Conclusions
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
L.A. GEELHOED
föredraget den 16 september 2004(1)
Mål C-4/03
Gesellschaft für Antriebstechnik mbH & Co. KG (GAT)
mot
Lamellen und Kupplungsbau Beteiligungs KG (LuK)
(begäran om förhandsavgörande från Oberlandesgericht Düsseldorf )
Tolkning av artikel 16.4 i Brysselkonventionen – Exklusiv behörighet vid ”talan [som] avser ... giltighet av patent” – Huruvida en talan om fastställelse av patentintrång (respektive att patentintrång inte skett) kan prövas om en part under
tiden väckt talan om att patentet inte är giltigt
I – Inledning
1.
Oberlandesgericht Düsseldorf har i detta mål hänskjutit en fråga rörande tolkningen av artikel 16.4 i konventionen av den
27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område
(2)
(nedan kallad Brysselkonventionen). I denna bestämmelse föreskrivs i vissa fall exklusiv behörighet för domstolarna i den
konventionsstat där deposition eller registrering av ett patent har begärts, ägt rum eller anses ha ägt rum.
2.
Den hänskjutande domstolen har särskilt frågat om den exklusiva behörigheten endast gäller för det fall en talan (med verkan
mot envar) om ogiltigförklaring av ett patent har väckts eller om den även gäller i ett förfarande om patentintrång när en
av parterna har väckt talan om huruvida patentet är giltigt eller huruvida patentet saknar verkan.
3.
Det kan förhålla sig på det sättet att svaranden i ett mål om patentintrång gör en invändning att patentet saknar verkan.
Även käranden kan i ett mål om fastställelse av att patentintrång inte skett göra gällande att patentet inte är giltigt eller
saknar verkan och att något patentintrång av den anledningen inte har skett. Det är den andra situation som föreligger i målet
vid den nationella domstolen. Den hänskjutande domstolen vill särskilt få klarhet i om det är av intresse huruvida den berörda
domstolen anser att invändningen att patentet saknar verkan eller inte är giltigt är befogad eller inte och om det även har
betydelse vid vilken tidpunkt under förfarandet invändningen gjorts gällande.
4.
Artikel 16.4 utgör ett undantag från huvudprincipen i artikel 2 i Brysselkonventionen. I artikel 2 föreskrivs att talan mot
den som har hemvist i en konventionsstat skall väckas vid domstol i den staten, oberoende av i vilken stat han har medborgarskap.
Utgångspunkten för detta synsätt är ordspråket actor sequitur forum rei. Syftet med artikel 2 är således att skydda svarandens
rättigheter. Enligt domstolens fasta rättspraxis skall undantag från huvudprincipen i artikel 2 tolkas restriktivt på grund
av principens allmänna karaktär.
(3)
5.
Mot detta talar att en extensiv tolkning av bestämmelsen i artikel 16.4 skulle ligga i rättssäkerhetens intresse och minska
risken för att det träffas inbördes motstridiga avgöranden. Behörigheten att avgöra om ett patent är giltigt eller inte vilar
då på samma domstol. Än viktigare är att det inte är önskvärt att tolka artikel 16.4 på ett sådant sätt att en kärandes val
av vid vilken domstol han vill väcka talan om ogiltighet eller om att patentintrång inte skett, är avgörande för frågan om
domstolens behörighet. Forumshopping skall hindras så långt det överhuvud är möjligt.
II – Tillämpliga bestämmelser, bakgrund och förfarandet
6.
Artikel 2 i Brysselkonventionen, som återfinns i avdelning II, avsnitt 1 i ”Allmänna bestämmelser” har följande lydelse: ”Om
inte annat föreskrivs i denna konvention, skall talan mot den som har hemvist i en konventionsstat väckas vid domstol i den
staten, oberoende av i vilken stat han har medborgarskap. ...”
7.
Artikel 16.4 i Brysselkonventionen som återfinns i avdelning II, avsnitt 5 ”Exklusiv behörighet” har följande lydelse: ”Följande
domstolar skall, oberoende av parternas hemvist, ha exklusiv behörighet om talan avser registrering eller giltighet av patent,
varumärken, mönster och liknande rättigheter för vilka krävs deposition eller registrering, domstolarna i den konventionsstat
där depositionen eller registreringen har begärts eller har ägt rum eller – på grund av bestämmelserna i en internationell
konvention – anses ha ägt rum.”
8.
Brysselkonventionen har under den tid förfarandet pågått ersatts av rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000
om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område.
(4)
Denna förordning är emellertid inte tillämplig i det aktuella målet, eftersom förordningen endast skall tillämpas på rättsliga
förfaranden som har inletts och officiella handlingar som har upprättats eller registrerats efter förordningens ikraftträdande
den 1 mars 2002, vilket det inte är fråga om i förevarande fall.
9.
Frågan har uppkommit i en tvist mellan GAT, Gesellschaft für Antriebstecknik mbH & Co KG i Alsdorf (kärande) och LuK Lamellen
und Kupplungsbau Beteiligungs KG i Bühl. Parterna är konkurrenter på området för motorfordonsteknik.
10.
Käranden lämnade anbud till Ford-Werke AG i Köln om ett uppdrag som avsåg leverans av en mekanisk torsionsdämpare. Svaranden
hävdade att käranden härmed gjort intrång i bland andra franska patent för vilka svaranden är registrerad innehavare. Käranden
väckte därefter talan vid Landgericht Düsseldorf och yrkade att det skulle fastställas att svaranden inte har några rättigheter
på grundval av de franska patenten. Käranden har härvidlag även gjort gällande att patenten saknade verkan eller i förekommande
fall inte var giltiga.
11.
Landgericht Düsseldorf ansåg sig vara internationellt behörig att pröva målet om intrång i de franska patenten. Landgericht
Düsseldorf ansåg sig även behörig att i målet pröva frågan huruvida de ifrågavarande patenten saknade verkan eller var ogiltiga.
Landgericht Düsseldorf grundade sig – enligt beslutet om hänskjutande till domstolen – på en restriktiv tolkning av artikel
16.4 som var nödvändig för att förhindra att en domstol förlorar sin behörighet så snart någon som gjort gällande ett patentintrång
åberopar att patentet saknar verkan.
12.
Landgericht ogillade kärandens talan och beslutade att patenten uppfyllde patenterbarhetskraven. Käranden överklagade därefter
denna dom till Oberlandesgericht Düsseldorf. Under prövningen av överklagandet hänsköt Oberlandesgericht den fråga som angetts
ovan i punkt 2.
13.
Oberlandesgericht har i hänskjutandebeslutet bland annat påpekat att oberoende av vilken lösning som väljs föreligger en risk
för att det fattas inbördes motstridiga avgöranden. Oberlandesgericht ansåg det även vara av betydelse att meddelande av patent
är en myndighetsåtgärd som lämpligast underkastas domstolsprövning i den berörda medlemsstaten och inte prövas av en utländsk
domstol. Enligt Oberlandesgericht är detta även syftet med bestämmelserna i artikel 16.4 i Brysselkonventionen.
III – Yttranden som ingivits till domstolen
14.
Yttranden har ingivits till domstolen av svaranden i målet vid den nationella domstolen (LuK), den tyska och den franska regeringen,
Förenade kungarikets regering och kommissionen. Domstolen höll en förhandling i detta mål den 14 juli 2004. Även käranden
i målet vid den nationella domstolen (GAT) framförde sin ståndpunkt vid förhandlingen.
15.
Vid förfarandet inför domstolen framfördes tre skilda hypoteser. Domstolens uppgift är att bedöma vilken av dessa tre hypoteser
som är mest förenlig med lydelsen och målsättningar i artikel 16.4 i Brysselkonventionen.
16.
LuK och den tyska regeringen förordade en restriktiv tolkning av artikel 16.4 i Brysselkonventionen. De hävdade att artikel
16.4 endast är tillämplig i ett mål om ett patents giltighet om denna fråga är huvudyrkandet i målet. De bestred uppfattningen
att frågor om ett patents giltighet och frågor om patentintrång inte skulle kunna åtskiljas. De anser att en sådan uppfattning
medför en allvarlig fara för jämvikten mellan olika behörigheter i Brysselkonventionen. Uppfattningen skulle nämligen medföra
att i stort sett alla mål om patentintrång kom att omfattas av den exklusiva behörigheten i artikel 16.
17.
Parterna skulle således förlora rättigheter som de tilldelats enligt artikel 2 (domstolen där svaranden har sitt hemvist),
men även enligt artikel 5.3 och 5.5 och artikel 6.1 i Brysselkonventionen. Därtill kommer att patentinnehavaren vid patentintrång
enligt artikel 2 skall kunna väcka talan vid samma domstol (nämligen domstolen där den som gjort intrång har sitt hemvist),
trots att patentinnehavaren enligt artikel 16.4 skall vända sig till domstolarna i alla medlemsstater där ett patent är registrerat.
18.
Den franska och den brittiska regeringen samt GAT intar en motsatt uppfattning. De förespråkar en extensiv tolkning av artikel
16.4 i syfte att på ett lämpligt sätt organisera det rättsliga förfarandet.
19.
De pekade på att det är domstolarna i den medlemsstat där patentet har meddelats som är bäst lämpade att bedöma om patentet
är giltigt eller inte, detta på grund av deras faktiska närhet och även på grund av att de är juridiskt bäst insatta i beviljandet
av patentet. Det är dessutom i praktiken omöjligt att åtskilja frågor om huruvida ett patent är giltigt eller inte från frågor
om patentintrång. Genom att tillämpa artikel 16.4 i Brysselkonventionen i mål om intrång kan motstridiga avgöranden förhindras
och således vara i rättssäkerhetens intresse. En sådan uppfattning förhindrar dessutom parterna från att frångå regeln om
exklusiv behörighet i artikel 16.4. Om den som gjort ett patentintrång väckte talan om fastställelse av att ett intrång inte
skett i stället för att göra gällande att patentet inte var giltigt skulle denne – om man intog den motsatta uppfattningen
– nämligen inte omfattas av artikel 16.4. Den franska regeringen har i detta sammanhang hänvisat till sakkunnigrapporten från
Jenard
(5)
, i vilken det underströks att avgöranden om ett patents giltighet tillhör medlemsstaternas behörighet.
20.
Kommissionen har försvarat en tredje mellanliggande hypotes. Kommissionen har hävdat att den tidigare nämnda extensiva tolkningen
av artikel 16.4 i grund och botten går ut på att alla mål om patent prövas av domstolen i det land där patentet är eller har
varit deponerat eller registrerat. Kommissionen tar inte ställning till önskvärdheten av en sådan lösning men anser att det
saknas stöd för den i artikel 16.4.
21.
Kommissionen anser förvisso att det är av intresse att parterna inte har möjlighet att beröva artikel 16.4 i Brysselkonventionen
dess innehåll. De skall inte ha möjlighet att välja forum efter vad de i första hand har yrkat, nämligen att patentet är ogiltigt
eller saknar verkan alternativt patentintrång. Det saknar i ett fall som det aktuella betydelse om ogiltigheten hos ett patent
görs gällande som ett andrahandsyrkande till huvudyrkandet eller om det endast används som ett argument för att stödja påståendet
att det inte har skett något intrång. Enligt artikel 16.4 kan endast en (enda) domstol fastställa om patentet är giltigt eller
inte eller i förekommande fall saknar verkan. Andra frågor om patent omfattas inte av artikel 16.4.
IV – Bedömning
A –
Bedömningsramen: Domstolens rättspraxis
22.
Jag vill inledningsvis hänvisa till fast rättspraxis, enligt vilken begreppen i konventionen skall ges en autonom tolkning,
detta för att i största möjligaste mån säkerställa att de rättigheter och skyldigheter som konventionsstaterna och de berörda
personerna har enligt Brysselkonventionen tillämpas likartat och enhetligt.
(6)
23.
Domstolens tolkning skall vidare bidra till förutsebarheten vid fördelningen av domstolarnas behörighet. Om käranden i ett
tvistemål enkelt kan fastställa vid vilken domstol han skall inge sin stämning och om svaranden enkelt kan konstatera vid
vilken domstol han kan instämmas gynnas såväl rättsskyddet som rättssäkerheten. Behörighetsreglerna måste uppfylla kravet
på förutsebarhet, såsom det anges i skäl 11 till förordning nr 44/2001.
24.
Domstolen har vid ett flertal tillfällen slagit fast att artikel 16, som utgör ett undantag från den allmänna behörighetsregel
som anges i artikel 2 första stycket i Brysselkonventionen, inte skall ges en mer extensiv tolkning än vad som krävs av dess
syfte, eftersom artikel 16 medför att parterna berövas den möjlighet att välja forum som de annars skulle ha haft och, i vissa
fall, att de måste föra talan vid en domstol som inte är domstolen där någondera av parterna har sitt hemvist. Detta påpekade
jag redan i inledningen.
(7)
Jag delar för övrigt generaladvokaten Jacobs uppfattning när han påpekar att man inte alltid skall fästa för stor vikt vid
en restriktiv tolkning. Ett undantag i lagstiftningen skall, uttalade han i sitt förslag till avgörande inför domen i målet
Gabriel
(8)
, i likhet med andra lagstadgade bestämmelser, ges sin egen mening och tolkas mot bakgrund av sitt syfte och sin lydelse liksom
av systematiken hos och syftet med det rättsliga sammanhang i vilket det ingår.
25.
En fjärde utgångspunkt i domstolens rättspraxis avseende Brysselkonventionen är att det skall föreligga ett så nära samband
som möjligt mellan målet och domstolen på den ort där skadan har skett, vilket medför att domstolens behörighet motiveras
med kraven på en god rättskipning och en ändamålsenlig rättsprocess.
(9)
26.
Domstolen har med hänsyn till ovannämnda utgångspunkter redan vid flera tillfällen tolkat de begrepp som används i artikel
16 i Brysselkonventionen. De flesta avgöranden gäller den exklusiva behörigheten enligt artikel 16.1 och rör vissa frågor
om fast egendom. Domstolen har vid ett enda tillfälle bedömt artikel 16.4.
27.
I domen i målet Reichert och Kockler
(10)
har domstolen funnit att den exklusiva behörigheten för domstolarna i den konventionsstat där den fasta egendomen är belägen
(artikel 16.1 i Brysselkonventionen) motiveras av att dessa domstolar, på grund av deras närhet till tvisteföremålet, är bäst
lämpade att bedöma den faktiska bakgrunden och att tillämpa de bestämmelser och bruk som gäller i saken. Den exklusiva behörigheten
för domstolarna i den konventionsstat där den fasta egendomen är belägen inbegriper inte alla typer av mål om sakrätt i fast
egendom. Tvärtom är den exklusiva behörigheten (i huvudsak) begränsad till fastställande av omfattning och art av äganderätt
eller nyttjanderätt till fast egendom eller förekomsten av andra sakrätter i fast egendom.
28.
I domen i målet Duijnstee
(11)
tolkade domstolen artikel 16.4 så, att det är domstolarna i den medlemsstat där ett patent har meddelats (eller ansökan därom
har ingivits) som är exklusivt behöriga. Domstolen motiverade behörigheten med ”den omständigheten att det är dessa domstolar
som har bäst kännedom om själva målet och även om patentet är giltigt eller inte eller om deponering eller registrering har
ägt rum.” Domstolen gjorde en distinktion mellan dessa tvister och andra mål som avser patent, men som inte omfattas av artikel
16.4 i Brysselkonventionen. Till denna sistnämnda kategori hör exempelvis mål om patentintrång, men även exempelvis den fråga
som aktualiserades i domen i målet Duijnstee, nämligen om det var arbetsgivaren eller arbetstagaren som hade rätt till patentet.
29.
Domstolen grundade delvis sin uppfattning på sakkunnigrapporten från Jenard
(12)
samt på konventioner om patent i vilka det görs en tydlig distinktion mellan att meddela och registrera ett patent å ena
sidan och patentintrång å andra sidan.
B –
Vad står det i Brysselkonventionen?
30.
Enligt artikel 16.4, som är en del av avdelning II avsnitt 5 i Brysselkonventionen med titeln ”Exklusiv behörighet”, är det
domstolen i den medlemsstat där rättigheten är eller borde vara deponerad eller registrerad som skall döma i vissa mål om
patent och andra industriella immaterialrättigheter.
31.
Det framgår av bestämmelserna i artiklarna 17 och 18 i Brysselkonventionen att den exklusiva behörigheten är tvingande. Frågan
är endast vilken typ av mål som omfattas av artikel 16.4.
32.
Det kan inledningsvis konstateras, mot bakgrund av lydelsen i artikel 16.4, att det är tydligt att konventionslagstiftaren
inte åsyftade att alla mål om patent – och andra industriella immaterialrättigheter – skulle omfattas av den exklusiva behörigheten.
Artikel 16.4 gäller endast för mål om registrering eller giltighet av patent och andra rättigheter. Bestämmelsen gäller uttryckligen
inte mål om patentintrång. I detta avseende skiljer sig denna bestämmelse från artikel 229a EG som möjliggör att domstolen
ges behörighet att lämna förhandsavgörande i alla mål som avser gemenskapsrättsliga industriella immaterialrättigheter.
33.
Den hänskjutande domstolen har framför allt pekat på att den engelska språkversionen av artikel 16.4 förefaller innehålla
en mer extensiv formulering än vad som föreskrivs i artikel 16.1–16.3. I artikel 16.4 nämns ”proceedings concerned with” medan
det i artikel 16.1–16.3 talas om ”proceedings which have as their object”. Andra språkversioner, såsom den tyska, den franska,
den italienska och den nederländska, innehåller inte denna distinktion, även om det inte heller av den engelska texten otvetydigt
framgår vilken betydelse skillnaden i formulering har. Kommissionen har i sitt yttrande noggrant behandlat den distinktion
i den engelska språkversionen som den hänskjutande domstolen har nämnt. Kommissionen anser inte att distinktionen är relevant,
eftersom den inte förekommer i andra språkversioner och att det för övrigt inte finns några tecken på att konventionslagstiftaren
har önskat begränsa artikel 16.4 på ett sådant sätt. Kommissionen har i detta sammanhang pekat på den tidigare nämnda Jenardrapporten.
(13)
Jag delar kommissionens åsikt.
34.
Om talan väcks vid en domstol i en konventionsstat och gäller en tvist som huvudsakligen avser en fråga som en domstol i en
annan medlemsstat är exklusivt behörig att pröva enligt artikel 16, skall domstolen enligt artikel 19 i Brysselkonventionen
självmant förklara sig obehörig. I den franska språkversionen preciseras, i motsats till i den tyska, den engelska, den italienska
och den nederländska språkversionen – att det måste avse en talan som väcks ”à titre principal”. Bestämmelserna i artikel
19 i Brysselkonventionen har ingående avhandlats under förfarandet vid domstolen. Det har därvidlag förtydligats att artikel
19 inte är en behörighetsregel och att tolkningen av artikel 19 inte är avgörande för tolkningen av artikel 16 i Brysselkonventionen.
Oavsett tolkningen av artikel 19 utesluts det inte i Brysselkonventionen att artikel 16.4 även kan tillämpas i mål i vilka
domstolen inte redan har varit tvungen att förklara sig obehörig när målen anhängiggjordes.
35.
Sammanfattningsvis har det i Brysselkonventionen införts en tvingande reglering för hur behörigheten är fördelad, men det
har därvidlag inte föreskrivits att alla patentmål skall omfattas av artikel 16.4. Det framgår å andra sidan inte av Brysselkonventionens
lydelse att konventionslagstiftaren har önskat att begränsa dess verkan till mål där huvudyrkandet gäller ett patents giltighet
eller i förekommande fall att patentet saknar verkan.
C –
Bedömning i sak
36.
Den hänskjutande domstolen har som sagt frågat om räckvidden av den exklusiva behörighet som enligt artikel 16.4 i Brysselkonventionen
givits till domstolarna i den stat där ett patent registrerats eller deponerats. I de yttranden som ingivits till domstolen
har tre hypoteser förts fram (se, för ett mer detaljerat resonemang, avsnitt III i detta förslag till avgörande):
- –
- Hypotes 1: artikel 16.4 är endast tillämplig om huvudyrkandet i målet avser frågan huruvida ett patent är giltigt eller inte.
- –
- Hypotes 2: frågor om ett patents giltighet och om patentintrång kan i praxis inte skiljas åt och artikel 16.4 är således även
tillämplig i mål om patentintrång.
- –
- Hypotes 3: endast den domstol som anges i artikel 16.4 är behörig att pröva frågan huruvida ett patent är giltigt eller inte
eller i förekommande fall om det saknar verkan. Andra frågor om patent omfattas inte av artikel 16.4.
37.
Jag föreslår av följande skäl domstolen att välja hypotes 3.
38.
Till att börja med bortfaller hypotes 2. Såsom domstolen har understrukit i domen i målet Duijnstee vilar artikel 16.4 i Brysselkonventionen
på distinktionen mellan mål om meddelande och registrering av ett patent å ena sidan, i vilka målen vanligen gäller patentets
giltighet, och tvister om patentintrång å andra sidan. Hypotes 2 kan vara attraktiv ur rättssäkerhetssynpunkt och med avseende
på enhetligheten i det rättsliga förfarandet. Den strider emellertid mot konventionslagstiftarens uttryckliga val att inte
låta alla mål om patent och andra industriella immaterialrättigheter omfattas av artikel 16.4 i Brysselkonventionen.
39.
Vidare bortfaller även hypotes 1. Fastän denna hypotes kan försvaras genom en strikt grammatikalisk tolkning av artikel 16.4
skulle ett val av denna hypotes möjliggöra för käranden i ett tvistemål att undandra sig det tvingande valet av forum i artikel
16.4. Detta bekräftas av omständigheterna i målet vid den nationella domstolen. GAT har – under förutsättning att hypotes
1 godtas – med rätta valt att väcka talan om fastställelse av att ett patentintrång inte skett vid tysk domstol. Företaget
hade emellertid även vid tvistemålsdomstolen kunnat välja att i första hand bestrida att LuK:s patent var giltigt. I så fall
skulle företaget enligt artikel 16.4 i Brysselkonventionen ha fått vända sig till domstolen i den medlemsstat där patentet
är registrerat, i förevarande fall Frankrike.
40.
Denna valfrihet för käranden i ett tvistemål – med därav åtföljande konsekvenser för domstolens behörighet – strider mot kravet
att systemet skall vara förutsebart för svaranden och därmed mot en av utgångspunkterna i domstolens rättspraxis.
(14)
En sådan valfrihet strider även mot syfte och innebörd i artikel 16.4 i Brysselkonventionen, som är av tvingande karaktär.
41.
Hypotes 3 är däremot enkel att försvara. Hypotesen medför nämligen att den exklusiva behörighet som föreskrivs i artikel 16.4
får helt avgörande betydelse om en rättighet som beviljats av en myndighet i en medlemsstat – eller som registrerats av denna
myndighet – bestrids i ett tvistemål. Målet gäller då bland annat avgörandet från myndigheten som sådan, varigenom avgörandet
även innehåller förvaltningsrättsliga delar. Ett avgörande av en nationell myndighet skall i de fall där det är möjligt underkastas
en prövning av det landets egna domstolar och inte en prövning av en utländsk myndighet. Jag kan i detta sammanhang för övrigt
se en likhet med domen i målet Reichert och Kockler, i vilken domstolen använde närhetskriteriet avseende vissa yrkanden rörande
fast egendom (se punkt 27 ovan).
42.
Ovanstående överväganden gäller oberoende av det förfarande som pågår då det görs gällande att ett patent är ogiltigt. Det
är syftet med målet som är avgörande och inte kärandens formulering av huvudyrkandet i målet. Den hänskjutande domstolen har
dock frågat huruvida det är av betydelse på vilket stadium av förfarandet som frågan om patentets ogiltighet eller i förekommande
fall dess avsaknad av verkan aktualiseras. Som jag ser det skall denna fråga besvaras nekande. Kärnan i den lösning som jag
föreslår är att endast domstolen i en medlemsstat där ett patent deponerats eller registrerats skall avgöra om det är giltigt
eller inte. Därigenom saknar det betydelse på vilket stadium av förfarandet som det görs gällande att patentet är ogiltigt,
vilket gäller oberoende av det förhållandet att Brysselkonventionen så långt som möjligt skall tolkas autonomt, det vill säga
fristående från medlemsstaternas processrätt.
43.
Vid ett ”rent” patentintrångsförfarande saknas ett sådant band till den nationella myndigheten. Dessa mål gäller intrång i
en annan persons subjektiva rätt och skiljer sig i princip inte från andra jämförbara tvistemål om subjektiva rättigheter
utanför det immaterialrättsliga området. Denna uppfattning om distinktionen mellan mål om patentintrång och mål om fastställelse
av ett patents giltighet har direkt stöd i Brysselkonventionens lydelse. Denna ovannämnda distinktion har även godtagits av
domstolen i domen i målet Duijnstee.
44.
Konventionslagstiftaren har uttryckligen förklarat att patentintrång (eller exempelvis varumärkesintrång) inte skall omfattas
av artikel 16.4 i Brysselkonventionen. Det skulle – även i samband med kravet på jämvikt i systemet – vara felaktigt att tolka
artikel 16.4 på ett sådant sätt att även ”rena” patentintrångsmål skulle undandras huvudregeln i artikel 2 i Brysselkonventionen.
En sådan tolkning skulle dessutom strida mot domstolens bedömning att undantag från den allmänna behörighetsregeln i artikel
2 första stycket i Brysselkonventionen inte skall ges en mer extensiv tolkning än vad som krävs för att inte äventyra regelns
syfte.
(15)
45.
Jag vill i fullständighetens intresse peka på domen i målet Gantner Electronic
(16)
, som avser artikel 21 i Brysselkonventionen. I artikel 21 regleras situationen om talan väcks vid domstolar i olika konventionsstater
rörande samma sak och målen gäller samma parter. Domstolen underströk i ovannämnda dom att det rörande domstols behörighet
vid prövningen av talan endast skall tas hänsyn till de olika kärandenas respektive yrkanden men inte till en svarandes grunder
för bestridande härav. Med en annan lösning skulle det beroende av innehållet i svaromålet – som nödvändigtvis först inges
under förfarandets gång – kunna göras ändringar i behörighetsfördelningen. Därtill kommer att om svarandens grunder för bestridande
av käromålet beaktades skulle svaranden ges möjlighet att handla i ond tro och därmed hindra ett redan anhängigt förfarande.
46.
Som jag ser det medför domen i målet Gantner Electronic inte att artikel 16.4 inte skall tillämpas om svaranden bestrider
ett patents giltighet under ett intrångsförfarande. I Brysselkonventionen föreskrivs tillräckliga mekanismer för att upprätthålla
ett lämpligt rättsskydd. Den domstol som skall bedöma intrånget kan överlämna målet i dess helhet, den kan vilandeförklara
målet till dess att en domstol i en annan medlemsstat som är behörig enligt artikel 16.4 har avgjort om patentet är giltigt
eller inte eller själv pröva invändningen för det fall svaranden handlar i ond tro.
47.
Avslutningsvis har ett av de huvudargument som har anförts i yttrandena inför domstolen i detta mål gällt det rättsliga förfarandets
organisation och processekonomi. Utifrån detta perspektiv sett är emellertid inte heller den föreslagna lösningen idealisk.
Precis som vid andra lösningar föreligger även här en fara för att domstolar i flera medlemsstater involveras och att dessa
domstolar fattar inbördes motstridiga avgöranden. Det är vanligtvis så att en patentinnehavare innehar patent på samma produkt
eller samma metod i flera medlemsstater. Konsekvensen blir att domstolarna i dessa medlemsstater samtidigt blir exklusivt
behöriga så snart frågan om ett patents giltighet aktualiseras under ett intrångsförfarande. Det gör i sig inte intrångsförfarandet
enklare.
V – Förslag till avgörande
48.
Mot bakgrund av det som ovan anförts föreslår jag att domstolen skall besvara den fråga som ställts av Oberlandesgericht Düsseldorf
på följande sätt:
I artikel 16.4 i konventionen av den 27 september 1968 om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens
område föreskrivs att en domstol har behörighet om talan avser giltigheten eller verkan av ett patent, eller någon annan immateriell
rättighet som nämns i denna bestämmelse. Artikel 16.4 är således tillämplig om svaranden i ett förfarande om fastställelse
av patentintrång, eller käranden i ett förfarande om fastställelse av att patentintrång inte skett, gör gällande att patentet
är ogiltigt respektive saknar verkan.
- 1 –
- Originalspråk: nederländska.
- 2 –
- EGT L 299, 1972, s. 32. En konsoliderad version av den under mellantiden ändrade konventionen återfinns i EGT 1998, C 27,
s. 1.
- 3 –
- Se exempelvis dom av den 27 september 1988 i mål C-189/87, Kalfelis (REG 1988, s. 5565; svensk specialutgåva, volym 9, s.
729), punkt 19, och en nyligen meddelad dom av den 10 juni 2004 i mål C-168/02, Kronhofer (REG 2004, s. I-0000), punkterna
12–14.
- 4 –
- EGT L 12, s. 1. Brysselkonventionen gäller även för Konungariket Danmark.
- 5 –
- EGT C 59, 1979, s. 1.
- 6 –
- Se, avseende artikel 16 i Brysselkonventionen, domstolens beslut av den 5 april 2001 i mål C‑518/99, Gaillard (REG 2001, s.
I- 2771), punkt 13.
- 7 –
- Se likaså beslutet i ovanstående fotnot , punkt 14.
- 8 –
- Förslag till avgörande inför dom av den 11 juli 2002 i mål C-96/00, Gabriel (REG 2002, s. I‑6367), punkt 46 i förslaget.
- 9 –
- Se den nyligen meddelade domen i målet Kronhofer, ovan fotnot 2, punkt 15 (avseende artikel 5.3 i Brysselkonventionen).
- 10 –
- Dom av den 19 januari 1990 i mål C-115/88, Reichert och Kockler (REG 1990, s. I-27), punkterna 10 och 11.
- 11 –
- Dom av den 15 november 1983 i mål C-288/82; Duijnstee (REG 1983, s. 3663).
- 12 –
- Se fotnot 4.
- 13 –
- Se fotnot 4.
- 14 –
- Se ovan punkt 23.
- 15 –
- Se ovan punkt 24.
- 16 –
- Dom av den 8 maj 2003 i mål C-111/01, Gantner Electronic (REG 2003, s. I-4207).