This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0489
REPORT FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL Annual Report on the European Union’s Humanitarian Aid and Civil Protection Policies and their Implementation in 2011
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Årsrapport om Europeiska unionens politik för humanitärt bistånd och civilskydd och dess genomförande under 2011
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Årsrapport om Europeiska unionens politik för humanitärt bistånd och civilskydd och dess genomförande under 2011
/* COM/2012/0489 final */
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Årsrapport om Europeiska unionens politik för humanitärt bistånd och civilskydd och dess genomförande under 2011 /* COM/2012/0489 final */
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL
EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Årsrapport om Europeiska unionens politik för
humanitärt bistånd och civilskydd och dess genomförande under 2011 1. Inledning När en katastrof inträffar
krävs det hjälpinsatser, och det snabbt. Världssamfundet har en moralisk
skyldighet att hjälpa världens mest utsatta befolkningsgrupper vid
krissituationer, eftersom denna hjälp kan betyda skillnaden mellan liv och död.
Europeiska unionen tar denna skyldighet på stort allvar. Den är tillsammans med
sina 27 medlemsstater den största givaren av humanitärt bistånd i världen och
svarar för ungefär hälften av det globala katastrofbiståndet till offren för
naturkatastrofer och katastrofer orsakade av människor. EU verkar dessutom för
att stärka iakttagandet och efterlevnaden av den internationella humanitära
rätten. Denna årsrapport handlar om Europeiska
kommissionens åtgärder på områdena humanitärt bistånd och civilskydd under
2011. Syftet med dessa åtgärder är att rädda och bevara liv överallt där människor
är i behov av nödhjälp samt att förhindra och lindra mänskligt lidande, utan
att detta medför att de befolkningsgrupper som drabbats av en naturkatastrof
eller en katastrof orsakad av människor förlorar sin integritet eller
värdighet. Europeiska gemenskapens kontor
för humanitärt bistånd (Echo) inrättades 1992 för att ge uttryck åt Europas
solidaritet gentemot behövande världen över. Echo ombildades till kommissionens
generaldirektorat för humanitärt bistånd 2004 och utvidgades 2010 till att även
omfatta civilskydd i syfte att förbättra samordningen och kvaliteten på
katastrofinsatserna inom och utanför EU. Kommissionen har kanaliserat ungefär
14 miljarder euro via Echo sedan det inrättades. Dessa medel som hämtats från
EU:s allmänna budget har gått till offer för konflikter och katastrofer i fler
än 140 länder världen över. Under de senaste fem åren har det i genomsnitt
tillhandahållits 1 miljard euro per år. Detta bistånd har hjälpt närmare 150
miljoner människor ur världens mest sårbara befolkningsgrupper som drabbats av
en naturkatastrof eller en katastrof orsakad av människor. Humanitärt bistånd är det ena av Europeiska unionens två viktigaste instrument för att
tillhandahålla katastrofbistånd till människor utanför EU omedelbart efter en
katastrof. EU:s humanitära bistånd grundar
sig på principerna om humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende.
Alla kommissionens beslut måste stå i samklang med dessa fyra principer som
utgör kärnan i det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd. EU:s humanitära
bistånd tillhandahålls utan politiska hänsyn och är undantagslöst inriktat på
att hjälpa de mest behövande, oavsett nationalitet, religion, kön, etniskt
ursprung och politisk tillhörighet. Detta åtagande om principstyrt humanitärt
bistånd är förankrat i Lissabonfördraget (artikel 214 i fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt). Det andra viktiga instrumentet är civilskydd.
Civilskyddsmekanismen har 32 deltagarländer, däribland alla EU:s medlemsstater,
och tillhandahåller resurser, t.ex. sök- och räddningsteam och utrustning, när
ett katastrofdrabbat land begär bistånd Den leds via övervaknings- och
informationscentrumet vid Echo. Utnämningen av Kristalina Georgieva 2010 till
den första kommissionsledamoten för internationellt samarbete, humanitärt
bistånd och krishantering innebar att dessa instrument sammanfördes, vilket gav
en bättre samordning av EU:s krisinsatser. Genom sitt humanitära bistånd och civilskydd kan
Europeiska unionen ge uttryck för sitt åtagande att stödja befolkningsgrupper som
behöver bistånd, både inom och utanför unionen, i de situationer där de är som
mest sårbara. Detta bistånd bidrar till att uppfylla ett av de
strategiska målen för EU:s yttre åtgärder som anges i artikel 21 i fördraget om
Europeiska unionen. Det har även ett brett stöd hos den europeiska
allmänheten. Det framgår av en Eurobarometerundersökning som gjorts helt
nyligen att allmänhetens stöd för EU:s humanitära bistånd och civilskydd har
ökat under de senaste åren, trots den ekonomiska krisen. · Nio av tio (88 %) ansåg att det är viktigt att Europeiska unionen fortsätter att finansiera humanitära biståndsåtgärder. Detta är en ökning med 9 procentenheter i förhållande till den föregående undersökningen 2010. Nästan lika många (84 %) anser att det humanitära biståndet bör fortsätta. · Det finns även ett starkt stöd (71 %) för kommissionens roll som samordnare av EU:s humanitära bistånd, vilket är en ökning med 13 procentenheter jämfört med 2010. En stor majoritet av de svarande (88 %) stödjer även ett initiativ för att genom en frivilligkår få unga människor att delta i EU:s humanitära insatser. · Vad gäller civilskyddet instämmer 82 % i att det är bättre med en samordnad EU-insats vid katastrofer än att de enskilda länderna genomför insatser var och en för sig. · Det framgick av undersökningen om civilskydd att det finns oro för att det ska inträffa katastrofer i EU. 75 % av de tillfrågade svarade att de var oroade över katastrofer orsakade av människor, t.ex. oljeutsläpp och kärnkraftsolyckor. Därefter kom översvämningar och jordbävningar med 67 %, under det att 64 % uppgav att de framförallt var oroade över terroristattacker och 59 % var oroade över väpnade konflikter. · 68 % av Europas befolkning känner till att EU finansierar humanitärt bistånd. Fyra av tio (38 %) känner till att EU samordnar civilskyddsinsatser. · Ungefär en tredjedel anser att de fått god information om EU:s humanitära bistånd, vilket är en ökning med 12 % i förhållande till den föregående undersökningen. I civilskyddsundersökningen uppgav 19 % att de anser att de fått god information om EU:s åtgärder. I båda undersökningarna angav de svarande att de föredrog informationskällorna tv och internet och därefter tidningar och radio. 2. Biståndets globala sammanhang Under 2011 ökade de
humanitära kriserna, katastroferna och sårbarheten världen över.
Utvecklingen med ökade behov som inte kan täckas med tillgängliga resurser
fortsätter. Det har blivit allt svårare och alltmer komplicerat att
tillhandahålla humanitärt bistånd och civilskydd. Eftersom naturkatastroferna
är både många och allvarliga så har också de plötsliga humanitära katastroferna
blivit allt fler, framför allt mycket stora katastrofer som t.ex. de som
inträffat på Afrikas horn och i Japan. Enligt den statistik som
publicerats av Cred (Centre for Research on the Epidemiology of Disasters)[1] och UNISDR (FN:s kontor för
katastrofriskreducering)[2]
inträffade det 302 naturkatastrofer av varierande omfattning under 2011 som
dödade närmare 30 000 människor och fick följder för 206 miljoner människor världen
över. Runt 106 miljoner människor drabbades av översvämningar och 60 miljoner
av torka, under det att 1,6 miljoner blev offer för jordbävningar. Den region
som drabbades hårdast var Asien med 45 % av katastroferna och 89 % av det
totala antalet katastrofoffer. Katastroferna hade både förödande och varierande
konsekvenser och leder till att både människoliv, bostäder, skördar och
utkomstmöjligheter går till spillo. Även om vi bara nämnt ett fåtal katastrofer så
har verkningarna av dessa katastrofer varit så omfattande att det
internationella humanitära samfundet nästan nått sin gräns. Under 2011 var FN
tvunget att komma med sin största finansieringsbegäran någonsin (5,7 miljarder
euro) när det gäller humanitära behov. Klyftan mellan de ökande humanitära
behoven, å ena sidan, och de allt knappare ekonomiska resurser som finns
tillgängliga för dessa behov, å andra sidan, fortsätter att växa, särskilt mot
bakgrund av den ekonomiska och finansiella kris som drabbat många av
givarländerna i västvärlden. Denna situation, i kombination med den kroniska
sårbarhet som finns i många delar av världen, har direkta följder för
miljontals människor som är i behov av bistånd. Den gör även att givarna måste fördubbla sina
katastrofinsatser och göra dem effektivare genom att använda sina begränsade
resurser på ett bättre sätt. För Echos del innebär detta att det måste göra
effektivitetsvinster i samarbetet med sina partner och öka investeringarna för
att förbättra beredskapen och motståndskraften hos sårbara befolkningsgrupper.
Det är dessutom nödvändigt att till fullo utnyttja de synergieffekter som finns
mellan det humanitära biståndet och civilskyddet. Eftersom EU ingår i det övergripande
internationella humanitära systemet har det även en viktig roll att spela
när det gäller att uppmuntra andra länder och regioner att öka sitt deltagande
på området katastrofberedskap och katastrofinsatser, så att
tillväxtekonomiernas växande resurser i ökad utsträckning kan användas till
humanitära insatser och katastrofinsatser. Humanitära katastrofer orsakade av människor
beror fortfarande till största del på interna civila konflikter, vilka allt
oftare leder till att civilbefolkningen utsätts för våld och lidande. Denna typ
av konflikt karaktäriseras ofta av att de stridande inte respekterar den
internationella humanitära rätten eller de humanitära principerna, vilket
minskar det humanitära utrymmet, dvs. de områden inom vilka humanitärt bistånd
utan hinder kan tillhandahållas neutralt och opartiskt. Det har blivit allt
svårare att få fram den humanitära hjälpen till de behövande och att skydda
civilbefolkningen och de humanitära hjälparbetarna i dessa sammanhang. Både
situationen i dess helhet och arbetsförhållandena har försämrats i alla dessa
avseenden, särskilt i Somalia, Demokratiska republiken Kongo, Afghanistan och
Nordkorea. Till följd av dessa problem har man i det
internationella humanitära samfundet blivit alltmer medveten om vikten av att
stärka utsatta gruppers beredskap och motståndskraft så att dessa kan
handskas bättre med katastrofer och därmed se till att verkningarna av en
katastrof inte blir fullt lika förödande för de drabbade befolkningarna och
deras utkomstmöjligheter. De långsiktiga verkningarna för människors liv
och utkomstmöjligheter efter en större kris, som t.ex. jordbävningen på Haiti
2010 och översvämningarna i Pakistan, är goda exempel på hur viktigt det är att
man redan i det inledande skedet av en humanitär insats även planerar för de
långsiktiga återuppbyggnads- och utvecklingsbehoven. Det krävs att biståndsarbetarna
och utvecklingsaktörerna samarbetar för att man ska ha en chans att minska den
förödande inverkan som ständigt återkommande katastrofer har på möjligheterna
till en hållbar utveckling på sikt. Av denna anledning fortsatte arbetet med
att knyta samman katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd
under 2011, t.ex. genom att kommissionens avdelningar gemensamt
programplanerade budgeten för livsmedelstrygghet i vissa regioner och ett nära
samarbete med stabilitetsinstrumentet (kortsiktiga åtgärder) för att skapa en
snabb återhämtning. Det kan bland annat handla om att utarbeta och testa
gemensamma metoder, öka samarbetet mellan biståndsarbetare och
utvecklingsaktörer och att hitta fler innovativa lösningar när det gäller det
praktiska genomförandet ute på fältet. 3. EU:s verksamhet på områdena humanitärt
bistånd och civilskydd under 2011 EU tillhandahöll via kommissionen (Echo) ett
betydande behovsrelaterat humanitärt bistånd och underlättade
tillhandahållandet av civilskyddsbistånd in natura till ett värde av totalt 1
154 miljoner euro under 2011. Dessa medel fördelade sig enligt följande: ·
Humanitärt bistånd till ungefär 117 miljoner
människor[3]
i 91 länder utanför EU till en genomsnittskostnad per mottagare på 10 euro. ·
Snabbinsatser på grundval av 18 ansökningar om
bistånd inom ramen för civilskyddsmekanismen, både inom och utanför EU. Den ursprungliga budgeten för humanitärt bistånd
på 853 miljoner euro utökades vid flera tillfällen som svar på nya kriser och
naturkatastrofer som inträffade under året, t.ex. den interna konflikten i
Libyen, krisen efter valet i Elfenbenskusten, hungersnöden som orsakades av
torkan och därefter förvärrades ytterligare genom konflikten på Afrikas horn,
konflikten i Sudan rörande Sydsudans oberoende och översvämningarna i Pakistan.
För att täcka dessa ytterligare behov hämtades nya medel från EU:s reserv för
katastrofbistånd, tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) som är avsedd för
humanitärt bistånd till Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, bidrag från Efta[4], bidrag och överföringar från
andra budgetposter under rubriken yttre bistånd (rubrik 4) i EU:s allmänna
budget. Av de totala EU-medel som tillhandahölls 2011
anslogs 42 % till utdragna kriser, 38 % till naturkatastrofer och 20 % till ad
hoc-kriser och ingripanden. Naturkatastrofer fortsatte
att vålla mänskligt lidande och allvarliga skador världen över under 2011.
Kommissionen använder sig av en strategi i två delar för detta slags
katastrofer. ·
Snabba insatser för att
tillhandahålla humanitärt bistånd och för att underlätta och samordna det
civilskyddsbistånd som EU:s medlemsstater på frivillig basis ger till andra
stater (EU-stater eller tredjeländer) som deltar i civilskyddsmekanismen när
mekanismen aktiveras. ·
Katastrofberedskap som
innebär att man lokaliserar de geografiska områden och befolkningsgrupper som
är som mest utsatta för naturkatastrofer och inrättar särskilda
katastrofberedskapsprogram för dessa. Under 2011
tillhandahöll kommissionen humanitärt bistånd för att hantera verkningarna av
följande katastrofer: ·
Den trefaldiga katastrofen i Japan med både
jordbävning, tsunami och en kärnkraftsolycka. ·
Torkan i Västafrika
(Burkina Faso, Mauretanien, Mali, Niger och Tchad), på Afrikas horn (Djibouti,
Etiopien, Kenya, Somalia) och i Central- och Sydamerika (Paraguay, Bolivia,
Honduras, El Salvador och Guatemala). ·
Översvämningarna i
Pakistan, Bangladesh, Indien, Sri Lanka och Peru. ·
Cyklonerna/orkanerna/de tropiska stormarna i Sydostasien (Kambodja, Laos, Filippinerna, Thailand och Vietnam), i
Centralamerika (El Salvador, Guatemala, Honduras och Nicaragua) och i
Västindien (Saint Lucia). ·
Epidemierna i Kamerun. 3.1. Humanitära biståndsinsatser Afrikas horn drabbades av en omfattande
humanitär kris under 2011. Kombinationen av höga livsmedelspriser,
utebliven regnperiod, en ökning av antalet fördrivna (huvudsakligen beroende på
den våldsamma konflikten i Somalia) och ett begränsat tillträde för humanitär
hjälp ledde till en snabb försämring av livsmedelstryggheten och
nutritionsstatusen för de utsatta befolkningsgrupperna. Situationen förvärrades
ytterligare genom att dessa befolkningar redan var fattiga och hade bristande
förmåga att hantera situationen. Under andra halvåret 2011 var fler än 13
miljoner människor drabbade av denna kris. Kommissionen reagerade genom att
mobilisera mer än 181 miljoner euro för att hjälpa de mest utsatta
befolkningsgrupperna i regionen. Kommissionen tillhandahåller inte bara
katastrofinsatser utan verkar även för att förbättra katastrofförebyggandet och
katastrofberedskapen, både inom och utanför EU, särskilt i regioner där risken
för naturkatastrofer är stor. Katastrofriskreducering och anpassning
till klimatförändringen var de områden som fick mest medel under 2011.
Echo inledde nya Dipecho-program i södra Asien, Sydamerika, Stillahavsområdet
och Västindien. Dessutom integrerades riskreducering i alla biståndsinsatser. Vad gäller ”katastrofer orsakade av
människor” så utvecklade sig de politiska protesterna i Libyen till ett
inbördeskrig som tills sist krävde Nato-ledda luftangrepp för att skydda
civilbefolkningen. Konflikten i Libyen skapade en stor flyktingkris vid
gränserna gentemot Tunisien och Egypten. Denna kris krävde att EU gick in och
hjälpte till med de humanitära insatserna och repatrieringen av flyende
personer som arbetat i Libyen före konflikten. Den kris som utbröt efter valet
i Elfenbenskusten fortsatte, vilket även drabbade grannländerna. I Irak
har säkerhetsläget försämrats alltsedan parlamentsvalet den 7 mars 2010.
Rebeller fortsatte att angripa polis och soldater, samt även civila, genom
intensiva bombattacker i ett försök att undergräva förtroendet för de irakiska
säkerhetsstyrkorna, eftersom de amerikanska styrkorna höll på att göra sig
klara att lämna landet i slutet av 2011. Förutom dessa kriser ingrep kommissionen även i
flera olika utdragna och komplicerade krissituationer. Det rörde sig
bland annat om följande kriser: Sudan och Sydsudan:
den officiella delningen av Sudan i två länder skedde till en början under
lugna omständigheter och Sydsudan blev världens 196:e land den 9 juli 2011. De
väpnade konflikterna längs den nya gränsen håller emellertid på att förvärras
och det pågår fortfarande svåra förhandlingar om ett rad olösta tvistemål
(t.ex. hur man ska dela på oljeinkomster och hur gränsen ska stakas ut). Under
tiden har det dessutom inträffat flera nya kriser, vilket lett till att de
humanitära behoven ökat kraftigt i Sudan och Sydsudan. De ockuperade palestinska områdena, där
befolkningen som fortfarande lever under israelisk ockupation har en mycket svår
situation och dåliga sociala förhållanden. En utdragen social och ekonomisk
kris med kraftiga inskränkningar i rörelsefriheten och fortsatt förstörelse av
fysiska tillgångar har lett till en kraftig ökning av fattigdomen och
arbetslösheten. På Västbanken satte de israeliska bosättningarnas utbredning,
bosättarnas våld mot palestinier och säkerhetsbarriären sin prägel på
vardagslivet. De stränga kontrollerna för palestinier som reser in till Israel
och östra Jerusalem finns fortfarande kvar och jordbrukarna har svårigheter med
att tillgå sin mark nära säkerhetsbarriären och bosättningarna. Tusentals
husägare levde under hot om rivning, samtidigt som antalet avhysningar ökade. I Demokratiska republiken Kongo, där
det finns 1,9 miljoner fördrivna personer av en total befolkning på 71
miljoner, var den humanitära situationen fortfarande svår i många områden.
Stora delar av skörden gick förlorad på grund av problem med tillgängligheten
och konflikter. Det finns fortfarande många internt fördrivna i de konfliktdrabbade
områdena norra och södra Kivu i östra delen av landet. Även om läget gradvis
stabiliserat sig i några delar av norra Kivu så har det försämrats rejält i
andra delar, vilket gör att man totalt sett har en mycket instabil situation. I
provinsen Equateur ledde en konflikt mellan olika etniska grupper i slutet av
2009, där armén ingrep, till många fördrivna och stora flyktingströmmar till
Republiken Kongo och Centralafrikanska republiken. De ihärdiga attacker som
genomförts av Lord’s Resistance Army (LRA) har lett till enormt många fördrivna
inom provinsen Orientale och betydande flyktingströmmar till Centralafrikanska
republiken. Trots att komplicerade krissituationer tärt på
resurserna under de senaste åren och trots brott mot de humanitära principerna
och bristande säkerhet för de humanitära hjälparbetarna så har den humanitära
situationen förbättrats i vissa fall. Det finns till exempel tecken som tyder
på att förhållandena förbättras om de humanitära insatserna följs upp med
lämpliga riktade åtgärder[5]. 3.2. Civilskyddsinsatser Vad gäller civilskydd aktiverades EU:s civilskyddsmekanism
18 gånger under årets lopp[6]
(4 gånger inom och 14 gånger utanför EU) för händelser som t.ex. explosionen
vid en flottbas på Cypern, skogsbränderna i Grekland och Albanien, översvämningarna
i Pakistan, jordbävningen i Turkiet samt jordbävningen och tsunamin
i Japan. Vidare evakuerades EU-medborgare och tredjelandsmedborgare från Libyen
under krisen där. Experter sändes ut på tolv bedömnings- och
samordningsuppdrag, vilka ägde rum både inom och utanför EU. I slutet av 2011 antog kommissionen förslaget
till beslut om en civilskyddsmekanism för unionen[7]. Detta förslag är fortfarande
under behandling i rådet och parlamentet. Närmare detaljer anges i avsnitt 4. Syftet med detta lagförslag är att stärka
mekanismens instrument. I dagsläget sätts EU:s civilskyddsresurser till största
del in på grundval av frivilliga erbjudanden från de 32 deltagarländerna som
görs från fall till fall. Kommissionen har för avsikt att övergå till ett system
med förhandsplanering, eftersom detta gör det möjligt att snabbt vidta
åtgärder. 3.3. Ekonomiska och mänskliga
resurser Fler än 300 personer arbetar
vid Echos huvudkontor i Bryssel och fler än 400 arbetar vid 44 lokalkontor i 38
olika länder världen över. Direkt efter det att en katastrof inträffat sänds de
humanitära experterna ut på fältet för att göra en behovsanalys och övervaka
genomförandet av de humanitära projekt som finansieras med EU-medel. Denna
behovsbaserade strategi är en viktig del i EU:s humanitära bistånd och av
metoden för att distribuera detta bistånd till de ungefär 200 partnerna, vilka
utgörs av icke-statliga organisationer, FN-organ, andra internationella
organisationer (t.ex. Internationella rödakorskommittén och Internationella
rödakors- och rödahalvmånenfederationen) och vissa av EU-medlemsstaternas
specialorgan. Det är viktigt för Echo att ha en bred
uppsättning partner, eftersom detta gör att man kan täcka de växande behoven i
olika delar av världen, ofta i alltmer komplexa situationer. Tilldelningen av
de gåvor och bidrag som förvaltas av Echo sker genom att man väljer ut de bästa
av de inkomna förslagen. Under 2011 fördelades medlen mellan Echos partner
enligt följande: 50 % gick till icke-statliga organisationer, 36 % gick till
FN-organ och 14 % gick till internationella organisationer. De humanitära organisationerna har fått det allt
svårare att nå de människor som behöver hjälp. Detta beror på att det
humanitära utrymmet minskats av regeringar och beväpnade grupper som inte
iakttar ens det mest grundläggande skydd som garanteras enligt den
internationella humanitära rätten samt på att det finns säkerhetsproblem. Olika
länders regeringar har i allt högre utsträckning börjat införa restriktioner
för tillhandahållandet av humanitärt bistånd (t.ex. Sri Lanka). I många
konfliktzoner (t.ex. Demokratiska republiken Kongo, Somalia och Sudan) har de
humanitära hjälparbetarna bevittnat särskilt brutala former av krigföring,
bl.a. att civilbefolkningen görs till måltavla och att sexuellt våld används
som ett vapen. Det verkar dessutom som om det håller på att bli
allt vanligare med attacker på de humanitära hjälparbetarna, bl.a. i form av
kidnappningar, utvisningar och mord. Givarna bör bli medvetna om att det finns
säkerhetsrisker inte bara när det gäller den humanitära personalen utan även
för den finansiering och den infrastruktur som de tillhandahåller. En del
regeringar tvekar inte att tillgripa extrema metoder som att expropriera eller
"låna" medel och egendom som finansierats av givarna eller att utvisa
humanitära hjälporganisationer så snart de tagit deras tillgångar. 4. politiken för humanitärt bistånd och
civilskydd På det politiska planet arbetade kommissionen
under 2011 främst med följande strategiska initiativ: ·
Ett lagförslag om EU:s civilskydd som lades
fram i syfte att stärka de befintliga instrumenten betydligt. I dagsläget sätts
EU:s civilskyddsgrupper och resurser in till största del på grundval av
frivilliga erbjudanden från deltagarländerna. Även om EU:s civilskyddsmekanism
redan spelar en viktig roll genom att stödja, samordna och komplettera det
ömsesidiga biståndet föreslår kommissionen att man bör övergå till ett system
med förhandsplanering som medger omedelbara insatser. Det är i förbindelse med
detta som man har börjat förbereda inrättandet av centrumet för
katastrofberedskap 2013 som ska bli en effektivare efterträdare till det
nuvarande övervaknings- och informationscentrumet. Det kommer att bli ett
centrum som är handlingsberett dygnet runt och året runt, vilket kommer att
göra det möjligt för EU att spela en mer aktiv roll i planeringen,
förberedelserna, den operativa samordningen och det logistiska stödet. ·
Förberedelser inför inrättandet av den europeiska
frivilligkår för humanitärt bistånd som föreskrivs i Lissabonfördraget
(artikel 214.5 i EUF-fördraget). Under 2011 inledde Echo ett offentligt samråd,
en konsekvensbedömning och några pilotprojekt. Resultaten av denna verksamhet
kommer att användas i förslaget till den rättsliga ram för inrättandet av
frivilligkåren som förväntas antas under 2012. Echo har även lagt särskild vikt vid vissa
utvalda övergripande politiska prioriteringar i enlighet med åtagandena
i det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd[8] och den därtill hörande
handlingsplanen. Till dessa politiska prioriteringar hör till exempel en
vidareutveckling av EU:s humanitära livsmedelsbistånd. Förhandlingarna
om en modernisering av konventionen om livsmedelsbistånd ska ses mot denna
bakgrund. I syfte att göra de gemensamma insatserna för att säkra
livsmedelstryggheten och nutritionsbehoven effektivare avgav kommissionen en
avsiktsförklaring om programsamarbete på området livsmedelstrygghet och
nutrition tillsammans med de tre FN-organen FAO (FN:s livsmedels- och
jordbruksorganisation), WFP (Världslivsmedelsprogrammet) och Ifad
(Internationella jordbruksutvecklingsfonden). Kommissionen stödde
katastrofberedskapsåtgärder i regioner som ofta drabbas av naturkatastrofer.
Målet är att hjälpa lokalbefolkningen att reagera snabbt och effektivt när katastrofer
inträffar, vilket räddar många människoliv. Stödet tillhandahålls via
Dipecho-program som inleddes 2010 och nya program för södra Asien,
Stillahavsområdet, Sydamerika och Västindien. Det är emellertid inte bara genom
Dipecho-handlingsplanerna som det ges stöd till katastrofberedskap utan även
många av de viktigaste finansieringsbesluten har också de katastrofberedskap
eller mildring av katastrofverkningar bland sina mål. Integrationen av denna
aspekt sker genom åtgärder på områdena stöd till infrastruktur, upplysning och
information till allmänheten, småskaliga insatser för lindring, kartläggning
och datorbearbetning av uppgifter, varningssystem, utbildning,
institutionsuppbyggande och insatser mot klimatförändring. I enlighet med sitt uppdrag om civilskydd
uppmuntrade och främjade Echo samarbetet mellan de 32 stater[9] som deltar i
civilskyddsmekanismen. Därigenom strävar Echo efter att effektivisera systemen
för att förebygga och skydda mot naturkatastrofer, tekniska katastrofer och
katastrofer orsakade av människor som inträffar i Europa. Kommissionen började även samla in uppgifter
inom ramen för ett 18 månader långt program rörande bästa praxis på området
katastrofförebyggande, vilket var inriktat på specifika katastrofer
(jordbävningar, tsunamier, översvämningar, stormar, torka och värmeböljor) och
övergripande frågor (t.ex. planering och infrastruktur). Genomförandet av
civilskyddsmekanismen garanterar ett bättre skydd för befolkning, miljö,
egendom och kulturarvet vid katastrofer. Inom beredskapsarbetet fokuserar EU på
varningssystem, moduler och civilskyddsmekanismens utbildningsprogram (över 890
experter utbildades under 2011 och fem fullskaliga övningar fick stöd).
Dessutom gav kommissionen finansiellt stöd till ett antal projekt för samarbete
på området katastrofberedskap (t.ex. inrättandet av en grupp för evakuering av
allmänheten, evakuering vid en kärnkraftsolycka, räddningsinsatser under jord
och rengöring av stränder efter oljeutsläpp). Stöd som grundades på de resurser som
medlemsstaterna ställt till förfogande, lämnades till katastrofdrabbade länder
inom och utanför EU, efter en begäran från regeringen i det berörda landet. [1] www.cred.be. [2] www.unisdr.org. [3] 105 miljoner människor fick hjälp i form av humanitärt
bistånd och livsmedelsbistånd och 12 miljoner i form av katastrofförebyggande
åtgärder. [4] Europeiska frihandelssammanslutningen. [5] Såsom förklaras närmare genom konkreta exempel i
följedokumentet. Se exemplen Tchad, Burundi/Tanzania eller, i kapitel 3.9,
exemplet rörande övergång och återhämtningsförmåga. [6] Ansökningarna gällde aktivering av mekanismen i 18 fall,
förvarningar i 3 fall och övervakning i 6 fall. [7] KOM(2011)934 slutlig, 20.12.2011. [8] Antagen av rådet, Europaparlamentet och kommissionen den
18 december 2007 — EUT C 25, 30.1.2008, s. 1. [9] EU:s 27 medlemsstater, Norge, Island, Liechtenstein,
Kroatien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.