för CaCO3 enligt avsnitt 2 i bilaga VI.
För tvättning ska ingen annan nivå och ingen omvandlingsfaktor användas. Dubbelräkning från använd kalksten som återvinns som råmaterial i samma anläggning bör undvikas.
13. PRODUKTION AV GIPSPRODUKTER OCH GIPSSKIVOR ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera åtminstone koldioxidutsläpp från alla typer av förbränningsverksamhet.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Utsläpp från förbränning ska övervakas i enlighet med avsnitt 1 i den här bilagan.
14. FRAMSTÄLLNING AV PAPPERSMASSA OCH PAPPER ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: ångpannor, gasturbiner och andra förbränningsanordningar som producerar ånga eller kraft, sodapannor och andra anordningar som bränner upp förbrukade kokvätskor, förbränningsugnar, kalkugnar och rostugnar, tvättning av avgas och torkar som eldas med bränslen (t.ex. infrarödtorkar).
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Övervakningen av utsläpp från förbränning inklusive tvättning av rökgaser ska ske i enlighet med avsnitt 1 i den här bilagan.
Processutsläpp från råmaterial som används som insatskemikalier (detta inbegriper minst kalksten eller natriumkarbonat) ska övervakas med metod A i enlighet med avsnitt 4 i bilaga II. Koldioxidutsläpp från återvinning av kalkstensslam vid massatillverkning ska betraktas som koldioxid från återvunnen biomassa. Endast den mängd koldioxid som står i proportion till bidragen av insatskemikalier ska antas ge upphov till fossila koldioxidutsläpp.
För utsläpp från insatskemikalier ska följande nivådefinitioner för emissionsfaktorn tillämpas:
För omvandlingsfaktorn ska endast nivå 1 tillämpas.
15. PRODUKTION AV KIMRÖK ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera åtminstone alla bränslen för förbränning och alla bränslen som används som processmaterial som källor för koldioxidutsläpp.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Övervakningen av utsläpp från anläggningar som producerar kimrök får övervakas antingen som förbränningsprocess inbegripet tvättning av rökgaser i enlighet med avsnitt 1 i denna bilaga eller med hjälp av en massbalansmetod enligt artikel 25 och avsnitt 3 i bilaga II.
16. FASTSTÄLLANDE AV UTSLÄPP AV DIKVÄVEOXID (N2O) FRÅN PRODUKTION AV SALPETERSYRA, ADIPINSYRA, KAPROLAKTAM, GLYOXAL OCH OXOÄTTIKSYRA, ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Varje verksamhetsutövare ska för varje verksamhet som leder till utsläpp av dikväveoxid beakta alla källor som släpper ut dikväveoxid från produktionsprocesser, inbegripet sådana processer där utsläppen av dikväveoxid från produktionen kanaliseras genom reningsutrustning. Följande ska betraktas som utsläppskällor för dikväveoxid:
Produktion av salpetersyra – N2O-utsläpp från katalytisk oxidation av ammoniak och/eller från reningsutrustning för NOx/N2O.
Produktion av adipinsyra – N2O-utsläpp inklusive utsläpp från oxidationsreaktionen, all utrustning för direkt processventilering och/eller utsläppskontroll.
Produktion av glyoxal och oxoättiksyra – N2O-utsläpp inklusive utsläpp från processreaktioner, all utrustning för direkt processventilering och/eller utsläppskontroll.
Produktion av kaprolaktam – N2O-utsläpp inklusive utsläpp från processreaktioner, all utrustning för direkt processventilering och/eller utsläppskontroll.
Dessa bestämmelser ska inte gälla för N2O-utsläpp från förbränning av bränslen.
B. Fastställande av utsläpp av dikväveoxid
B.1 Årliga utsläpp av dikväveoxid
Verksamhetsutövaren ska övervaka utsläpp av dikväveoxid från produktion av salpetersyra genom kontinuerlig mätning av utsläpp. Verksamhetsutövaren ska övervaka utsläpp av dikväveoxid från produktion av adipinsyra, kaprolaktam, glyoxal och oxoättiksyra med hjälp av en mätningsbaserad metod för minskat utsläpp och en beräkningsmetod (baserad på massbalansmetoden) för tillfälliga förekomster av orenade utsläpp.
För varje utsläppskälla där kontinuerlig mätning av utsläpp tillämpas ska verksamhetsutövaren anse de totala årliga utsläppen vara summan av alla utsläpp per timme, enligt ekvation 1 i avsnitt 3 i bilaga VIII.
B.2 Timvärden för utsläpp av dikväveoxid
Verksamhetsutövaren ska beräkna årsgenomsnittet för timmedelvärden för utsläpp av dikväveoxid för varje källa där kontinuerlig mätning av utsläpp tillämpas, med hjälp av ekvation 2 i avsnitt 3 i bilaga VIII.
Verksamhetsutövaren ska fastställa timvärden för N2O-koncentrationer i rökgasflödet från varje utsläppskälla med hjälp av en mätningsbaserad metod vid en representativ punkt efter utrustningen för rening av NOx/N2O, om rening används. Verksamhetsutövaren ska tillämpa teknik som kan mäta N2O-koncentrationer i alla utsläppskällor både under renade och orenade förhållanden. Om osäkerheterna ökar under sådana perioder ska verksamhetsutövaren ta hänsyn till dem i osäkerhetsbedömningen.
Verksamhetsutövaren ska justera alla mätningar till torr gas-förhållanden där så krävs och rapportera dem konsekvent.
B.3 Fastställande av rökgasflödet
Verksamhetsutövaren ska använda de metoder för övervakning av rökgasflödet som anges i artikel 43.5 i denna förordning för mätning av rökgasflödet vid övervakning av utsläpp av dikväveoxid. För produktion av salpetersyra ska verksamhetsutövaren tillämpa metoden i artikel 43.5 a om det inte är tekniskt ogenomförbart. I detta fall och efter den behöriga myndighetens godkännande ska verksamhetsutövaren tillämpa en alternativ metod, t.ex. en massbalansmetod baserad på omfattande parametrar såsom tillförsel av ammoniak, eller fastställande av flöde genom kontinuerlig flödesmätning.
Rökgasflödet ska beräknas enligt följande formel:
Vrökgasflöde [Nm3/h] = Vluft * (1 – O2,luft)/(1 – O2,rökgas)
där:
Vluft = totalt luftinflöde vid standardförhållanden uttryckt i Nm3/h,
O2,luft = volymfraktion O2 i torr luft [= 0,2095],
O2,rökgas = volymfraktion O2 i rökgasen.
Vluft ska beräknas som summan av alla inkommande luftflöden till produktionsenheten för salpetersyra.
Verksamhetsutövaren ska tillämpa följande formel, om inte annat anges i anläggningens övervakningsplan:
Vluft = Vprim + Vsek + Vintern
där:
Vprim = primärt luftinflöde vid standardförhållanden, uttryckt i Nm3/h,
Vsek = sekundärt luftinflöde vid standardförhållanden, uttryckt i Nm3/h,
Vintern = processintern luftavgivning vid standardförhållanden, uttryckt i Nm3/h.
Verksamhetsutövaren ska fastställa Vprim genom kontinuerlig flödesmätning före blandning med ammoniak. Verksamhetsutövaren ska fastställa Vsek genom kontinuerlig flödesmätning, även i de fall mätningen sker före värmeåtervinningsenheten. För Vintern ska verksamhetsutövaren beakta det renade luftflöde som avges internt inom produktionsprocessen för salpetersyra.
För inkommande luftströmmar som kumulativt står för mindre än 2,5 % av det totala luftflödet kan den behöriga myndigheten godkänna skattningsmetoder som verksamhetsutövaren har föreslagit för fastställande av detta luftflöde enligt industrins bästa praxis.
Verksamhetsutövaren ska genom mätningar under normala driftsförhållanden tillhandahålla bevis för att det uppmätta rökgasflödet är tillräckligt homogent för att den föreslagna mätningsmetoden ska kunna användas. Om det vid dessa mätningar visar sig att flödet inte är homogent, ska verksamhetsutövaren beakta denna faktor vid fastställandet av lämpliga övervakningsmetoder och vid beräkning av osäkerheten för utsläppen av dikväveoxid.
Verksamhetsutövaren ska justera alla mätningar till torr gas-förhållanden och rapportera dem konsekvent.
B.4 Syrekoncentrationer (O2)
Verksamhetsutövaren ska mäta syrekoncentrationerna i rökgasen om detta behövs för beräkning av rökgasflödet i enlighet med delavsnitt B.3 i detta avsnitt i bilaga IV. Härvid ska verksamhetsutövaren uppfylla kraven för koncentrationsmätningar i artikel 41.1 och 41.2. Vid fastställande av osäkerheten för utsläppen av dikväveoxid ska verksamhetsutövaren beakta osäkerheten i syrekoncentrationsmätningar.
Verksamhetsutövaren ska justera alla mätningar till torr gas-förhållanden där så krävs och rapportera dem konsekvent.
B.5 Beräkning av utsläpp av dikväveoxid
För särskilda perioder med orenade utsläpp av dikväveoxid från produktion av adipinsyra, kaprolaktam, glyoxal och oxoättiksyra, vilket inkluderar orenade utsläpp vid ventilation av säkerhetsskäl och vid brister hos reningsanläggningen, och om kontinuerlig övervakning av utsläpp av dikväveoxid är tekniskt ogenomförbar, får verksamhetsutövaren, efter godkännande av den särskilda metoden av den behöriga myndigheten, beräkna utsläppen av dikväveoxid med en massbalansmetod. För detta ändamål ska den totala osäkerheten kunna jämställas med resultatet av tillämpningen av nivåkraven i artikel 41.1 och 41.2. Verksamhetsutövaren ska basera beräkningsmetoden på den högsta potentiella utsläppsnivån för dikväveoxid från den kemiska reaktion som äger rum vid den aktuella tidpunkten och utsläppets varaktighet.
Verksamhetsutövaren ska beakta osäkerheten för beräknade utsläpp för en specifik utsläppskälla vid fastställande av osäkerheten för årsgenomsnittet för timmedelvärden för utsläppskällan.
B.6 Fastställande av verksamhetens produktionstakt
Produktionstakten ska beräknas på grundval av dagliga produktionsrapporter och antalet driftstimmar.
B.7 Provtagningsfrekvens
Medelvärden för giltiga mättimmar eller medelvärden för kortare referensperioder ska beräknas i enlighet med artikel 44 för
N2O-koncentration i rökgasen,
det totala rökgasflödet där detta mäts direkt och där det krävs,
alla gasflöden och syrekoncentrationer som behövs för att fastställa det totala rökgasflödet indirekt.
C. Fastställande av årliga utsläpp av koldioxidekvivalenter
Verksamhetsutövaren ska omvandla de totala årliga utsläppen av dikväveoxid från alla utsläppskällor (uppmätta i ton och angivna med tre decimalers noggrannhet) till årliga utsläpp av koldioxidekvivalenter (avrundade ton) med hjälp av följande formel och GWP-värdena enligt avsnitt 3 i bilaga VI:
CO2e [t] = N2Oårliga [t] * GWPN2O
där:
N2Oårliga = totala årliga utsläpp av dikväveoxid, beräknade i enlighet med ekvation 1 i avsnitt 3 i bilaga VIII.
De totala årliga koldioxidekvivalenter som genereras från alla utsläppskällor och alla direkta koldioxidutsläpp från andra utsläppskällor som ingår i tillståndet för växthusgasutsläpp ska läggas till de totala årliga koldioxidutsläppen från anläggningen, och ska användas för rapportering och överlämnande av utsläppsrätter.
De totala årliga utsläppen av dikväveoxid ska rapporteras i ton med tre decimalers noggrannhet och som koldioxidekvivalenter avrundat till hela ton.
17. PRODUKTION AV AMMONIAK ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: förbränning av bränslen som ger värme för reformering eller partiell oxidation, bränslen som används som insatsmaterial i ammoniakproduktionsprocessen (reformering eller partiell oxidation), samt bränslen som används för andra förbränningsprocesser, vilket inbegriper produktion av varmvatten eller ånga.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
För övervakningen av utsläpp från förbränningsprocesser och från bränslen som används som insatsmaterial i processen ska standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitt 1 i denna bilaga användas.
Om koldioxid från produktion av ammoniak används som råmaterial för produktion av urea eller andra kemikalier eller överförs från anläggningen för en användning som inte omfattas av artikel 49.1 ska mängden koldioxid betraktas som utsläppt från anläggningen som producerar koldioxid.
18. PRODUKTION AV ORGANISKA BASKEMIKALIER ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska beakta minst följande källor till koldioxidutsläpp: krackning (katalytisk krackning och icke katalytisk krackning), reformering, partiell eller full oxidation, liknande processer som leder till koldioxidutsläpp från kol som finns i kolvätebaserade råvaror, förbränning av avgaser och fackling, samt annan förbränning av bränsle.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
Om produktionen av organiska baskemikalier är tekniskt integrerad i ett mineraloljeraffinaderi ska verksamhetsutövaren för en sådan anläggning tillämpa relevanta bestämmelser enligt avsnitt 2 i denna bilaga.
Trots vad som sägs i första stycket ska verksamhetsutövaren övervaka utsläpp från förbränningsprocesser där de bränslen som används inte är en del av eller härrör från kemiska reaktioner för produktion av organiska baskemikalier, med hjälp av standardmetoden enligt artikel 24 och avsnitt 1 i denna bilaga. I alla andra fall får verksamhetsutövaren välja att övervaka utsläpp från produktion av organiska kemikalier i bulk med hjälp av massbalansmetoden enligt artikel 25 eller standardmetoden i enlighet med artikel 24. Om standardmetoden används ska verksamhetsutövaren bevisa för den behöriga myndigheten att den valda metoden omfattar alla relevanta utsläpp som också omfattas av en massbalansmetod.
För fastställande av kolinnehållet enligt nivå 1 ska de referensemissionsfaktorer som anges i tabell 5 i bilaga VI tillämpas. För ämnen som inte förtecknas i tabell 5 i bilaga VI eller i andra bestämmelser i denna förordning ska verksamhetsutövaren beräkna kolinnehållet från det stökiometriska kolinnehållet i det rena ämnet och ämnets koncentration i de in- och utgående mängderna.
19. PRODUKTION AV VÄTGAS OCH SYNTESGAS ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Verksamhetsutövaren ska inkludera minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: bränslen som används vid framställning av vätgas och syntesgas (reformering eller partiell oxidation), och bränslen som används för andra förbränningsprocesser, vilket inbegriper produktion av varmvatten eller ånga. Syntesgas som produceras ska betraktas som bränsle-/materialmängd i massbalansmetoden.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
För övervakningen av utsläpp från förbränningsprocesser och från bränslen som används som insatsmaterial vid framställning av vätgas ska standardmetoden i enlighet med artikel 24 och avsnitt 1 i denna bilaga användas.
För övervakning av utsläpp från produktion av syntesgas ska en massbalans i enlighet med artikel 25 användas. För utsläpp från separata förbränningsprocesser får verksamhetsutövaren välja att ta med dem i massbalansen eller att använda standardmetoden i enlighet med artikel 24, åtminstone för en del av bränsle-/materialmängderna, utan att det uppstår några luckor eller dubbelräkningar av utsläppen.
Om vätgas och syntesgas produceras vid samma anläggning ska verksamhetsutövaren beräkna koldioxidutsläppen antingen med hjälp av de separata metoder för vätgas och syntesgas som beskrivits i de två första punkterna i detta underavsnitt, eller med hjälp av en gemensam massbalans.
20. PRODUKTION AV NATRIUMKARBONAT OCH NATRIUMBIKARBONAT ENLIGT FÖRTECKNINGEN I BILAGA I TILL DIREKTIV 2003/87/EG
A. Tillämpningsområde
Utsläppskällor och bränsle-/materialmängder för koldioxidutsläpp från anläggningar för produktion av natriumkarbonat och natriumvätekarbonat ska omfatta:
Bränslen som används i förbränningsprocesser, vilket innefattar bränslen som används i syfte att producera varmvatten eller ånga.
Råmaterial, inbegripet ventilationsgas från bränning av kalksten, i den mån det inte används för karbonisering.
Avgaser från tvättning eller filtrering efter karbonisering, i den mån de inte används för karbonisering.
B. Särskilda bestämmelser för övervakning
För övervakning av utsläpp från produktion av natriumkarbonat och natriumbikarbonat ska verksamhetsutövaren använda en massbalans i enlighet med artikel 25. För utsläpp från förbränningsprocesser får verksamhetsutövaren välja att ta med dem i massbalansen eller att använda standardmetoden i enlighet med artikel 24, åtminstone för en del av bränsle-/materialmängderna, utan att det uppstår några luckor eller dubbelräkningar av utsläpp.
Om koldioxid från produktionen av natriumkarbonat används för framställning av natriumbikarbonat ska den mängd koldioxid som används för framställning av natriumbikarbonat från natriumkarbonat betraktas som utsläppt från anläggningen som producerar koldioxid.
21. FASTSTÄLLANDE AV VÄXTHUSGASUTSLÄPP VID AVSKILJNING AV KOLDIOXID FÖR TRANSPORT OCH GEOLOGISK LAGRING PÅ EN TILLÅTEN LAGRINGSPLATS ENLIGT DIREKTIV 2009/31/EG
A. Tillämpningsområde
Avskiljning av koldioxid ska göras antingen vid särskilda anläggningar som tar emot koldioxid genom överföring från andra anläggningar eller vid en och samma anläggning som utför de verksamheter där det koldioxid som ska avskiljas avges under samma tillstånd för växthusgasutsläpp. Alla delar av anläggningen som har att göra med avskiljning av koldioxid, mellanlagring av koldioxid, överföring till ett transportnät för koldioxid eller till en plats för geologisk lagring av koldioxid ska inkluderas i tillståndet för växthusgasutsläpp och redovisas i anläggningens övervakningsplan. Om anläggningen utför annan verksamhet som omfattas av direktiv 2003/87/EG ska utsläppen från denna verksamhet övervakas enligt andra relevanta avsnitt i denna bilaga.
Verksamhetsutövaren som sköter avskiljningen av koldioxid på en anläggning ska minst inkludera följande potentiella källor till koldioxidutsläpp:
koldioxid som överförs till avskiljningsanläggningen,
förbränning och annan avskiljningsrelaterad verksamhet vid anläggningen, vilket inbegriper användning av bränsle och insatsmaterial.
B. Kvantifiering av överförda och avgivna mängder koldioxid
B.1 Kvantifiering på anläggningsnivå
Varje verksamhetsutövare ska beräkna utsläppen genom att ta hänsyn till såväl de potentiella koldioxidutsläppen från alla relevanta processer vid anläggningen som den mängd koldioxid som avskiljs och överförs till transportnätet med hjälp av följande formel:
Eavskiljningsanläggning = Tinsatsmaterial + Eutan avskiljning – Tför lagring
där:
Eavskiljningsanläggning = totala växthusgasutsläpp från avskiljningsanläggningen,
Tinsatsmaterial = mängd koldioxid som överförs till avskiljningsanläggningen, fastställd i enlighet med artiklarna 40–46 och artikel 49.
Eutan avskiljning = utsläppen från anläggningen om koldioxid inte avskiljdes, dvs. summan av utsläppen från all övrig verksamhet vid anläggningen, övervakad i enlighet med relevanta avsnitt i bilaga IV.
Tför lagring = mängden koldioxid som överförs till ett transportnät eller en lagringsplats, fastställd i enlighet med artiklarna 40–46 och artikel 49.
I de fall avskiljning av koldioxid utförs av samma anläggning som den där den koldioxid som avskiljs har sitt ursprung ska verksamhetsutövaren använda noll för Tinsatsmaterial.
För fristående avskiljningsanläggningar ska verksamhetsutövaren beakta Eutan avskiljning som den mängd utsläpp som kommer från andra källor än den koldioxid som överförs till anläggningen för avskiljning. Verksamhetsutövaren ska fastställa dessa utsläpp i enlighet med bestämmelserna i denna förordning.
För fristående avskiljningsanläggningar ska verksamhetsutövaren för den anläggning som överför koldioxid till avskiljningsanläggningen dra av mängden Tinsatsmaterial från utsläppen från sin anläggning i enlighet med artikel 49.
B.2 Fastställande av överförd koldioxid
Varje verksamhetsutövare ska bestämma mängden koldioxid som överförs från och till avskiljningsanläggningen i enlighet med artikel 49 med hjälp av mätmetoder som utförs i enlighet med artiklarna 40–46.
Endast om verksamhetsutövaren för den anläggning som överför koldioxid till avskiljningsanläggningen för koldioxid på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visar att koldioxid som överförs till avskiljningsanläggningen överförts i sin helhet, och med samma eller bättre noggrannhet, kan den behöriga myndigheten tillåta verksamhetsutövaren att använda en beräkningsbaserad metod i enlighet med artikel 24 eller 25 för att fastställa mängden Tinsatsmaterial i stället för en mätningsbaserad metod enligt artiklarna 40–46 och artikel 49.
22. FASTSTÄLLANDE AV VÄXTHUSGASUTSLÄPP VID TRANSPORT AV KOLDIOXID VIA RÖRLEDNING FÖR GEOLOGISK LAGRING PÅ EN LAGRINGSPLATS SOM ÄR GODKÄND ENLIGT DIREKTIV 2009/31/EG
A. Tillämpningsområde
Gränserna för övervakning och rapportering av utsläpp vid transport av koldioxid via rörledning ska fastställas i transportnätets tillstånd för växthusgasutsläpp, vilket omfattar alla underordnade anläggningar som är funktionellt anslutna till transportnätet, inklusive tryckstegringsstationer och värmare. Varje transportnät ska ha minst en startpunkt och en ändpunkt vilka var och en är anslutna till andra anläggningar som utför en eller flera av verksamheterna avskiljning, transport eller geologisk lagring av koldioxid. Start- och ändpunkterna kan inkludera förgreningar av transportnätet och nationella gränser. Både start- och ändpunkterna såväl som de anläggningar till vilka de ansluter ska fastställas i tillståndet för växthusgasutsläpp.
Varje verksamhetsutövare ska beakta minst följande potentiella källor till koldioxidutsläpp: förbränning och andra processer vid anläggningar som är funktionellt anslutna till transportnätet, vilket inbegriper tryckstegringsstationer, diffusa utsläpp från transportnätet, ventilationsutsläpp från transportnätet och utsläpp från läckageincidenter i transportnätet.
B. Kvantifieringsmetoder för koldioxid
Verksamhetsutövaren för transportnät ska fastställa utsläppen med en av följande metoder:
Metod A (totala massbalansen för alla in- och utgående mängder) enligt underavsnitt B.1.
Metod B (individuell övervakning av utsläppskällor) enligt underavsnitt B.2.
Vid val av antingen metod A eller metod B ska verksamhetsutövaren visa för den behöriga myndigheten att den valda metoden ger mer tillförlitliga resultat med lägre osäkerhet för de totala utsläppen, med användning av bästa tillgängliga teknik och kunskap som finns att tillgå vid tidpunkten för ansökan om tillstånd om växthusgasutsläpp, och vid godkännande av övervakningsplanen, utan att orimliga kostnader uppstår. Om metod B väljs ska verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten visa att den totala osäkerheten för årsnivån av växthusgasutsläpp för verksamhetsutövarens transportnät inte överstiger 7,5 %.
Verksamhetsutövaren för ett transportnät som använder metod B ska inte lägga till koldioxid som tas emot från en annan anläggning med tillstånd enligt direktiv 2003/87/EG till sin beräknade utsläppsnivå, och ska inte dra bort någon koldioxid som överförs till en annan anläggning med tillstånd enligt direktiv 2003/87/EG från sin beräknade utsläppsnivå.
Varje verksamhetsutövare för ett transportnät ska använda metod A för att validera resultaten av metod B minst en gång årligen. Verksamhetsutövaren får vid valideringen använda lägre nivåer för tillämpning av metod A.
B.1 Metod A
Varje verksamhetsutövare ska fastställa utsläpp enligt följande formel:
där:
Utsläpp = transportnätets totala koldioxidutsläpp [t CO2],
Eegen verksamhet = utsläppen från transportnätets egen verksamhet, dvs. som inte härrör från transporterad koldioxid, men inbegripet utsläpp från bränsle som används i tryckstegringsstationer, övervakade i enlighet med de relevanta avsnitten i bilaga IV,
TIN,i = mängden koldioxid som överförs till transportnätet vid startpunkten i, fastställd i enlighet med artiklarna 40–46 och artikel 49.
TUT,i = mängden koldioxid som överförs ut från transportnätet vid ändpunkten i, fastställd i enlighet med artiklarna 40–46 och artikel 49.
B.2 Metod B
Varje verksamhetsutövare ska fastställa utsläpp med beaktande av alla utsläpp från relevanta processer vid anläggningen samt den mängd koldioxid som avskiljs och överförs till transportanläggningen, med hjälp av följande formel:
Utsläpp [t CO2] = CO2 diffusa + CO2 ventilation + CO2 läckagehändelser + CO2 anläggningar
där:
Utsläpp = transportnätets totala koldioxidutsläpp [t CO2],
CO2 diffusa = mängden diffusa utsläpp [t CO2] från koldioxid som transporteras i transportnätet, inklusive från förseglingar, ventiler, mellanliggande kompressorstationer och mellanliggande lagringsanläggningar,
CO2 ventilation = mängden ventilationsutsläpp [t CO2] från koldioxid som transporteras i transportnätet,
CO2 läckagehändelser = mängden koldioxid [t CO2] som transporteras i transportnätet och avges som en följd av fel på en eller flera komponenter i nätverket,
CO2 anläggningar = mängden koldioxid [t CO2] som avges vid förbränning eller annan verksamhet som är funktionellt kopplad till rörledningstransporten i transportnätet, övervakad i enlighet med relevanta avsnitt i bilaga IV.
B.2.1 Diffusa utsläpp från transportnätet
Verksamhetsutövaren ska beakta diffusa utsläpp från följande typer av utrustning:
Förseglingar.
Mätanordningar.
Ventiler.
Mellanliggande kompressorstationer.
Mellanliggande lagringsanläggningar.
Verksamhetsutövaren ska fastställa genomsnittliga emissionsfaktorer EF (uttryckta i g CO2/tidsenhet) per utrustningsenhet och förekomst där diffusa utsläpp kan förväntas när driften inleds och senast i slutet av det första rapporteringsåret då transportnätet är i drift. Verksamhetsutövaren ska se över dessa faktorer minst vart femte år mot bakgrund av bästa tillgängliga teknik och kunskap inom området.
Verksamhetsutövaren ska beräkna de diffusa utsläppen genom att multiplicera antalet utrustningsenheter i varje kategori med emissionsfaktorn varefter resultaten läggs ihop för de enskilda kategorierna såsom visas i ekvationen nedan:
Som antalet händelser (Nförekomst ) ska verksamhetsutövaren beakta antalet enheter av den givna utrustningen per kategori, multiplicerat med antalet tidsenheter per år.
B.2.2 Utsläpp vid läckagehändelser
Verksamhetsutövaren för ett transportnät ska tillhandahålla bevis för nätverkets integritet med representativa (rumsliga och tidsrelaterade) temperatur- och tryckdata. Om data tyder på att ett läckage har inträffat ska verksamhetsutövaren med en lämplig metod som dokumenteras i övervakningsplanen beräkna den mängd koldioxid som har läckt ut, baserat på industrins riktlinjer för bästa praxis, vilket innefattar med användning av skillnaderna i temperatur- och tryckdata jämfört med integritetsrelaterade medelvärden för tryck och temperatur.
B.2.3 Ventilationsutsläpp
I övervakningsplanen ska verksamhetsutövaren tillhandahålla en analys avseende potentiella situationer med ventilationsutsläpp, inklusive på grund av underhåll eller som nödåtgärd, och tillhandhålla en på lämpligt sätt dokumenterad metod för beräkning av mängden ventilationsutsläpp av koldioxid, baserat på industrins riktlinjer för bästa praxis.
23. GEOLOGISK LAGRING AV KOLDIOXID PÅ EN LAGRINGSPLATS SOM ÄR GODKÄND ENLIGT DIREKTIV 2009/31/EG
A. Tillämpningsområde
Den behöriga myndigheten ska basera gränserna för övervakning och rapportering av utsläpp från geologisk lagring av koldioxid på den avgränsning av lagringsplatsen och lagringskomplexet som anges i tillståndet i enlighet med direktiv 2009/31/EG. Om läckage från lagringskomplexet identifieras och leder till utsläpp eller avgivning av koldioxid till vattenpelaren ska verksamhetsutövaren omedelbart
underrätta den behöriga myndigheten,
inbegripa läckage som en utsläppskälla för respektive anläggning,
samt övervaka och rapportera utsläppen.
Endast om korrigerande åtgärder enligt artikel 16 i direktiv 2009/31/EG har vidtagits och utsläpp eller avgivning till vattenpelaren från läckaget inte längre kan detekteras ska verksamhetsutövaren ta bort respektive läckage som utsläppskälla från övervakningsplanen och inte längre övervaka och rapportera dessa utsläpp.
Varje verksamhetsutövare vid en anläggning för geologisk lagring ska beakta minst följande potentiella källor till det totala koldioxidutsläppet: bränsleanvändning vid relaterade tryckstegringsstationer och andra typer av förbränningsverksamhet inbegripet kraftverk inom anläggningen, ventilation från injektion eller förbättrad utvinning av kolväten, diffusa utsläpp vid injektion, genomträngande koldioxid från förbättrad utvinning av kolväten, samt läckage.
B. Kvantifiering av koldioxidutsläpp
Verksamhetsutövaren vid anläggningen för geologisk lagring ska inte lägga till koldioxid som tas emot från en annan anläggning i sin beräknade utsläppsnivå och ska inte dra bort någon koldioxid som överförs till en annan anläggning eller lagras geologiskt på lagringsplatsen från sin beräknade utsläppsnivå.
B.1 Ventilationsutsläpp och diffusa utsläpp vid injektion
Verksamhetsutövaren ska fastställa utsläpp vid ventilation och diffusa utsläpp på följande sätt:
CO2-utsläpp [t CO2] = V CO2 [t CO2] + F CO2 [t CO2]
där:
V CO2 = mängden ventilerad CO2,
F CO2 = mängd koldioxid från diffusa utsläpp.
Varje verksamhetsutövare ska fastställa V CO2 genom att använda mätningsbaserade metoder enligt artiklarna 41–46 i denna förordning. Med avvikelse från första meningen och efter den behöriga myndighetens godkännande får verksamhetsutövaren komplettera övervakningsplanen med en lämplig metod för att fastställa V CO2 baserad på bästa praxis inom industrin, om tillämpningen av mätningsmetoder skulle leda till orimliga kostnader.
Verksamhetsutövaren ska beakta F CO2 som en enda källa, vilket innebär att osäkerhetskraven som gäller nivåerna i enlighet med avsnitt 1 i bilaga VIII tillämpas på det totala värdet i stället för de enskilda utsläppspunkterna. Varje verksamhetsutövare ska i övervakningsplanen tillhandahålla en analys avseende potentiella källor till diffusa utsläpp och tillhandahålla en på lämpligt sätt dokumenterad metod för beräkning eller mätning av mängden F CO2, baserat på industrins riktlinjer för bästa praxis. För fastställande av F CO2 får verksamhetsutövaren använda uppgifter som samlats in enligt artiklarna 32–35 och punkt 1.1 e–h i bilaga II till direktiv 2009/31/EG för injektionsanläggningen, om de uppfyller kraven i denna förordning.
B.2 Ventilationsutsläpp och diffusa utsläpp från förbättrad utvinning av kolväten
Varje verksamhetsutövare ska beakta följande potentiella ytterligare utsläppskällor från förbättrad utvinning av kolväten:
Enheterna för separation av olja och gas och gasåtervinningsanläggningen, där diffusa utsläpp av koldioxid kan uppstå.
Facklingen, där utsläpp kan inträffa på grund av användning av kontinuerliga positiva reningssystem och under tryckminskning vid anläggningen för produktion av kolväten.
Koldioxidvädringssystemet, för att undvika att höga koncentrationer av koldioxid släcker facklingen.
Varje verksamhetsutövare ska fastställa diffusa utsläpp eller ventilationsutsläpp av koldioxid i enlighet med underavsnitt B.1 i detta avsnitt av bilaga IV.
Varje verksamhetsutövare ska fastställa utsläpp från facklingen i enlighet med underavsnitt D i avsnitt 1 i denna bilaga, med beaktande av potentiell ingående koldioxid som kan ingå i den gas som facklas enligt artikel 48.
B.3 Läckage från lagringskomplexet
Utsläpp och avgivning till vattenpelaren ska kvantifieras på följande sätt:
där:
L CO
2=
massan utsläppt eller avgiven koldioxid per kalenderdag på grund av läckaget enligt allt av följande:
För varje kalenderdag som läckage övervakas ska varje verksamhetsutövare beräkna L CO2 som den genomsnittliga massa som läcker ut per timme [t CO2/h] multiplicerat med 24.
Varje verksamhetsutövare ska fastställa den läckta massan per timme enligt bestämmelserna i den godkända övervakningsplanen för lagringsplatsen och läckaget.
För varje kalenderdag innan övervakningen inleddes ska verksamhetsutövaren låta den massa som läckte per dag motsvara den massa som läckte per dag under den första övervakningsdagen för att säkerställa att ingen underskattning sker.
T
start=
det som inträffade senast av
det senaste datum då inga utsläpp och ingen avgivning av koldioxid till vattenpelaren rapporterades från den berörda källan,
det datum då koldioxidinjektionen inleddes,
ett annat datum som väljs så att det på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten finns bevis på att utsläppen eller avgivningen till vattenpelaren inte kan ha startat före det datumet.
Tslut = det datum då korrigerande åtgärder enligt artikel 16 i direktiv 2009/31/EG har vidtagits och utsläpp eller avgivning av koldioxid till vattenpelaren inte längre kan detekteras.
Den behöriga myndigheten ska godkänna och tillåta användningen av andra metoder för kvantifiering av utsläpp eller avgivning av koldioxid till vattenpelaren från läckage om verksamhetsutövaren på ett sätt som är tillfredsställande för den behöriga myndigheten kan visa att sådana metoder leder till en större noggrannhet än metoden i detta underavsnitt.
Verksamhetsutövaren ska kvantifiera mängden utsläpp som läcks från lagringskomplexet för varje läckagehändelse med en största total osäkerhet under rapporteringsperioden på 7,5 %. Om den totala osäkerheten för den kvantifieringsmetod som används överstiger 7,5 % ska varje verksamhetsutövare tillämpa en justering enligt följande:
CO2, rapporterad [t CO2] = CO2, kvantifierad [t CO2] * (1 + (Osäkerhetsystem [%]/100) – 0,075)
där:
CO2, rapporterad = mängden koldioxid som ska inkluderas i den årliga utsläppsrapporten när det gäller den aktuella läckagehändelsen.
CO2, kvantifierad = mängden koldioxid som fastställs med hjälp av den använda kvantifieringsmetoden för läckagehändelsen i fråga.
Osäkerhetsystem = den grad av osäkerhet som är kopplad till den kvantifieringsmetod som används för läckagehändelsen i fråga.
BILAGA V
Lägsta nivåkrav för beräkningsbaserade metoder där anläggningar av kategori A och beräkningsfaktorer för kommersiella standardbränslen som används på anläggningar av kategori B och C ingår (artikel 26.1)
Tabell 1
Lägsta nivåer som ska tillämpas för beräkningsbaserade metoder vad gäller anläggningar av kategori A och beräkningsfaktorer för kommersiella standardbränslen som används på alla anläggningar i enlighet med artikel 26.1 a
Typ av verksamhet/bränsle-/materialmängd |
Aktivitetsdata |
Emissionsfaktor (*1) |
Uppgifter om sammansättning (kolinnehåll) (*1) |
Oxidationsfaktor |
Omvandlingsfaktor |
|
Mängd bränsle eller material |
Effektivt värmevärde |
|||||
Förbränning av bränslen |
||||||
Kommersiella standardbränslen |
2 |
2a/2b |
2a/2b |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Andra flytande och gasformiga bränslen |
2 |
2a/2b |
2a/2b |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Fasta bränslen, avfall undantaget |
1 |
2a/2b |
2a/2b |
Ej tillämpl. |
1 |
Ej tillämpl. |
Avfall |
1 |
2a/2b |
2a/2b |
Ej tillämpl. |
1 |
Ej tillämpl. |
Massbalansmetod för gasbehandlingsanläggningar |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Fackling |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Tvättning (karbonat) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Tvättning (gips) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Tvättning (urea) |
1 |
1 |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Raffinering av mineralolja |
||||||
Regenerering genom katalytisk krackning |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av koks |
|
|
|
|
|
|
Massbalans |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Bränsle som insatsmaterial i processen |
1 |
2 |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Rostning och sintring av metallhaltig malm |
||||||
Massbalans |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Karbonatmaterial som insatsmaterial |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Järn- och stålproduktion |
||||||
Massbalans |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Bränsle som insatsmaterial i processen |
1 |
2a/2b |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion eller bearbetning av järnmetaller och icke-järnmetaller, inklusive sekundäraluminium |
||||||
Massbalans |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Processutsläpp |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Produktion av primärt aluminium |
||||||
Massbalans för koldioxidutsläpp |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
PFC-utsläpp (slope-metoden) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
PFC-utsläpp (överspänningsmetod) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av cementklinker |
||||||
Baserat på tillförsel till ugnen (metod A) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Klinkerproduktion (metod B) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Cementugnsstoft |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Icke-karbonatkol som insatsmaterial |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Produktion av kalk och bränning av dolomit och magnesit |
||||||
Karbonater (metod A) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Andra insatsmaterial i processen |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Oxid av alkalisk jordartsmetall (metod B) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Tillverkning av glas och mineralull |
||||||
Karbonatmaterial som insatsmaterial |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Andra insatsmaterial i processen |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Tillverkning av keramiska produkter |
||||||
Kolinsats (metod A) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Andra insatsmaterial i processen |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Alkalioxider (metod B) |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Tvättning |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av gips och gipsskiva: se förbränning av bränslen |
||||||
Framställning av pappersmassa och papper |
||||||
Insatskemikalier |
1 |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av kimrök |
||||||
Massbalansmetod |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av ammoniak |
||||||
Bränsle som insatsmaterial i processen |
2 |
2a/2b |
2a/2b |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av organiska baskemikalier |
||||||
Massbalans |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av väte och syntesgas |
||||||
Bränsle som insatsmaterial i processen |
2 |
2a/2b |
2a/2b |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Massbalans |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
Produktion av natriumkarbonat och natriumbikarbonat |
||||||
Massbalans |
1 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
2 |
Ej tillämpligt |
Ej tillämpligt |
(*1)
Nivåer för emissionsfaktorn avser den preliminära emissionsfaktorn, och kolinnehåll avser det totala kolinnehållet. För blandade material ska biomassafraktionen fastställas separat. Nivå 1 ska vara den lägsta nivå som ska tillämpas för biomassafraktionen för anläggningar i kategori A och vad gäller kommersiella standardbränslen för alla anläggningar i enlighet med artikel 26.1 a. (”Ej tillämpligt” innebär att den aktuella nivån inte kan tillämpas) |
BILAGA VI
Referensvärden för beräkningsfaktorer (artikel 31.1 a)
1. EMISSIONSFAKTORER FÖR BRÄNSLE I RELATION TILL EFFEKTIVT VÄRMEVÄRDE (NCV)
Tabell 1
Emissionsfaktorer för bränsle i relation till effektivt värmevärde (NCV), och effektiva värmevärden per bränslemassa.
Beskrivning av bränsletyp |
Emissionsfaktor (t CO2/TJ) |
Effektivt värmevärde (TJ/Gg) |
Källa |
Råolja |
73,3 |
42,3 |
IPCC 2006 GL |
Orimulsion |
77,0 |
27,5 |
IPCC 2006 GL |
Naturgasvätskor (NGL) |
64,2 |
44,2 |
IPCC 2006 GL |
Motorbensin |
69,3 |
44,3 |
IPCC 2006 GL |
Fotogen (annan än flygfotogen) |
71,9 |
43,8 |
IPCC 2006 GL |
Skifferolja |
73,3 |
38,1 |
IPCC 2006 GL |
Dieselolja |
74,1 |
43,0 |
IPCC 2006 GL |
Restbränsleolja |
77,4 |
40,4 |
IPCC 2006 GL |
Motorgas (LPG) |
63,1 |
47,3 |
IPCC 2006 GL |
Etan |
61,6 |
46,4 |
IPCC 2006 GL |
Nafta |
73,3 |
44,5 |
IPCC 2006 GL |
Bitumen |
80,7 |
40,2 |
IPCC 2006 GL |
Smörjmedel |
73,3 |
40,2 |
IPCC 2006 GL |
Petroleumkoks |
97,5 |
32,5 |
IPCC 2006 GL |
Raffinaderiråvara |
73,3 |
43,0 |
IPCC 2006 GL |
Raffinaderigas |
57,6 |
49,5 |
IPCC 2006 GL |
Paraffinvaxer |
73,3 |
40,2 |
IPCC 2006 GL |
Nafta, fotogen och industrisprit |
73,3 |
40,2 |
IPCC 2006 GL |
Andra petroleumprodukter |
73,3 |
40,2 |
IPCC 2006 GL |
Antracit |
98,3 |
26,7 |
IPCC 2006 GL |
Kokskol |
94,6 |
28,2 |
IPCC 2006 GL |
Annat bituminöst kol |
94,6 |
25,8 |
IPCC 2006 GL |
Subbituminöst kol |
96,1 |
18,9 |
IPCC 2006 GL |
Lignit |
101,0 |
11,9 |
IPCC 2006 GL |
Oljeskiffer och oljesand |
107,0 |
8,9 |
IPCC 2006 GL |
Stenkolsbriketter |
97,5 |
20,7 |
IPCC 2006 GL |
Koksugnskoks och brunkolskoks |
107,0 |
28,2 |
IPCC 2006 GL |
Gaskoks |
107,0 |
28,2 |
IPCC 2006 GL |
Stenkolstjära |
80,7 |
28,0 |
IPCC 2006 GL |
Gasverksgas |
44,4 |
38,7 |
IPCC 2006 GL |
Koksugnsgas |
44,4 |
38,7 |
IPCC 2006 GL |
Masugnsgas |
260 |
2,47 |
IPCC 2006 GL |
LD-gas |
182 |
7,06 |
IPCC 2006 GL |
Naturgas |
56,1 |
48,0 |
IPCC 2006 GL |
Industriavfall |
143 |
Ej tillämpligt |
IPCC 2006 GL |
Spilloljor |
73,3 |
40,2 |
IPCC 2006 GL |
Torv |
106,0 |
9,76 |
IPCC 2006 GL |
Trä/träavfall |
— |
15,6 |
IPCC 2006 GL |
Annan primär fast biomassa |
— |
11,6 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Träkol |
— |
29,5 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Biobensin |
— |
27,0 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Biodiesel |
— |
27,0 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Andra flytande biobränslen |
— |
27,4 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Deponigas |
— |
50,4 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Rötgas |
— |
50,4 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Annan biogas |
— |
50,4 |
IPCC 2006 GL (endast NCV) |
Kasserade däck |
85,0 (1) |
Ej tillämpligt |
WBCSD CSI |
Kommunalt avfall (icke-biomassafraktion) |
91,7 |
Ej tillämpl. |
IPCC 2006 GL |
Kolmonoxid |
155,2 (2) |
10,1 |
J. Falbe och M. Regitz, Römpp Chemie Lexikon, Stuttgart, 1995 |
Metan |
54,9 (3) |
50,0 |
J. Falbe och M. Regitz, Römpp Chemie Lexikon, Stuttgart, 1995 |
(1)
Detta värde är den preliminära emissionsfaktorn, dvs. före tillämpning av en biomassafraktion, i förekommande fall.
(2)
Baserat på ett NCV på 10,12 TJ/t.
(3)
Baserat på ett NCV på 50,01 TJ/t. |
2. EMISSIONSFAKTORER FÖR PROCESSUTSLÄPP
Tabell 2
Stökiometrisk emissionsfaktor för processutsläpp från nedbrytning av karbonater (metod A)
Karbonat |
Emissionsfaktor (ton CO2/ton karbonat) |
CaCO3 |
0,440 |
MgCO3 |
0,522 |
Na2CO3 |
0,415 |
BaCO3 |
0,223 |
Li2CO3 |
0,596 |
K2CO3 |
0,318 |
SrCO3 |
0,298 |
NaHCO3 |
0,524 |
FeCO3 |
0,380 |
Allmänt |
Emissionsfaktor = [M(CO2)] / {Y * [M(x)] + Z * [M(CO3 2-)]} X = metall M(x) = molekylvikt för X i [g/mol] M(CO2) = molekylvikt för CO2 i [g/mol] M(CO3 2-) = molekylvikt för CO3 2- i [g/mol] Y = stökiometriskt tal för X Z = stökiometriskt tal för CO3 2- |
Tabell 3
Stökiometrisk emissionsfaktor för processutsläpp från nedbrytning av karbonater baserad på oxider av alkaliska jordartsmetaller (metod B)
Oxider |
Emissionsfaktor (ton CO2/ton oxid) |
CaO |
0,785 |
MgO |
1,092 |
BaO |
0,287 |
Allmänt: XYOZ |
Emissionsfaktor = [M(CO2)] / {Y * [M(x)] + Z * [M(O)]} X = alkalisk jordmetall eller alkalimetall M(x) = molekylvikt för X i [g/mol] M(CO2) = molekylvikt för CO2 i [g/mol] M(O) = molekylvikt för O [g/mol] Y Ystökiometriskt tal för X= 1 (för alkaliska jordmetaller)= 2 (för alkalimetaller)stökiometriskt tal för X = 1 (för alkaliska jordmetaller) = 2 (för alkalimetaller) Z = stökiometriskt tal för O = 1 |
Tabell 4
Emissionsfaktorer för processutsläpp från andra processmaterial (framställning av järn och stål, och bearbetning av järnmetaller) (1)
Insatsmaterial eller producerat material |
Kolinnehåll (t C/t) |
Emissionsfaktor (t CO2/t) |
Direktreducerat järn (DRI) |
0,0191 |
0,07 |
Kolelektroder för elektriska bågugnar |
0,8188 |
3,00 |
Koksinsprutning för elektriska bågugnar |
0,8297 |
3,04 |
Sintrat järn |
0,0191 |
0,07 |
LD-gas |
0,3493 |
1,28 |
Petroleumkoks |
0,8706 |
3,19 |
Tackjärn |
0,0409 |
0,15 |
Järn/järnskrot |
0,0409 |
0,15 |
Stål/stålskrot |
0,0109 |
0,04 |
(1)
IPCC 2006 Guidelines for National Greenhouse Gas Inventories |
Tabell 5
Stökiometriska emissionsfaktorer för processutsläpp från andra processmaterial (organiska baskemikalier) (1)
Ämne |
Kolinnehåll (t C/t) |
Emissionsfaktor (t CO2/t) |
Acetonitril |
0,5852 |
2,144 |
Akrylnitril |
0,6664 |
2,442 |
Butadien |
0,888 |
3,254 |
Kimrök |
0,97 |
3,554 |
Eten (etylen) |
0,856 |
3,136 |
Etylendiklorid |
0,245 |
0,898 |
Etylenglykol |
0,387 |
1,418 |
Etylenoxid |
0,545 |
1,997 |
Vätecyanid |
0,4444 |
1,628 |
Metanol |
0,375 |
1,374 |
Metan |
0,749 |
2,744 |
Propan |
0,817 |
2,993 |
Propylen |
0,8563 |
3,137 |
Vinylklorid monomer |
0,384 |
1,407 |
(1)
IPCC 2006 Guidelines for National Greenhouse Gas Inventories |
3. GLOBALA UPPVÄRMNINGSPOTENTIALER FÖR ANDRA VÄXTHUSGASER ÄN KOLDIOXID
Tabell 6
Globala uppvärmningspotentialer
Gas |
Global uppvärmningspotential |
N2O |
265 t CO2(e) / t N2O |
CF4 |
6 630 t CO2(e) / t CF4 |
C2F6 |
11 100 t CO2(e) / t C2F6 |
BILAGA VII
Minsta analysfrekvens (artikel 35)
Bränsle/material |
Minsta analysfrekvens |
Naturgas |
Minst en gång per vecka |
Andra gaser, särskilt syntesgas och processgaser som exempelvis blandad raffinaderigas, koksugnsgas, masugnsgas, konvertergas, oljefälts- och gasfältsgas |
Minst en gång per dag – med hjälp av lämpliga förfaranden vid olika tidpunkter på dagen |
Eldningsoljor (t.ex. lätt, medium eller tung eldningsolja, bitumen) |
En gång per 20 000 ton bränsle och minst sex gånger per år |
Kol, kokskol, koks, petroleumkoks, torv |
En gång per 20 000 ton bränsle/material och minst sex gånger per år |
Andra bränslen |
En gång per 10 000 ton bränsle och minst fyra gånger per år |
Obehandlat fast avfall (ren fossil eller blandad biomassa/fossil) |
En gång per 5 000 ton avfall och minst fyra gånger per år |
Flytande avfall, förbehandlat fast avfall |
En gång per 10 000 ton avfall och minst fyra gånger per år |
Karbonatbergarter (inklusive kalksten och dolomit) |
En gång per 50 000 ton material och minst fyra gånger per år |
Lera och skiffer |
Mängd material som motsvarar 50 000 ton koldioxid och minst fyra gånger per år |
Andra material (primär-, mellan- och slutprodukt) |
Beroende på typen av material och variationen, mängd material som motsvarar 50 000 ton koldioxid och minst fyra gånger per år |
BILAGA VIII
Mätningsbaserade metoder (artikel 41)
1. NIVÅDEFINITIONER FÖR MÄTNINGSBASERADE METODER
Mätningsbaserade metoder ska godkännas i enlighet med nivåer med följande största tillåtna osäkerhet för årsgenomsnittet för timmedelvärden som beräknats i enlighet med ekvation 2 i avsnitt 3 i denna bilaga.
Tabell 1
Nivåer för system för kontinuerlig mätning av utsläpp (största tillåtna osäkerhet för varje nivå)
|
Nivå 1 |
Nivå 2 |
Nivå 3 |
Nivå 4 |
Utsläppskällor för koldioxid |
± 10 % |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
Utsläppskällor för dikväveoxid |
± 10 % |
± 7,5 % |
± 5 % |
Ej tillämpligt |
Överföring av koldioxid |
± 10 % |
± 7,5 % |
± 5 % |
± 2,5 % |
2. LÄGSTA NIVÅKRAV FÖR ANLÄGGNINGAR AV KATEGORI A
Tabell 2
Lägsta nivåer som ska tillämpas av anläggningar av kategori A för mätningsbaserade metoder i enlighet med artikel 41.1 a
Växthusgas |
Lägsta nivå som krävs |
CO2 |
2 |
N2O |
2 |
3. BESTÄMNING AV VÄXTHUSGASER GENOM MÄTNINGSBASERADE METODER
Ekvation 1: Beräkning av årliga utsläpp i enlighet med artikel 43.1:
Ekvation 2: Bestämning av timmedelvärden för utsläpp:
Ekvation 2a: Bestämning av timmedelvärden för koncentrationen av växthusgaser för rapportering i enlighet med avsnitt 1 punkt 9 b i bilaga X:
Ekvation 2b: Bestämning av timmedelvärden för rökgasflödet för rapportering i enlighet med avsnitt 1 punkt 9 b i bilaga X:
Ekvation 2c: Bestämning av årliga utsläpp för rapportering i enlighet med avsnitt 1 punkt 9 b i bilaga X:
Följande förkortningar används i ekvationerna 1 till 2c:
Indexet i avser den enskilda driftstimmen. Om en verksamhetsutövare använder kortare referensperioder i enlighet med artikel 44.1 ska den referensperioden användas i stället för timmar i dessa beräkningar.
Växthusgasutsläpptotal = totala årliga utsläpp av växthusgaser i ton
Växthusgaskonctimme, i = timmedelvärde för koncentrationer av växthusgasutsläpp uttryckt som g/Nm3 i det rökgasflöde som mäts under drift för timme i,
Vtimme, i = rökgasvolym i Nm3 för timme i (t.ex. integrerat flöde per timme eller kortare referensperiod).
Växthusgasutsläppmedel = årsgenomsnitt av timmedelvärden för utsläpp från källan, uttryckt i kg/h,
Drifttimmar = sammanlagt antal timmar för vilka den mätningsbaserade metoden tillämpas, inklusive de timmar för vilka uppgifter har ersatts i enlighet med artikel 45.2–45.4.
Växthusgaskoncmedel = årsgenomsnitt av timmedelvärden för koncentrationer av växthusgasutsläpp i g/Nm3.
Flödemedel = årligt genomsnittligt rökgasflöde i Nm3/h.
4. BERÄKNING AV KONCENTRATIONEN MED INDIREKT KONCENTRATIONSMÄTNING
Ekvation 3: Beräkning av koncentrationen
5. ERSÄTTNING FÖR SAKNADE UPPGIFTER OM KONCENTRATION FÖR MÄTNINGSBASERADE METODER
Ekvation 4: Ersättning för saknade uppgifter för mätningsbaserade metoder
där:
σ C_ = den bästa skattningen av standardavvikelsen för koncentrationen av denna specifika parameter under hela rapporteringen eller, om särskilda omständigheter tillämpas när uppgifter saknas, en lämplig tidsperiod som återspeglar de specifika omständigheterna.
BILAGA IX
Minimiuppgifter och information som ska lagras i enlighet med artikel 67.1
Verksamhetsutövare och luftfartygsoperatörer ska behålla åtminstone följande:
1. GEMENSAMMA FAKTORER FÖR ANLÄGGNINGAR OCH LUFTFARTYGSOPERATÖRER
Övervakningsplanen som godkänts av den behöriga myndigheten.
Dokument som stöder valet av övervakningsmetod och dokument som styrker tillfälliga eller permanenta ändringar av övervakningsmetoder och nivåer som godkänts av den behöriga myndigheten.
Alla relevanta uppdateringar av övervakningsplaner som anmälts till den behöriga myndigheten i enlighet med artikel 15, och den behöriga myndighetens svar.
Alla skriftliga förfaranden som anges i övervakningsplanen, inbegripet provtagningsplanen i förekommande fall, förfarandena för dataflödesaktiviteter och förfarandena för kontrollverksamhet.
En förteckning över alla versioner av övervakningsplanen som används och alla tillhörande förfaranden.
Dokumentation av ansvar i samband med övervakning och rapportering.
Den riskbedömning som utförts av verksamhetsutövaren eller luftfartygsoperatören, om tillämpligt.
Förbättringsrapporter i enlighet med artikel 69.
Den verifierade årliga utsläppsrapporten.
Verifieringsrapporten.
Alla övriga uppgifter som anges som nödvändiga för verifiering av den årliga utsläppsrapporten.
2. SPECIFIKA UPPGIFTER FÖR STATIONÄRA ANLÄGGNINGAR:
Tillståndet för växthusgasutsläpp, och eventuella uppdateringar av det.
Eventuella osäkerhetsbedömningar, om tillämpligt.
För beräkningsbaserade metoder som tillämpas på anläggningar:
De aktivitetsdata som använts för beräkning av utsläppen från varje bränsle-/materialmängd, indelade efter process och bränsle- eller materialtyp.
En förteckning över alla standardvärden som används som beräkningsfaktorer, om tillämpligt.
Alla provtagnings- och analysresultat för fastställande av beräkningsfaktorer.
Dokumentation om alla ineffektiva förfaranden som korrigerats och korrigerande åtgärder som vidtagits i enlighet med artikel 64.
Alla resultat av kalibrering och underhåll av mätinstrument.
För mätningsbaserade metoder på anläggningar ska dessutom följande uppgifter arkiveras:
Dokumentation till stöd för valet av en mätningsbaserad metod.
De uppgifter som används för osäkerhetsanalysen av utsläppen från varje utsläppskälla, indelade efter process.
De uppgifter som används för bekräftande beräkningar och resultaten av beräkningarna.
En närmare teknisk beskrivning av systemet för kontinuerlig mätning, inklusive handlingar som styrker den behöriga myndighetens godkännande.
Rådata och samlade uppgifter från systemet för kontinuerlig mätning, inklusive dokumentation av senare ändringar över tid, journal över provningar, stillestånd, kalibreringar, service och underhåll.
Dokumentation av eventuella ändringar av systemet för kontinuerlig mätning.
Alla resultat av kalibrering och underhåll av mätinstrument.
Om tillämpligt, massbalansmodellen eller energibalansmodellen som används för att fastställa ersättningsuppgifter i enlighet med artikel 45.4 och de underliggande antagandena.
Om en alternativ metod enligt artikel 22 tillämpas, alla uppgifter som är nödvändiga för att beräkna utsläppen för de utsläppskällor och bränsle-/materialmängder för vilka detta förfarande tillämpas, liksom proxydata för aktivitetsdata, beräkningsfaktorer och andra parametrar som skulle redovisas enligt en nivåmetod.
För produktion av primärt aluminium ska dessutom följande uppgifter arkiveras:
Dokumentation av resultaten av mätningskampanjer för fastställande av anläggningsspecifika emissionsfaktorer för CF4 och C2F6.
Dokumentation av resultaten av fastställandet av insamlingseffektivitet för diffusa utsläpp.
Alla relevanta uppgifter om produktion av primärt aluminium, anodeffektens frekvens samt varaktighet eller överspänning.
För avskiljning, transport och geologisk lagring av koldioxid ska dessutom följande uppgifter arkiveras:
Dokumentation av den mängd koldioxid som injiceras i lagringskomplexet av anläggningar som utför geologisk lagring av koldioxid.
Om tillämpligt, representativt samlade tryck- och temperaturdata från ett transportnät.
En kopia av lagringstillståndet, inklusive den godkända övervakningsplanen, enligt artikel 9 i direktiv 2009/31/EG.
De rapporter som lämnats in enligt artikel 14 i direktiv 2009/31/EG.
Om tillämpligt, rapporter om resultat av de inspektioner som genomförts enligt artikel 15 i direktiv 2009/31/EG.
Dokumentation av korrigerande åtgärder enligt artikel 16 i direktiv 2009/31/EG.
3. SPECIFIKA UPPGIFTER FÖR LUFTFARTSVERKSAMHET:
En förteckning över luftfartyg som ägs, hyrs eller hyrs ut samt de bevis som krävs för att visa att förteckningen är fullständig, och för varje luftfartyg, det datum då det läggs till eller tas bort från luftfartygsoperatörens flotta.
En förteckning över vilka flygningar som omfattas för varje rapporteringsperiod samt de bevis som krävs för att visa att förteckningen är fullständig.
Tillämpliga uppgifter som används för bestämning av bränsleförbrukning och utsläpp.
Uppgifter som används för att bestämma nyttolasten och sträckan för de år då uppgifter om tonkilometer rapporteras.
Dokumentation över vilken metod som används vid dataluckor i tillämpliga fall, antalet flygningar där dataluckor förekom, de uppgifter som använts för att fylla dataluckorna, samt om antalet flygningar med dataluckor överstiger 5 % av de flygningar som rapporterades, orsakerna till dataluckorna och dokumentation över de avhjälpande åtgärder som vidtagits.
BILAGA X
Minimiinnehåll i de årliga rapporterna (artikel 68.3)
1. ÅRLIGA UTSLÄPPSRAPPORTER FÖR STATIONÄRA ANLÄGGNINGAR
Den årliga utsläppsrapporten för en anläggning ska minst innehålla följande uppgifter:
Uppgifter rörande anläggningen, enligt bilaga IV till direktiv 2003/87/EG, och tillståndets unika nummer med undantag för anläggningar för förbränning av kommunalt avfall.
Kontrollörens namn och adress.
Rapporteringsår.
Hänvisning till och versionsnummer för den senaste godkända övervakningsplanen och det datum från vilket den är tillämplig, samt hänvisning till och versionsnummer för andra relevanta övervakningsplaner för rapporteringsåret.
Relevanta ändringar av verksamheten för en anläggning och förändringar samt tillfälliga avvikelser som inträffat under rapporteringsperioden avseende den övervakningsplan som godkänts av den behöriga myndigheten, inbegripet tillfälliga eller permanenta ändringar av nivåer, skälen för dessa ändringar, startdatum för ändringarna samt start- och slutdatum för tillfälliga ändringar.
Information för alla utsläppskällor och bränsle-/materialmängder som består av minst:
De totala utsläppen uttryckt som t CO2(e), inklusive CO2 från bränsle-/materialmängder av biomassa som inte uppfyller kraven i artikel 38.5.
Om andra växthusgaser än koldioxid släpps ut, de totala utsläppen uttryckt i ton.
Om mätnings- eller beräkningsmetoden enligt artikel 21 tillämpas.
De tillämpade nivåerna.
Aktivitetsdata:
När det gäller bränslen, mängden bränsle (uttryckt i ton eller Nm3) och det effektiva värmevärdet (GJ/t eller GJ/Nm3) rapporterade separat.
För alla andra bränsle-/materialmängder, mängden uttryckt i ton eller Nm3.
Emissionsfaktorer, uttryckta i enlighet med kraven i artikel 36.2, biomassafraktion samt oxidations- och omvandlingsfaktorer uttryckta som dimensionslösa fraktioner.
Om emissionsfaktorer för bränslen är relaterade till massa eller volym i stället för energi, värden bestämda i enlighet med artikel 26.5 för det effektiva värmevärdet för respektive bränsle-/materialmängd.
Om en bränsle-/materialmängd är en typ av avfall, de relevanta avfallskoderna i enlighet med kommissionens beslut 2014/955/EU ( 14 ).
Om en massbalansmetod tillämpas, massflöde, samt kolinnehåll för varje bränsle-/materialmängd som förs in i och ut ur anläggningen, biomassafraktion och effektivt värmevärde, i tillämpliga fall.
Uppgifter som ska rapporteras som memorandumposter, bestående av minst:
Mängder av biomassa som förbränts, uttryckt i TJ, eller som använts i processer, uttryckt i t eller Nm3.
Koldioxidutsläpp från biomassa, uttryckt i t CO2, då en mätningsbaserad metod använts för att fastställa utsläpp.
En proxyvariabel för det effektiva värmevärdet för bränsle-/materialmängder av biomassa som används som bränsle, om detta är relevant.
Utsläpp, mängder och energiinnehåll av biomassabränslen och flytande biobränslen som förbränns, uttryckt i ton och TJ, och information om huruvida sådana biomassabränslen och flytande biobränslen uppfyller kraven i artikel 38.5.
Koldioxid eller dikväveoxid som överförs till en anläggning eller tas emot från en anläggning, när artikel 49 eller 50 är tillämplig, uttryckt i t CO2e.
Ingående koldioxid som överförs till en anläggning eller tas emot från en anläggning, när artikel 48 är tillämplig, uttryckt i t CO2.
Anläggningens namn och identifieringskod som erkänts i enlighet med de rättsakter som antagits i enlighet med artikel 19.3 i direktiv 2003/87/EG, där så är tillämpligt:
Namnet på den anläggning (en eller flera) till vilken koldioxid eller dikväveoxid överförts i enlighet med leden e och f i denna punkt 8.
Namnet på den anläggning (en eller flera) från vilken koldioxid eller dikväveoxid har mottagits enligt leden e och f i denna punkt 8.
Om anläggningen inte har en sådan identifieringskod ska namn och adress för anläggningen samt relevanta kontaktuppgifter för en kontaktperson anges.
Överförd koldioxid från biomassa, uttryckt i t CO2.
Om en mätmetod används:
När koldioxid mäts, de årliga utsläppen av fossila koldioxidutsläpp samt de årliga koldioxidutsläppen från användning av biomassa.
Drifttimmar för systemet för kontinuerlig mätning av utsläpp, de uppmätta koncentrationerna av växthusgaser och rökgasflödet uttryckt som ett årligt timmedelvärde och som ett årligt totalvärde.
I tillämpliga fall ett närmevärde för energiinnehållet från fossila bränslen och material samt från biomassabränslen och biomassamaterial.
Om en metod enligt artikel 22 tillämpas, alla uppgifter som är nödvändiga för att beräkna utsläppen för de utsläppskällor och bränsle-/materialmängder för vilka detta förfarande tillämpas, liksom proxydata för aktivitetsdata, beräkningsfaktorer och andra parametrar som skulle redovisas enligt en nivåmetod.
När dataluckor har förekommit och fyllts med ersättningsuppgifter i enlighet med artikel 66.1:
Den bränsle-/materialmängd eller utsläppskälla som berörs av dataluckan.
Orsakerna till varje datalucka.
Start- och slutdatum och start- och sluttidpunkt för varje datalucka.
De utsläpp som beräknats baserat på ersättningsuppgifter.
Om skattningsmetoden för ersättningsuppgifter ännu inte har förts in i övervakningsplanen, en detaljerad beskrivning av skattningsmetoden, inbegripet bevis för att de metoder som används inte leder till en underskattning av utsläppen under respektive tidsperiod.
Alla andra ändringar på anläggningen under rapporteringsperioden med relevans för den berörda anläggningens växthusgasutsläpp under rapporteringsåret.
Om tillämpligt, produktionsnivån för primärt aluminium, frekvens och genomsnittlig varaktighet för anodeffekter under rapporteringsperioden, eller data avseende anodeffektsöverspänning under rapporteringsperioden, liksom resultaten av fastställandet av de senaste anläggningsspecifika emissionsfaktorerna för CF4 och C2F6 i enlighet med bilaga IV, och det senaste fastställandet av rörledningarnas insamlingseffektivitet.
Utsläpp från olika utsläppskällor eller bränsle-/materialmängder av samma typ i en enskild anläggning som tillhör samma typ av verksamhet får rapporteras sammantaget för verksamhetstypen.
Om nivåer har ändrats inom en rapporteringsperiod ska verksamhetsutövaren beräkna och rapportera utsläpp som separata avsnitt i den årliga rapporten för varje del av rapporteringsperioden.
Verksamhetsutövare för lagringsplatser för koldioxid får efter stängning av lagringsplatsen använda förenklade utsläppsrapporter enligt artikel 17 i direktiv 2009/31/EG som innehåller minst de uppgifter som anges i punkterna 1–5, förutsatt att tillståndet för växthusgasutsläpp inte innehåller några utsläppskällor.
2. ÅRLIGA UTSLÄPPSRAPPORTER FÖR LUFTFARTYGSOPERATÖRER
Utsläppsrapporten för en luftfartygsoperatör ska minst innehålla följande uppgifter:
Identifiering av luftfartygsoperatören enligt bilaga IV till direktiv 2003/87/EG och anropssignal eller andra unika igenkänningskoder som används för flygkontrolltjänst samt relevanta kontaktuppgifter.
Kontrollörens namn och adress.
Rapporteringsår.
Hänvisning till och versionsnummer för den senaste godkända övervakningsplanen och det datum från vilket den är tillämplig, samt hänvisning till och versionsnummer för andra relevanta övervakningsplaner för rapporteringsåret.
Relevanta ändringar av driften och avvikelser från den godkända övervakningsplanen under rapporteringsperioden.
Registreringsbeteckningar för och typer av luftfartyg som under rapporteringsperioden använts för sådan luftfartsverksamhet som omfattas av bilaga I till direktiv 2003/87/EG och som bedrivits av luftfartygsoperatören.
Det totala antalet flygningar per par av stater som omfattas av rapporten.
Massa bränsle (i ton) per bränsletyp per par av stater, inklusive samtliga följande uppgifter:
Huruvida biodrivmedlen uppfyller kraven i artikel 38.5.
Huruvida bränslet är ett godtaget flygbränsle.
För godtagna flygbränslen, bränsletypen enligt definitionen i artikel 3c.6 i direktiv 2003/87/EG.
De totala koldioxidutsläppen i ton koldioxid med användning av den preliminära emissionsfaktor samt emissionsfaktorn uppdelad per avgångs- respektive ankomstmedlemsstat, inklusive koldioxid från biodrivmedel som inte uppfyller kraven i artikel 38.5.
Om utsläppen beräknas med användning av en emissionsfaktor eller kolhalt relaterade till massa eller volym, proxydata för bränslets effektiva värmevärde.
När dataluckor har förekommit och fyllts med ersättningsuppgifter i enlighet med artikel 66.2:
antalet flygningar uttryckt som procentandel av de årliga flygningar (avrundat till närmaste 0,1 %) där dataluckor förekom, samt omständigheter och orsaker till dataluckorna,
den skattningsmetod som använts för ersättningsuppgifterna,
de utsläpp som beräknats baserat på ersättningsuppgifter.
Total mängd godtaget flygbränsle som används under rapporteringsåret (i ton) förtecknad per bränsletyp i enlighet med artikel 3c.6 i direktiv 2003/87/EG.
Som en bilaga till den årliga utsläppsrapporten ska luftfartygsoperatören inbegripa årliga utsläpp och årligt antal flygningar per flygplatspar. I tillämpliga fall ska mängden godtaget flygbränsle (i ton) anges per flygplatspar. På begäran av verksamhetsutövaren ska den behöriga myndigheten behandla denna information konfidentiellt.
▼M4 —————
BILAGA XI
Jämförelsetabell
Kommissionens förordning (EU) nr 601/2012 |
Den här förordningen |
Artikel 1–49 |
Artikel 1–49 |
— |
Artikel 50 |
Artikel 50–67 |
Artikel 51–68 |
Artikel 68 |
— |
Artikel 69–75 |
Artikel 69–75 |
— |
Artikel 76 |
Artikel 76–77 |
Artikel 77–78 |
Bilaga I–X |
Bilaga I–X |
— |
Bilaga XI |
( 1 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/32/EU av den 26 februari 2014 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om tillhandahållande på marknaden av mätinstrument (EUT L 96, 29.3.2014, s. 149).
( 2 ) Kommissionens förordning (EU) nr 965/2012 om tekniska krav och administrativa förfaranden i samband med flygdrift enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 216/2008 (EUT L 296, 25.10.2012, s. 1).
( 3 ) Rådets direktiv (EU) 2020/262 av den 19 december 2019 om allmänna regler för punktskatt (EUT L 58, 27.2.2020, s. 4).
( 4 ) Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (EUT L 283, 31.10.2003, s. 51).
( 5 ) Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2018/2067 av den 19 december 2018 om verifiering av uppgifter och ackreditering av kontrollörer i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG (se sidan 94 i detta nummer av EUT).
( 6 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/31/EU av den 26 februari 2014 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om tillhandahållande på marknaden av icke-automatiska vågar (EUT L 96, 29.3.2014, s. 107).
( 7 ) Kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1603 av den 18 juli 2019 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG vad gäller åtgärder som antagits av Internationella civila luftfartsorganisationen för övervakning, rapportering och verifiering av utsläpp för att genomföra en global marknadsbaserad åtgärd (EUT L 250, 30.9.2019, s. 10).
( 8 ) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG av den 28 januari 2003 om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG (EUT L 41, 14.2.2003, s. 26).
( 9 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 166/2006 av den 18 januari 2006 om upprättande av ett europeiskt register över utsläpp och överföringar av föroreningar och om ändring av rådets direktiv 91/689/EEG och 96/61/EG (EUT L 33, 4.2.2006, s. 1).
( 10 ) Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1893/2006 av den 20 december 2006 om fastställande av den statistiska näringsgrensindelningen Nace rev. 2 och om ändring av rådets förordning (EEG) nr 3037/90 och vissa EG-förordningar om särskilda statistikområden (EUT L 393, 30.12.2006, s. 1).
( 11 ) EUT L 342, 22.12.2009, s. 1.
►M4 ( 12 ) Kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1122 av den 12 mars 2019 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG vad gäller unionsregistrets funktion (EUT L 177, 2.7.2019, s. 3). ◄
( 13 ) International Aluminium Institute: The Aluminium Sector Greenhouse Gas Protocol, oktober 2006; US Environmental Protection Agency and International Aluminium Institute: Protocol for Measurement of Tetrafluoromethane (CF4) and Hexafluoroethane (C2F6) Emissions from Primary Aluminum Production; april 2008.
( 14 ) Kommissionens beslut 2014/955/EU av den 18 december 2014 om ändring av beslut 2000/532/EG om en förteckning över avfall i enlighet Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/98/EG (EUT L 370, 30.12.2014, s. 44).