Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o določitvi pravil varovanja zunanjih meja na morju v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Evropska agencija za upravljanje operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske unije /* COM/2013/0197 final - 2013/0106 (COD) */
OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA 1.1. Postopek in sprejetje Sklepa
Sveta 2010/252/EU[1] Oktobra 2009 je Evropski svet pozval Komisijo,
naj predstavi predloge za vzpostavitev „jasnih skupnih postopkov delovanja, ki
vključujejo jasna pravila delovanja v skupnih operacijah na morju, pri čemer je
treba ustrezno poskrbeti za zaščito ljudi v stiski, ki potujejo v t. i.
mešanih tokovih, v skladu z mednarodnim pravom“[2].
Navedeno je bilo ponovno potrjeno v Stockholmskem programu iz decembra 2009, ko
je Evropski svet pozval Komisijo, naj najpozneje do leta 2010 predstavi
predloge za pojasnitev in povečanje vloge Evropske agencije za upravljanje
operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske unije (v
nadaljnjem besedilu: Agencija) in pripravi „jasna pravila delovanja v skupnih
operacijah na morju, pri čemer je treba ustrezno poskrbeti za zaščito ljudi v
stiski, ki potujejo v t. i. mešanih tokovih, v skladu z mednarodnim
pravom“[3].
Svet je leta 2010 sprejel Sklep 2010/252/EU (v
nadaljnjem besedilu: Sklep) na podlagi zadevnih pozivov Evropskega sveta po
okrepitvi operacij varovanja meja, ki jih usklajuje Agencija, ter določitvi
jasnih pravil za delovanje skupnih patrulj in izkrcavanje zajetih ali rešenih
oseb za zagotovitev varnosti tistih, ki iščejo mednarodno zaščito, in za
preprečevanje izgub življenj na morju. Komisija se je odločila predlog
predložiti po postopku komitologije na podlagi člena 12(5) Zakonika o
schengenskih mejah[4],
saj je Sklep obravnavala kot dodatni ukrep na področju varovanja meja. Štelo se je, da je Sklep potreben in ustrezen
za izvajanje cilja varovanja meja, in sicer za preprečevanje nezakonitih
prehodov meja. V tem smislu se je štelo, da varovanje ne obsega samo pojma
odkrivanja, ampak se nanaša tudi na ukrepe, kot je prestrezanje plovil, ki
poskušajo nezakonito vstopiti v Unijo. Povezava iskanja in reševanja z
varovanjem meja je temeljila na dejanski praksi – migranti, ki potujejo s
plovili, nesposobnimi za plovbo, so včasih ob odkritju v nevarnem položaju. Sklep je v enem samem pravnem aktu združil
veljavne določbe prava EU in mednarodnega prava. Cilj je bil odpraviti
različne razlage pomorskega mednarodnega prava, ki jih sprejmejo države
članice, in njihove različne prakse za zagotovitev učinkovitosti operacij na morju,
ki jih usklajuje Agencija. Obstajalo je tveganje, da bi se v operaciji na morju
v enakem položaju uporabljala različna, včasih celo nasprotujoča si, pravila.
Zaradi te pravne negotovosti je bila udeležba držav članic v operacijah na
morju, ki jih usklajuje Agencija, nizka v smislu prispevanja plovil, ladij in
človeških virov. To je posledično oviralo učinkovitost operacij in slabilo
prizadevanja za solidarnost EU. Namen Sklepa je bil okrepiti zaščito temeljnih
pravic in zagotoviti spoštovanje načela nevračanja v operacijah na
morju. Nekatere države članice, poslanci Evropskega parlamenta, organizacije za
človekove pravice in akademiki so izrazili dvome glede spoštovanja temeljnih
pravic in pravic beguncev v operacijah na morju, ki jih usklajuje Agencija,
zlasti na odprtem morju. Cilj Sklepa je bil odpraviti te dvome z vzpostavitvijo
več jamstev za zagotovitev spoštovanja teh pravic, na primer zahteve, da se
zajete ali rešene osebe obvestijo o kraju izkrcanja, namenitve posebne
pozornosti potrebam ranljivih oseb in zahteve, da so mejni policisti
usposobljeni v zvezi z zadevnimi določbami na področju temeljnih pravic in
begunskega prava. Sklep je bil sprejet 26. aprila 2010 v obliki
sklepa Sveta v skladu z regulativnim postopkom s pregledom. Evropski parlament
je menil, da bi moral biti Sklep sprejet po rednem zakonodajnem postopku in ne
po postopku komitologije. Zato je pri Sodišču Evropske unije (v nadaljnjem
besedilu: Sodišče) zoper Svet vložil tožbo s predlogom za razglasitev ničnosti
Sklepa. 1.2. C-355/10: Evropski parlament
proti Svetu[5] Evropski parlament je menil, da je Sklep
presegel izvedbena pooblastila, podeljena v skladu s členom 12(5)
Zakonika o schengenskih mejah, ker je: (i) v Zakonik o schengenskih mejah
vnesel nove bistvene določbe; (ii) spremenil bistvene določbe Zakonika o
schengenskih mejah; in (iii) spremenil vsebino Uredbe (ES) št. 2007/2004[6]. Svet je predlagal, da se tožba
zavrže kot nedopustna, v nasprotnem pa menil, da je tožba neutemeljena.
Komisija je kot edina intervenientka podprla Svet. Sodišče je sodbo izreklo 5. septembra 2012.
Sklep je razglasilo za ničen na podlagi prvega razloga, saj je štelo, da so
določbe o ukrepih prestrezanja, reševanja in izkrcanja bistvene določbe
temeljnega akta, tj. Zakonika o schengenskih mejah. Sodišče ni preučilo, ali
Sklep spreminja bistvene določbe Zakonika o schengenskih mejah in ali spreminja
vsebino Uredbe (ES) št. 2007/2004. Sodišče je
odločilo, da se učinki Sklepa ohranijo v veljavi, dokler ne začne v razumnem
roku veljati nova ureditev. 2. REZULTATI POSVETOVANJ Z
ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENE UČINKA Pri ocenjevanju potrebe, da se izvede oceno
učinka, so se upoštevale naslednje ugotovitve. Prvič, pred sprejetjem Sklepa Sveta
2010/252/EU je bilo opravljeno pomembno pripravljalno delo. Leta 2005 je Svet
pozval Komisijo, naj pregleda pravni okvir, ki se uporablja za operacije
varovanja meja na morju in nato pripravi pravila na ravni Unije. Komisija je
leta 2007 predložila študijo, v kateri je analizirala mednarodni pravni
okvir za varovanje zunanjih meja na morju in ovire za njegovo učinkovito
izvajanje[7].
Istega leta je Komisija vzpostavila neformalno skupino strokovnjakov iz držav
članic in Agencije, Urada visokega komisarja ZN za begunce ter Mednarodne
organizacije za migracije, da bi pripravila smernice za operacije na morju, ki
jih usklajuje Agencija. Rezultate te neformalne skupine je Komisija uporabila
kot podlago za svoj osnutek predloga, predložen v skladu s postopkom
komitologije. Drugič, pri pripravi tega predloga se je
Komisija posvetovala z državami članicami in Agencijo prek strokovne skupine za
zunanje meje, da bi določila, v kolikšni meri bi moral ta predlog odražati
vsebino Sklepa. Na splošno so države članice menile, da bi moral ta predlog
temeljiti na Sklepu ter ohraniti omejitev področja uporabe na operacije na
morju, ki jih usklajuje Agencija, okrepiti določbe o varstvu temeljnih pravic,
pojasniti razliko med ukrepi prestrezanja in reševanja, obravnavati vprašanje
izkrcanja in zagotoviti skladnost z mednarodnimi obveznostmi, in sicer ob
upoštevanju pravnega in pravosodnega razvoja na ravni EU in mednarodni
ravni. Tretjič, ob razglasitvi ničnosti Sklepa Sveta
2010/252/EU je Sodišče zahtevalo, da se Sklep nadomesti v razumnem času. Čeprav
pojem „v razumnem času“ v sodbi ni opredeljen, se razume, da bi morala zaradi
morebitnih težavnih in dolgotrajnih razprav med obema zakonodajalcema EU
Komisija ukrepati hitro. Zaradi navedenega se je štelo, da temu
predlogu ni potrebno priložiti ocene učinka. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA Ta predlog temelji na členu 77(2)(d)
Pogodbe o delovanju Evropske unije. Z namenom, da se oblikuje politika glede
zunanjih meja, vključno z zagotavljanjem učinkovitega varovanja zunanjih meja,
kot je določeno v členu 77(1), člen 77(2)(d) določa, da Evropski parlament in
Svet po rednem zakonodajnem postopku sprejmeta vse ukrepe, potrebne „za
postopno uvedbo integriranega sistema upravljanja zunanjih meja“. Cilj politike Unije na področju zunanjih mejah
EU je zagotoviti učinkovito spremljanje prehajanja zunanjih meja, vključno z
varovanjem meja. Namen varovanja meja je preprečevanje nezakonitih prehodov
meja, odvračanje čezmejne kriminalitete in prijetje oseb, ki so nezakonito
prestopile mejo, oziroma izvedba drugih ukrepov proti njim. Varovanje meja bi
moralo učinkovito preprečevati in odvračati osebe od tega, da bi se skušale
izogniti kontroli na mejnih prehodih. Zato varovanje meja ni omejeno na
odkrivanje poskusov nezakonitega prehoda meje, ampak vključuje tudi ukrepe, kot
je prestrezanje ladij, za katere se sumi, da poskušajo vstopiti v Unijo brez
opravljene mejne kontrole, ter pravila o ravnanju v razmerah, kot sta na primer
iskanje in reševanje, ki se lahko pojavijo med operacijo na morju, in pravila
za uspešen zaključek takšne operacije. Ker ciljev tega sklepa, to je sprejetja
posebnih pravil za varovanje meja na morju, ki ga opravljajo mejni policisti,
katerih delo usklajuje Agencija, države članice ne morejo zadovoljivo doseči
zaradi različne zakonodaje in prakse in ker te cilje zaradi večnacionalne
narave operacij lažje doseže Unija, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z
načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz člena 5
Pogodbe o Evropski uniji ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za
doseganje zadevnih ciljev. Na podlagi zadevnih načel se ta predlog, kot
je veljalo tudi za Sklep, uporablja samo v okviru operativnega sodelovanja, ki
ga usklajuje Agencija, in ne zadeva dejavnosti varovanja, ki jih izvajajo
države članice same ali v medsebojnem sodelovanju zunaj navedenega okvira. 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE Ta predlog ne pomeni finančne ali upravne
obremenitve Unije. Zato ne vpliva na proračun Unije. 5. NEOBVEZNI ELEMENTI 5.1. Primerjava med tem predlogom
in Sklepom Sveta 2010/252/EU Področje uporabe in vsebina tega predloga sta
podobna področju uporabe in vsebini Sklepa. Spremembe v predlogu glede na Sklep
temeljijo na pravnem in pravosodnem razvoju, na primer spremembah Uredbe (ES)
št. 2007/2004[8]
in sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice v zadevi Hirsi Jamaa
in drugi proti Italiji[9],
na potrebi, da se zagotovi jasnost glede pojmov prestrezanja in reševanja, ter
na praktičnih izkušnjah držav članic in Agencije pri izvajanju Sklepa. 5.1.1. Oblika Izbira pravnega akta in postopki odločanja so
različni. To je predlog uredbe, ki je naslovljena na vse države članice v
skladu s Pogodbama in jo je treba sprejeti po rednem zakonodajnem postopku.
Njegova oblika odraža izbiro pravnega akta, ki ga sestavlja preambula (sklici
in osemnajst uvodnih izjav) in enajst členov, razdeljenih v štiri poglavja.
Zavezujoč je v celoti in se neposredno uporablja v državah članicah. Po drugi
strani je bil Sklep sprejet kot izvedbeni ukrep v skladu z regulativnim
postopkom s pregledom. Sestavljajo ga preambula (sklici in osemnajst uvodnih
izjav), dva člena in Priloga, razdeljena v dva dela. Del I Priloge določa
pravila za operacije na mejah na morju, ki jih usklajuje Agencija, del II
Priloge pa vsebuje nezavezujoče smernice za iskanje in reševanje ter izkrcanje
v okviru operacij na morju, ki jih usklajuje Agencija. 5.1.2. Vsebina Področje uporabe tega predloga je enako kot
pri Sklepu, tj. operacije varovanja meja na morju, ki jih države članice
izvajajo v okviru usklajevanja, ki ga vodi Agencija (člen 1). Čeprav je v
Sklepu pojem „varovanje meja“ vključeval ukrepe prestrezanja in pravila za
reševanje med operacijami varovanja meja, je še vedno obstajal dvom, ali ti
ukrepi dejansko spadajo pod pojem varovanja meje, kakor je opredeljen v
Zakoniku o schengenskih mejah. Ta predlog izrecno zajema ta širši koncept
varovanja meja z navedbo, da varovanje meja ni omejeno na odkrivanje poskusov
nezakonitega prehoda meje, ampak vključuje tudi ukrepe, kot je prestrezanje,
ter pravila o ravnanju v razmerah, kot sta na primer iskanje in reševanje, ki
se lahko pojavijo med operacijo na morju, in pravila za uspešen zaključek
takšne operacije (uvodna izjava 1 in poglavje III). Pri ponovni preučitvi Sklepa je bilo treba
upoštevati spremembe Uredbe (ES) št. 2007/2004. Agencija je zdaj pristojna tudi
za pomoč državam članicam v okoliščinah, ki zahtevajo okrepljeno tehnično pomoč
na zunanjih mejah, ob upoštevanju, da lahko v nekaterih primerih to vključuje
humanitarne krize in reševanje na morju. To pomeni, da Agencija, čeprav ni
postala organ za iskanje in reševanje niti ni prevzela nalog centra za
usklajevanje reševanja, med operacijo na morju pomaga državam članicam pri
izpolnjevanju njihove obveznosti v skladu s pomorskim mednarodnim pravom,
da nudijo pomoč osebam v nevarnosti, in ta predlog določa pravila o tem, kako
ravnati v takih primerih med operacijo na morju, ki jo usklajuje agencija
(uvodna izjava 2 in člen 9). S spremembami Uredbe (ES) št. 2007/2004 je
postal operativni načrt pravno zavezujoč akt za vse operacije, ki jih usklajuje
Agencija, in ne le za hitra posredovanja. Vsebina operativnega načrta je
navedena v členih 3a in 8e Uredbe (ES) št. 2007/2004, ki se tudi izrecno
sklicujeta na operacije na morju. Namen pravil v tem predlogu je, da postanejo
sestavni del operativnega načrta, pripravljenega v skladu z Uredbo (ES) št.
2007/2004, ob upoštevanju zahtev za operacije na morju. Pravni in pravosodni razvoj v zvezi z varstvom
temeljnih pravic sta prav tako upoštevana v tem predlogu. Člen 4, ki ureja
varstvo temeljnih pravic in načelo nevračanja v operacijah na
morju, obravnava pomisleke Evropskega sodišča za človekove pravice iz njegove
sodbe v zadevi Hirsi Jamaa in drugi proti Italiji glede izkrcanja
zajetih ali rešenih oseb v tretjih državah v zvezi z odnosi med državami
članicami in tretjimi državami ter obveznostmi držav članic do posameznika.
Navedeni člen se nanaša na praktično izvajanje načela nevračanja, kakor
je določeno v členu 19(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah.
V primeru izkrcanja v tretji državi je treba zajete ali rešene osebe pred
izkrcanjem, kolikor je to mogoče, identificirati in oceniti njihove osebne
okoliščine. Zajete ali rešene osebe je treba na ustrezen način obvestiti tudi o
kraju izkrcanja in jim ponuditi možnost, da navedejo razloge za domnevo, da bi
bilo izkrcanje na načrtovanem kraju v nasprotju z načelom nevračanja.
To zagotavlja, da so migranti obveščeni o svojem položaju in načrtovanem
mestu izkrcanja, s čimer se jim omogoči, da izrazijo morebitno nasprotovanje. V okviru poglavja III ta predlog jasno razlikuje
med odkrivanjem, prestrezanjem in reševanjem. V zvezi z zajetjem ta predlog,
medtem ko ohranja isti niz ukrepov kot Sklep, razlikuje med ukrepi, ki se lahko
sprejmejo v teritorialnem morju (člen 6), na odprtem morju (člen 7) in v
zunanjem pasu[10]
(člen 8), ter tako pojasnjuje pogoje, pod katerimi se lahko zadevni ukrepi
sprejmejo, in pravila o pristojnosti, v skladu s katerimi se lahko ukrepi
sprejmejo, zlasti kar zadeva ladje brez državne pripadnosti. Na podlagi
Protokola proti tihotapljenju migrantov po kopnem, morju in zraku, je
prestrezanje ladij na odprtem morju zdaj jasno povezano z obveznostjo obstoja
utemeljenega suma, da se ladja ukvarja s tihotapljenjem migrantov. Tako kot v
Sklepu mora izvajanje pristojnosti na odprtem morju vedno temeljiti na
dovoljenju države zastave. Kar zadeva iskanje in reševanje, ostaja
besedilo v tem predlogu podobno tistemu iz Sklepa (člen 9). Besedilo je
usklajeno z besedilom Mednarodne konvencije o iskanju in reševanju na morju iz
leta 1979 ter mednarodnega priročnika za iskanje in reševanje v mednarodnem
letalskem in pomorskem prometu IAMSAR (International Aeronautical and
Maritime Search and Rescue Manual). Poleg tega na podlagi zadevnih
mednarodnih aktov predlog vključuje merila glede tega, kdaj se šteje, da je ladja
v negotovem (člen 9(3)), težavnem (člen 9(4)) in nevarnem položaju (člen
9(5)), ter opredelitev centra za usklajevanje reševanja (člen 2(12)). Ta predlog za razliko od Sklepa obravnava
vprašanje izkrcanja v smislu prestrezanja in reševanja (člen 10). V primeru
zajetja v teritorialnem morju ali zunanjem pasu se izkrcanje izvede v obalni
državi članici. V primeru zajetja na odprtem morju se lahko izkrcanje, ob
zagotovitvi varstva temeljnih pravic in načela nevračanja, izvede v
tretji državi, iz katere je ladja izplula. Če to ni mogoče, se izkrcanje izvede
v državi članici gostiteljici. V zvezi z izkrcanjem po reševanju se ta
predlog sklicuje na pojem „varen kraj“, kot je opredeljen v smernicah za
ravnanje z osebami, rešenimi na morju, ki jih je izdala Mednarodna pomorska
organizacija[11],
ob upoštevanju vidikov temeljnih pravic[12]
(člena 2(11) in 10(4)), in od držav članic zahteva sodelovanje s pristojnim
centrom za usklajevanje reševanja za določitev primernega pristanišča ali
varnega kraja ter hitrega in učinkovitega izkrcanja. Ta predlog upošteva
dejstvo, da bi na tej stopnji pomorske in zračne enote delovale v skladu
z usklajevanjem s strani centra za usklajevanje reševanja, ki določi
primerno pristanišče ali kraj izkrcanja. Vendar prav tako določa možnost, da
pomorske enote izkrcanje izvedejo v državi članici gostiteljici, če niso
oproščene obveznosti nudenja pomoči osebam v nevarnosti takoj, ko je to
razumno izvedljivo, ob upoštevanju varnosti rešenih oseb in same pomorske
enote. 2013/0106 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o določitvi pravil varovanja zunanjih meja na
morju v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Evropska agencija za
upravljanje operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske
unije EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE
UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske
unije, zlasti člena 77(2)(d) Pogodbe, ob upoštevanju predloga
Evropske komisije, po predložitvi osnutka zakonodajnega akta
nacionalnim parlamentom, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) Cilj politike Unije na
področju zunanjih meja Unije je zagotoviti učinkovito spremljanje prehajanja
zunanjih meja, vključno z varovanjem meja. Namen varovanja meja je
preprečevanje nezakonitih prehodov meja, odvračanje čezmejne kriminalitete in
prijetje tistih oseb, ki so mejo prestopile nezakonito, oziroma izvedba drugih
ukrepov proti njim. Varovanje meja bi moralo učinkovito preprečevati in
odvračati osebe od tega, da bi se skušale izogniti kontroli na mejnih prehodih.
Zato varovanje meja ni omejeno na odkrivanje poskusov nezakonitega prehoda
meje, ampak vključuje tudi ukrepe, kot je prestrezanje ladij, za katere se
sumi, da poskušajo vstopiti v Unijo brez opravljene mejne kontrole, in pravila
ravnanja v razmerah, kot sta na primer iskanje in reševanje, ki se lahko
pojavijo med operacijo varovanja meja na morju, ter pravila za uspešen
zaključek takšne operacije. (2) Evropska agencija za
upravljanje operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske
unije (v nadaljnjem besedilu: Agencija), ki je bila ustanovljena z Uredbo
Sveta (ES) št. 2007/2004 z dne 26. oktobra 2004[13], je pristojna za usklajevanje
operativnega sodelovanja med državami članicami na področju upravljanja
zunanjih meja, tudi kar zadeva varovanje meja. Agencija je pristojna tudi za
pomoč državam članicam v razmerah, ki zahtevajo okrepljeno tehnično pomoč na
zunanjih mejah, ob upoštevanju, da lahko v nekaterih primerih to vključuje
humanitarne krize in reševanje na morju. Da bi se takšno sodelovanje še
poglobilo, so potrebna posebna pravila v zvezi z dejavnostmi varovanja
meja, ki jih v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Agencija,
izvajajo pomorske in zračne enote ene države članice na mejah na morju drugih
držav članic ali na odprtem morju (3) Vzpostavitev evropskega
sistema nadzorovanja meja (EUROSUR), vzpostavljenega z Uredbo (EU) št.
[…/…] Evropskega parlamenta in Sveta z dne […], bi morala okrepiti izmenjavo
informacij ter operativno sodelovanje med državami članicami ter
z Agencijo. To bo zagotovilo znatno izboljšanje poznavanja razmer in
zmožnosti odzivanja držav članic, tudi s podporo Agencije, za namene odkrivanja
in preprečevanja nezakonitih migracij, za boj proti čezmejnemu kriminalu ter za
prispevanje k zaščiti in reševanju življenj migrantov na njihovih zunanjih
mejah. Kadar Agencija usklajuje operacije varovanja meja, bi morala državam
članicam zagotoviti informacije in analize v zvezi s temi operacijami. (4) V času operacij varovanja
meja bi morale države članice in Agencija spoštovati svoje obveznosti na
podlagi Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, Mednarodne
konvencije o varstvu človeškega življenja na morju, Mednarodne konvencije o
iskanju in reševanju na morju, Konvencije Združenih narodov proti mednarodnemu
organiziranemu kriminalu in njenega Protokola proti tihotapljenju migrantov po
kopnem, morju in zraku, Konvencije o statusu beguncev, Evropske konvencije o
varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, Mednarodnega pakta o državljanskih
in političnih pravicah, Konvencije Združenih narodov proti mučenju in drugemu
okrutnemu, nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju ter drugih
ustreznih mednarodnih aktov. (5) V skladu z Uredbo (ES)
št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006
o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik
o schengenskih mejah)[14],
in splošnimi načeli prava Unije, bi moral biti vsak ukrep, sprejet v okviru
operacije varovanja, sorazmeren z zastavljenimi cilji in nediskriminatoren ter
bi moral v celoti spoštovati človekovo dostojanstvo in temeljne pravice ter
pravice beguncev in prosilcev za azil, vključno z načelom nevračanja.
Države članice in Agencijo zavezujejo določbe pravnega reda EU s področja
azila, zlasti Direktiva Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o
minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v
državah članicah[15],
v zvezi s prošnjami za azil, vloženimi na ozemlju posamezne države članice,
tudi na meji ali tranzitnih območjih države članice. (6) Morebitni dogovor med državo
članico in tretjo državo držav članic ne more oprostiti teh obveznosti, če so
seznanjene ali bi morale biti seznanjene, da so sistematične pomanjkljivosti
azilnega postopka in pogojev za sprejem prosilcev za azil v tej tretji državi
tolikšne, da predstavljajo utemeljen razlog za domnevo o dejanski
izpostavljenosti prosilca za azil tveganju, da se bo z njim nečloveško ali
ponižujoče ravnalo, ali če so države članice seznanjene ali bi morale biti seznanjene,
da ta tretja država izvaja prakse v nasprotju z načelom nevračanja. (7) Med operacijo varovanja meja
na morju lahko pride do primerov, ko bo potrebno pomagati osebam v nevarnosti.
V skladu z mednarodnim pravom mora vsaka država poveljniku ladje, ki plove pod
njeno zastavo, naložiti dolžnost, da v taki meri, kot je to mogoče brez resne
nevarnosti za ladjo, posadko ali potnike, pomaga vsaki osebi, ki jo najde na
morju in za katero obstaja tveganje, da se je izgubila, ter kakor hitro je
mogoče pomaga osebam v nevarnosti. Takšno pomoč bi bilo treba nuditi ne
glede na narodnost ali status oseb, ki potrebujejo pomoč, in ne glede na
okoliščine, v katerih se nahajajo. (8) Zadevno obveznost bi morale
države članice izvajati v skladu z veljavnimi določbami mednarodnih aktov, ki
urejajo iskanje in reševanje, ter v skladu z zahtevami o varstvu temeljnih
pravic. Ta uredba ne bi smela vplivati na pristojnosti organov za iskanje in
reševanje, vključno z zagotavljanjem, da usklajevanje in sodelovanje poteka na
način, da se lahko rešene osebe prepeljejo v pristanišče ali na varen kraj. (9) V skladu z Uredbo (ES) št.
2007/2004 se operacije varovanja meja, ki jih usklajuje Agencija, izvajajo v
skladu z operativnim načrtom. Zato bi moral v zvezi z operacijami na morju
operativni načrt vključevati natančne informacije o uporabi ustreznih pravil o
pristojnosti in druge zakonodaje na geografskem območju, kjer poteka skupna
operacija ali poskusni projekt, vključno s sklicevanjem na mednarodno pravo in
pravo Unije glede prestrezanja, reševanja na morju in izkrcanja. Ta uredba pa
ureja vprašanja prestrezanja, reševanja na morju in izkrcanja v okviru operacij
varovanja meja na morju, ki jih usklajuje Agencija. (10) Praksa v skladu z Uredbo (ES)
št. 2007/2004 je, da se za vsako operacijo na morju v državi članici
gostiteljici vzpostavi struktura za usklajevanje, ki jo sestavljajo uradniki
države gostiteljice, gostujoči uradniki ter predstavniki Agencije, vključno
z uradnikom za usklajevanje iz Agencije. To strukturo za usklajevanje, ki
se običajno imenuje mednarodni center za usklajevanje, bi bilo treba uporabiti
kot kanal za komunikacijo med uradniki, ki sodelujejo v operaciji na morju, in
zadevnimi organi. (11) Ta uredba spoštuje temeljne
pravice ter upošteva načela, priznana z Listino Evropske unije o temeljnih
pravicah, in sicer pravico do življenja, človekovo dostojanstvo, prepoved
mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, pravico do
svobode in varnosti, nevračanje, prepoved diskriminacije, pravico do učinkovitega
pravnega sredstva, pravico do azila in pravice otroka. (12) Ker ciljev ukrepa, ki bi ga
bilo treba sprejeti, to je sprejetja posebnih pravil za varovanje meja na
morju, ki ga opravljajo mejni policisti, katerih delo usklajuje Agencija,
države članice ne morejo zadovoljivo doseči zaradi različne zakonodaje in
prakse in ker te cilje zaradi večnacionalne narave operacij lažje doseže Unija,
lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5
Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz istega člena ta uredba ne presega
tistega, kar je potrebno za dosego zadevnih ciljev. (13) V skladu s členoma 1 in 2
Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen k Pogodbi o Evropski uniji
in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju te
uredbe, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja. Ker ta uredba
nadgrajuje schengenski pravni red na podlagi naslova V tretjega dela
Pogodbe o delovanju Evropske unije, se Danska v skladu s členom 4
navedenega protokola v obdobju šestih mesecev po datumu sprejetja te
uredbe odloči, ali jo bo prenesla v svoje nacionalno pravo. (14) Za
Islandijo in Norveško pomeni ta uredba razvoj določb schengenskega pravnega
reda v smislu Sporazuma med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter
Kraljevino Norveško o pridružitvi obeh navedenih držav k izvajanju, uporabi in
razvoju schengenskega pravnega reda[16], ki
spadajo na področje iz člena 1(A) Sklepa Sveta 1999/437/ES[17] o nekaterih izvedbenih predpisih za uporabo tega sporazuma. (15) Za Švico pomeni ta uredba razvoj določb schengenskega pravnega reda v
smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko
konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi
in razvoju schengenskega pravnega reda[18], ki
spadajo na področje iz člena 1(A) Sklepa Sveta 1999/437/ES[19] v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/146/ES z dne 28. januarja
2008 o sklenitvi tega sporazuma v imenu Evropske skupnosti. (16) Za Lihtenštajn pomeni ta
uredba razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola,
podpisanega med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in
Kneževino Lihtenštajn, o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med
Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo
o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju
schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz člena 1(A) Sklepa
1999/437/ES[20]
v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2011/350/ES z dne 7. marca 2011 o sklenitvi
navedenega protokola v imenu Evropske Unije[21]. (17) Ta uredba pomeni razvoj določb
schengenskega pravnega reda, pri katerem Združeno kraljestvo ne sodeluje v
skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES z dne 29. maja 2000
o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za
sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda[22]. Združeno kraljestvo torej ne
sodeluje pri sprejetju tega akta, ki zato zanj ni zavezujoč in se v njem ne
uporablja. (18) Ta uredba pomeni razvoj določb
schengenskega pravnega reda, pri izvajanju katerega Irska ne sodeluje v skladu
s Sklepom Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da
sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda[23]. Irska torej ne sodeluje pri
sprejetju tega akta, ki zato zanjo ni zavezujoč in se v njej ne
uporablja – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: POGLAVJE
I SPLOŠNE
DOLOČBE Člen 1 Področje uporabe Ta uredba se uporablja za operacije varovanja
meja, ki jih izvajajo države članice na svojih zunanjih mejah na morju v okviru
operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Evropska agencija za upravljanje
operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske unije. Člen 2 Opredelitev pojmov Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje
opredelitve pojmov: 1. „Agencija“ pomeni Evropsko
agencijo za upravljanje operativnega sodelovanja na zunanjih mejah držav članic
Evropske unije, ki je bila ustanovljena z Uredbo (ES) št. 2007/2004; 2. „operacija na morju“ pomeni
skupno operacijo, poskusni projekt ali hitro posredovanje, ki ga izvajajo
države članice za varovanje svojih zunanjih meja na morju, usklajuje pa ga
Agencija; 3. „država članica gostiteljica“
pomeni državo članico, v kateri operacija na morju poteka ali iz katere je bila
sprožena; 4. „sodelujoča država članica“
pomeni državo članico, ki sodeluje v operaciji na morju z zagotavljanjem
sredstev ali človeških virov, vendar ni država članica gostiteljica; 5. „sodelujoča enota“ pomeni
pomorsko ali zračno enoto države članice gostiteljice ali sodelujoče države
članice; 6. „mednarodni center za
usklajevanje“ pomeni strukturo za usklajevanje, vzpostavljeno v državi
članici gostiteljici za usklajevanje operacij na morju; 7. „nacionalni center za usklajevanje“ pomeni nacionalni center za
usklajevanje, vzpostavljen za namene evropskega sistema nadzorovanja meja
(EUROSUR) v skladu z Uredbo (EU) št. […/…]; 8. „ladja“ pomeni čoln, plovni objekt ali katero koli drugo
plovilo, ki se uporablja na morju; 9. „ladja brez državne
pripadnosti“ pomeni ladjo, ki ne pripada nobeni državi ali se lahko šteje za
takšno ladjo, če ji nobena država ni podelila pravice, da plove pod njeno
zastavo, ali če plove pod zastavami dveh ali več držav, ki jih uporablja po
svoji izbiri; 10. „Protokol proti tihotapljenju
migrantov“ pomeni Protokol proti tihotapljenju migrantov po kopnem, morju in
zraku, ki dopolnjuje Konvencijo Združenih narodov proti mednarodnemu
organiziranemu kriminalu, podpisano v Palermu v Italiji decembra 2000; 11. „varen kraj“ pomeni lokacijo,
kjer se šteje, da so se operacije reševanja končale in kjer varnost življenja
preživelih oseb, vključno v zvezi z zaščito njihovih temeljnih pravic, ni
ogrožena, kjer je mogoče zadovoljiti njihove osnovne človeške potrebe in od
koder se lahko zagotovi prevoz do naslednjega ali končnega namembnega kraja
preživelih oseb; 12. „center za usklajevanje
reševanja“ pomeni enoto, odgovorno za spodbujanje učinkovite organizacije služb
za iskanje in reševanje ter za usklajevanje izvajanja operacij iskanja in
reševanja na območju iskanja in reševanja, kot je opredeljeno v Mednarodni
konvenciji o iskanju in reševanju na morju iz leta 1979. POGLAVJE
II SPLOŠNA
PRAVILA Člen 3 Varnost na morju Ukrepi, sprejeti za namene operacije na morju,
se izvajajo na način, ki ne ogroža varnosti zajetih ali rešenih oseb in
varnosti sodelujočih enot. Člen 4 Varstvo temeljnih pravic in načelo nevračanja 1. Nihče se ne izkrca ali drugače izroči organom države, v
kateri obstaja resno tveganje, da bi bil podvržen smrtni kazni, mučenju ali
drugemu nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju ali kaznovanju, ali v kateri
obstaja resno tveganje izgona, odstranitve ali izročitve drugi državi v
nasprotju z načelom nevračanja. 2. Pred odločitvijo o izkrcanju
v tretji državi sodelujoče enote upoštevajo splošne razmere v zadevni tretji
državi in zajetih ali rešenih oseb ne izkrcajo v tej tretji državi, če država
članica gostiteljica ali sodelujoče države članice vedo ali bi morale vedeti,
da ta tretja država izvaja prakse, opisane v odstavku 1. 3. V primeru izkrcanja v tretji
državi sodelujoče enote pred izkrcanjem, kolikor je to mogoče, identificirajo
zajete ali rešene osebe in ocenijo njihove osebne okoliščine. Zajete ali rešene
osebe obvestijo o kraju izkrcanja na ustrezen način in jim ponudijo možnost, da
navedejo razloge za domnevo, da bi bilo izkrcanje na načrtovanem kraju v
nasprotju z načelom nevračanja. 4. Med celotno operacijo na
morju sodelujoče enote upoštevajo posebne potrebe otrok, žrtev trgovine z
ljudmi, oseb, ki potrebujejo nujno zdravniško pomoč, oseb, ki potrebujejo
mednarodno zaščito, in drugih oseb v izrazito ranljivem položaju. 5. Mejni policisti,
ki sodelujejo v operaciji na morju, so usposobljeni v zvezi z zadevnimi
določbami na področju temeljnih pravic, begunskega prava ter mednarodne pravne
ureditve iskanja in reševanja. POGLAVJE
III POSEBNA
PRAVILA Člen 5 Odkrivanje 1. Ob odkritju se sodelujoče enote približajo ladji, za
katero obstaja sum, da je nezakonito prešla mejo ali da to namerava storiti, da
ugotovijo njeno identiteto in državno pripadnost, ter jo pred sprejetjem
nadaljnjih ukrepov opazujejo z varne razdalje. Sodelujoče enote informacije o
ladji takoj sporočijo mednarodnemu centru za usklajevanje. 2. Če ladja namerava vstopiti
ali je že vstopila v teritorialno morje ali zunanji pas države članice, ki ne
sodeluje v operaciji na morju, sodelujoče enote informacije o ladji
sporočijo mednarodnemu centru za usklajevanje, ki te informacije posreduje
nacionalnemu centru za usklajevanje zadevne države članice. 3. Sodelujoče enote informacije
o vseh ladjah, za katere sumijo, da se ukvarjajo z nezakonitimi
dejavnostmi na morju, in niso zajete v obseg operacije na morju, sporočijo
mednarodnemu centru za usklajevanje, ki te informacije posreduje nacionalnim
centrom za usklajevanje zadevnih držav članic. Člen 6 Prestrezanje v teritorialnem morju 1. V primeru utemeljenih
razlogov za sum, da ladja prevaža osebe, ki se nameravajo izogniti kontroli na
mejnih prehodih, ali da se ukvarja s tihotapljenjem migrantov po morju,
sodelujoče enote v teritorialnem morju države članice gostiteljice ali
sodelujoče države članice sprejmejo enega ali več naslednjih ukrepov,: (a) zahtevajo informacije in dokumentacijo o
lastništvu, registraciji in podrobnostih o potovanju ter o identiteti,
narodnosti in drugih pomembnih podatkih oseb na ladji; (b) zaustavijo ladjo, se vkrcajo na ladjo in
preiščejo ladjo, njen tovor in osebe na ladji ter zaslišijo osebe na ladji; (c) opozorijo osebe na ladji, da ne smejo
prestopiti meje in da se lahko osebam, ki usmerjajo plovilo, naložijo kazni za
omogočanje potovanja; (d) zasežejo ladjo in odvzamejo prostost
osebam na ladji; (e) ladji izdajo navodilo, naj spremeni smer
tako, da zapusti teritorialno morje ali zunanji pas oziroma se izogne vstopu
vanj, vključno s spremljanjem ladje ali plovbo v njeni bližini, dokler ta
ustrezno ne spremeni smeri; (f) prepeljejo ladjo ali osebe na ladji v
državo članico gostiteljico ali drugo državo članico, ki sodeluje v operaciji,
ali obalno državo članico. 2. Država članica gostiteljica ali sodelujoča država članica, v
katere teritorialnem morju prestrezanje poteka, dovoli ukrepe iz odstavka 1 in
to sporoči sodelujoči enoti prek mednarodnega centra za usklajevanje.
Sodelujoča enota državo članico gostiteljico prek mednarodnega centra za
usklajevanje obvesti, če poveljnik ladje zahteva, da se uradno obvesti
diplomatski ali konzularni predstavnik države zastave. 3. V primeru utemeljenih razlogov za sum, da ladja, ki je brez državne
pripadnosti ali se lahko šteje za ladjo brez državne pripadnosti, prevaža
osebe, ki se nameravajo izogniti kontroli na mejnih prehodih, ali se ukvarja s
tihotapljenjem migrantov po morju, država članica gostiteljica ali sodelujoča
država članica, v katere teritorialnem morju se ladja brez državne pripadnosti
prestreže, sodelujoči enoti dovoli in naroči, da takšno ladjo ustavi in sprejme
kateri koli ukrep iz odstavka 1. 4. Morebitne operativne
dejavnosti v teritorialnem morju države članice, ki ne sodeluje
v operaciji na morju, se opravijo v skladu z dovoljenjem zadevne države
članice. Mednarodni center za usklajevanje se obvesti o vseh stikih z zadevno
državo članico in nadaljnjem ukrepanju, ki ga je dovolila zadevna država
članica. Člen 7 Prestrezanje na odprtem morju 1. V primeru utemeljenih
razlogov za sum, da se ladja ukvarja s tihotapljenjem migrantov po morju,
sodelujoče enote na odprtem morju ob upoštevanju dovoljenja države zastave v
skladu z določbami Protokola proti tihotapljenju migrantov sprejmejo enega ali
več naslednjih ukrepov: (a) zahtevajo informacije in dokumentacijo o
lastništvu, registraciji in podrobnostih o potovanju ter o identiteti,
narodnosti in drugih pomembnih podatkih oseb na ladji; (b) zaustavijo ladjo, se vkrcajo na ladjo in
preiščejo ladjo, njen tovor in osebe na ladji ter zaslišijo osebe na ladji; (c) opozorijo osebe na ladji, da ne smejo
prestopiti meje in da se lahko osebam, ki usmerjajo plovilo, naložijo kazni za
omogočanje potovanja; (d) zasežejo ladjo in odvzamejo prostost
osebam na ladji; (e) ladji izdajo navodilo, naj spremeni smer
tako, da zapusti teritorialno morje ali zunanji pas oziroma se izogne vstopu
vanj, vključno s spremljanjem ladje ali plovbo v njeni bližini, dokler ta
ustrezno ne spremeni smeri; (f) prepeljejo ladjo ali osebe na ladji v
tretjo državo oziroma drugače izročijo ladjo ali osebe na ladji organom tretje
države; (g) prepeljejo ladjo ali osebe na ladji v
državo članico gostiteljico ali drugo državo članico, ki sodeluje v operaciji. 2. Če ladja plove pod zastavo
ali nosi znak registracije države članice gostiteljice ali sodelujoče države
članice, ta država članica po potrditvi državne pripadnosti ladje dovoli ukrepe
iz odstavka 1. 3. Če ladja plove pod zastavo
ali nosi znak registracije države članice, ki ne sodeluje v operaciji na
morju, ali tretje države, država članica gostiteljica ali sodelujoča država
članica, odvisno od tega, čigava sodelujoča enota je zadevno ladjo prestregla,
obvesti državo zastave, jo zaprosi za potrditev registracije in jo, če ta
pripadnost državi potrdi, zaprosi za dovoljenje, da sprejme kateri koli ukrep
iz odstavka 1. Država članica gostiteljica ali sodelujoča država članica
obvesti mednarodni center za usklajevanje o vseh stikih z državo zastave in
ukrepih, ki jih dovoli država zastave. 4. Če ladja plove pod tujo
zastavo ali noče izobesiti svoje zastave, vendar obstajajo utemeljeni razlogi
za sum, da ladja dejansko pripada isti državi kot sodelujoča enota, zadevna
sodelujoča enota preveri pravico ladje, da plove pod njeno zastavo. V ta namen
se lahko približa sumljivi ladji. Če obstaja sum tudi potem, ko se preverijo
listine, sodelujoča enota preide na nadaljnji pregled na ladji, ki ga mora
opraviti z vso možno obzirnostjo. S sodelujočo državo članico, pod katere
zastavo domnevno plove ladja, se po ustrezni poti vzpostavi stik. 5. Če ladja plove pod tujo
zastavo ali noče izobesiti svoje zastave, vendar obstajajo utemeljeni razlogi
za sum, da ladja dejansko pripada državi članici gostiteljici ali sodelujoči
državi članici, sodelujoča enota na podlagi dovoljenja zadevne države članice
preveri pravico ladje, da plove pod njeno zastavo. 6. Če se v primerih iz odstavkov
4 in 5 izkaže, da je bil sum glede državne pripadnosti ladje utemeljen, država
članica gostiteljica ali sodelujoča država članica dovoli ukrepe iz odstavka 1. 7. Dokler država zastave ne izda
dovoljenja, ali če ga ne izda, se ladja opazuje z varne razdalje. Nobeni drugi
ukrepi se ne sprejmejo brez izrecnega dovoljenja države zastave, razen tistih,
ki so potrebni za odpravo neposredne ogroženosti življenja oseb, ali tistih, ki
izhajajo iz ustreznih dvostranskih ali večstranskih sporazumov. 8. V primeru utemeljenih
razlogov za sum, da se ladja, ki je brez državne pripadnosti ali se lahko šteje
za ladjo brez državne pripadnosti, ukvarja s tihotapljenjem migrantov po morju,
se lahko sodelujoča enota vkrca na ladjo in jo zaustavi z namenom preverjanja
njene državne pripadnosti. Če se izkaže, da je bil sum utemeljen, se lahko
sprejmejo nadaljnji ustrezni ukrepi iz odstavka 1 v skladu z nacionalno
zakonodajo in mednarodnim pravom. 9. Država članica, ki je sprejela
kateri koli ukrep v skladu z odstavkom 1, nemudoma obvesti državo zastave o
rezultatih zadevnega ukrepa. 10. Nacionalni uradnik, ki zastopa
državo članico gostiteljico ali sodelujočo državo članico v mednarodnem centru
za usklajevanje, se v skladu z nacionalno zakonodajo imenuje za pooblaščeno
uradno osebo za izdajo dovoljenja, da se preveri pravica ladje do plovbe pod
zastavo zadevne države članice, ali da se sprejme kateri koli ukrep iz odstavka
1. 11. Če se razlogi za sum, da se
ladja ukvarja s tihotapljenjem migrantov na odprtem morju, izkažejo za
neutemeljene, ali če sodelujoča enota nima pristojnosti za ukrepanje, vendar
vseeno obstaja upravičen sum, da ladja prevaža osebe, ki nameravajo prispeti na
mejo države članice in se izogniti kontroli na mejnih prehodih, se zadevna
ladja še naprej spremlja. Mednarodni center za usklajevanje sporoči informacije
o ladji nacionalnemu centru za usklajevanje države članice, proti kateri
je usmerjena. Člen 8 Prestrezanje v zunanjem pasu 1. V zunanjem pasu, ki meji na
teritorialno morje države članice, ki je država članica gostiteljica ali
sodelujoča država članica, se sprejmejo ukrepi iz člena 6(1) v skladu
s členom 6(2). 2. Ukrepi iz člena 6(1) se v zunanjem pasu države članice, ki ne sodeluje
v operaciji na morju, ne sprejmejo brez njenega dovoljenja. Mednarodni center za usklajevanje se obvesti o vseh
stikih z zadevno državo članico in nadaljnjem ukrepanju, ki ga je dovolila ta
država članica. 3. Če je v tranzitu prek zunanjega pasu ladja brez državne pripadnosti, se
uporabi člen 7(8). Člen 9 Iskanje in reševanje 1. Med operacijo na morju
sodelujoče enote nudijo pomoč vsaki ladji ali osebi, ki je na morju v
nevarnosti. Takšna pomoč se zagotovi ne glede na narodnost ali status osebe in
ne glede na okoliščine, v katerih se nahaja. 2. Če se med operacijo na morju
ladja ali katera koli oseba na ladji sooči z negotovim, težavnim ali nevarnim
položajem, sodelujoča enota čim prej posreduje vse razpoložljive informacije
centru za usklajevanje reševanja, pristojnemu na območju iskanja in reševanja,
kjer je ta položaj nastal. 3. Za ladjo ali osebe na ladji
se šteje, da so v negotovem položaju zlasti, če: (a) obstaja dvom o varnosti ladje ali oseb na
ladji; ali (b) ni zadostnih informacij o poteku poti
ladje ali o tem, kje se nahaja. 4. Za ladjo ali osebe na ladji
se šteje, da so v težavnem položaju zlasti, če: (a) obstaja zaskrbljenost glede varnosti
ladje ali oseb na ladji zaradi informacij, da so se pojavile resne težave, toda
ne v taki meri, da bi lahko prišlo do nevarnega položaja; ali (b) nikdar ni zadostnih informacij o poteku
poti ladje ali o tem, kje se nahaja. 5. Za ladjo ali osebe na ladji
se šteje, da so v nevarnem položaju zlasti, če: (a) se prejmejo nedvoumne informacije, da je
ladja ali oseba na njej v nevarnosti in potrebuje takojšnjo pomoč; ali (b) poskusi vzpostavitve stikov z ladjo niso
uspešni in neuspešna poizvedovanja kažejo na verjetnost, da je ladja v
nevarnosti; ali (c) se prejmejo informacije, ki kažejo, da je
bila učinkovitost delovanja ladje tako oslabljena, da lahko nastane nevaren
položaj. 6. Pri ocenjevanju položaja za namene odstavkov od 3 do 5 sodelujoče enote
upoštevajo vsa pomembna dejstva, vključno s: (a) poslano prošnjo za pomoč; (b) sposobnostjo ladje za plovbo in
verjetnostjo, da ladja ne bo dosegla svojega končnega namembnega kraja; (c) številom potnikov glede na vrsto in
stanje ladje; (d) razpoložljivostjo potrebnih zalog, na
primer goriva, vode in hrane, ki ladji omogočajo, da doseže obalo; (e) navzočnostjo usposobljene posadke in
poveljstva ladje; (f) razpoložljivostjo in zmogljivostjo
varnostne, navigacijske in komunikacijske opreme; (g) navzočnostjo potnikov, ki nujno
potrebujejo zdravniško pomoč; (h) navzočnostjo pokojnih potnikov; (i) navzočnostjo nosečnic ali otrok; (j) vremenskimi in pomorskimi razmerami,
vključno z vremenskimi in pomorskimi napovedmi. 7. Sodelujoče enote svojo oceno položaja takoj sporočijo
pristojnemu centru za usklajevanje reševanja. Medtem ko sodelujoče enote čakajo
na navodila centra za usklajevanje reševanja, sprejmejo vse ustrezne ukrepe za
zagotovitev varnosti zadevnih oseb. 8. Dejstvo, da gre za nevaren
položaj, ni odvisno izključno od dejanske prošnje za pomoč oziroma se ne določi
izključno na njeni podlagi. Če osebe na ladji
nočejo sprejeti pomoči, čeprav je videti, da je ladja v nevarnem položaju,
sodelujoča enota obvesti center za usklajevanje reševanja in nadaljuje z
izpolnjevanjem svoje dolžnosti tako, da ladjo opazuje z varne razdalje in z
vsemi potrebnimi ukrepi poskrbi za varnost zadevnih oseb, pri čemer se izogiba
sprejetju vseh ukrepov, ki bi lahko poslabšali položaj ali povečali možnost
poškodb ali izgube življenja. 9. Če se center za usklajevanje reševanja tretje države, pristojen na
območju iskanja in reševanja, ne odzove na obvestilo, ki ga posreduje
sodelujoča enota, ta vzpostavi stik s centrom za usklajevanje reševanja države
članice gostiteljice, razen če je drug center za usklajevanje reševanja
primernejši za usklajevanje iskanja in reševanja. 10. Sodelujoče enote mednarodni center za usklajevanje takoj, ko je mogoče,
obvestijo o vseh stikih s centrom za usklajevanje reševanja in o ukrepih,
ki jih sprejemajo. 11. Če ni mogoče šteti ali ni več mogoče šteti, da je ladja v nevarnem
položaju, ali če se je operacija iskanja in reševanja končala, sodelujoča enota
po posvetovanju z mednarodnim centrom za usklajevanje nadaljuje z
operacijo na morju. Člen 10 Izkrcanje 1. Načini izkrcanja v operaciji
na morju zajetih ali rešenih oseb se določijo v operativnem načrtu. Ti
načini izkrcanja ne pomenijo obveznosti za države članice, ki ne sodelujejo v
operaciji na morju, razen če te izrecno dovolijo sprejetje ukrepov
v njihovem teritorialnem morju ali zunanjem pasu v skladu s
členom 6(4) ali členom 8(2). 2. V primeru prestrezanja v teritorialnem morju ali zunanjem pasu iz
člena 6(2) ali člena 8(1) poteka izkrcanje v državi članici
gostiteljici ali v sodelujoči državi članici, v katere teritorialnem morju
ali zunanjem pasu je bilo prestrezanje izvedeno. V primeru prestrezanja v teritorialnem morju ali
zunanjem pasu iz člena 6(4) ali člena 8(2) poteka izkrcanje v državi članici, v
katere teritorialnem morju ali zunanjem pasu je bilo prestrezanje izvedeno. 3. Ob upoštevanju uporabe člena 4 se lahko v primeru prestrezanja na
odprtem morju iz člena 7 izkrcanje izvede v tretji državi, iz katere je ladja
izplula. Če to ni mogoče, se izkrcanje izvede
v državi članici gostiteljici. 4. V primeru iskanja in reševanja iz člena 9 sodelujoče enote sodelujejo s
pristojnim centrom za usklajevanje reševanja, da se določita primerno
pristanišče ali varen kraj za rešene osebe ter njihovo hitro in učinkovito
izkrcanje. Brez poseganja v pristojnosti centra za
usklajevanje reševanja država članica gostiteljica in sodelujoče države članice
čim prej zagotovijo, da se določi pristanišče ali varen kraj ob upoštevanju
ustreznih dejavnikov, kot so razdalje do najbližjih pristanišč ali varnih
krajev, tveganja in okoliščine posameznega primera. Če sodelujoča enota
ni oproščena obveznosti iz člena 9(1) takoj, ko je to izvedljivo, se ji ob upoštevanju
varnosti rešenih oseb in nje same dovoli izkrcanje rešenih oseb v državi
članici gostiteljici. 5. Sodelujoče enote obvestijo
mednarodni center za usklajevanje o navzočnosti vseh oseb v smislu člena 4(1),
mednarodni center za usklajevanje pa te informacije posreduje pristojnim
nacionalnim organom. Na podlagi teh informacij se v operativnem načrtu
določijo možni nadaljnji ukrepi. POGLAVJE
IV KONČNE
DOLOČBE Člen 11 Začetek veljavnosti Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi
v Uradnem listu Evropske unije. Ta uredba je zavezujoča v celoti in se
neposredno uporablja v državah članicah v skladu s Pogodbama. V Bruslju, Za Evropski parlament Za
Svet Predsednik Predsednik [1] Sklep Sveta z dne 26. aprila 2010 o dopolnitvi
Zakonika o schengenskih mejah glede varovanja zunanjih meja na morju v okviru
operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Evropska agencija za upravljanje in
operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije, UL L 111,
4.5.2010, str. 20. [2] Evropski svet, sklepi predsedstva, 29.–30. oktober 2009. [3] Glej točko 5.1 Stockholmskega programa, „Celostno
upravljanje zunanjih meja“, UL C 115, 4.5.2010, str. 1). [4] Uredba (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta
z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb
prek meja (Zakonik o schengenskih mejah), UL L 105, 13.4.2006, str. 1. [5] C-355/10: Evropski parlament proti Svetu Evropske unije,
http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?language=en&jur=C,T,F&num=C-355/10&td=ALL#
(še ni objavljeno v Zbirki odločb sodne prakse). [6] Uredba Sveta (ES) št. 2007/2004 z dne 26. oktobra 2004 o
ustanovitvi Evropske agencije za upravljanje operativnega sodelovanja na
zunanjih mejah držav članic Evropske unije (UL L 349, 25.11.2004, str. 1) [7] Delovni dokument služb Komisije: Študija o mednarodnih
pravnih aktih na področju nezakonitega priseljevanja po morju, SEC(2007) 691. [8] Uredba (EU) št. 1168/2011 Evropskega parlamenta in
Sveta z dne 25. oktobra 2011 o spremembah Uredbe Sveta (ES)
št. 2007/2004 o ustanovitvi Evropske agencije za upravljanje operativnega
sodelovanja na zunanjih mejah držav članic Evropske unije, UL L 304,
22.11.2011, str. 1. [9] Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice (veliki
senat) z dne 23. februarja 2012 (vloga št. 27765/09); http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001-109231#{"itemid":["001-109231"]}. [10] Zunanji pas ureja člen 33 Konvencije Združenih narodov o
pomorskem mednarodnem pravu. Gre za območje, ki meji na teritorialno morje in
se ne sme raztezati dlje kot 24 morskih milj od temeljnih črt, od katerih se
meri širina teritorialnega morja. Predstavlja del izključne ekonomske cone ali
odprtega morja, odvisno od tega, ali so obalne države razglasile izključno
ekonomsko cono, in je območje, v katerem velja pravica do svobodne plovbe.
Čeprav zunanji pas ni del teritorialnega morja, lahko obalna država v njem
izvaja potreben nadzor, da prepreči in kaznuje kršitve svojih carinskih,
fiskalnih, imigracijskih ali sanitarnih zakonov in drugih predpisov na svojem
ozemlju ali v svojem teritorialnem morju. [11] Resolucija MSC.167(78), sprejeta 20. maja 2004. [12] Resolucija 1821(2011) parlamentarne skupščine Sveta
Evrope. [13] UL L 349, 25.11.2004, str. 1. [14] UL L 105, 13.4.2006,
str. 1. [15] UL L 326, 13.12.2005,
str. 13. [16] UL L 176, 10.7.1999,
str. 36. [17] UL L 176, 10.7.1999,
str. 31. [18] UL L 53, 27.2.2008,
str. 52. [19] UL L 53, 27.2.2008, str. 1. [20] UL L 176, 10.7.1999, str. 31. [21] UL L 160, 18.6.2011, str. 19. [22] UL L 131, 1.6.2000, str. 43. [23] UL L 64, 7.3.2002, str. 20.