POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU v zvezi z obvezno navedbo države izvora ali kraja porekla za meso, uporabljeno kot sestavina /* COM/2013/0755 final */
KAZALO 1........... Uvod............................................................................................................................. 3 2........... Obvezno označevanje izvora –
kratek pregled............................................................. 3 3........... Prehranska veriga živil, ki
vsebujejo meso, uporabljeno kot sestavina, v EU............... 4 3.1........ Pregled položaja v sektorju EU.................................................................................... 4 3.2........ Uživanje mesa in proizvodov na
osnovi mesa.............................................................. 4 3.3........ Proizvodnja in napoved................................................................................................ 4 3.4........ Struktura sektorja mesa EU.......................................................................................... 5 3.5........ Obstoječi sistemi za
sledljivost EU............................................................................... 6 4........... Odnos potrošnikov do obveznega
označevanja izvora za meso, uporabljeno kot sestavina 7 5........... Možni scenariji in načini
določanja izvora v zvezi z zagotavljanjem označevanja izvora za meso,
uporabljeno kot sestavina................................................................................................................. 8 6........... Analiza učinkov in stroškov
ter koristi različnih scenarijev.......................................... 9 6.1........ Učinek v zvezi z nakupovalnimi
navadami potrošnikov............................................... 9 6.2........ Gospodarski učinki....................................................................................................... 9 6.2.1..... Operativni stroški nosilcev živilske
dejavnosti............................................................. 9 6.2.2..... Konkurenčnost, trgovina in
investicijski tokovi......................................................... 10 6.2.3..... Upravno breme za podjetja......................................................................................... 11 6.2.4..... Breme za javne organe................................................................................................ 11 6.2.5..... Stroški za potrošnike in možni
družbeni učinki.......................................................... 11 6.2.6..... Okoljski učinki............................................................................................................ 11 6,3........ Prednosti in slabosti načinov
določanja izvora v scenarijih 2 in 3.............................. 12 7........... Sklepi.......................................................................................................................... 13 POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU
IN SVETU v zvezi z obvezno navedbo države izvora ali
kraja porekla za meso, uporabljeno kot sestavina 1. Uvod Uredba (EU) št. 1169/2011 Evropskega
parlamenta in Sveta o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom (v
nadaljnjem besedilu: uredba IŽP)[1],
ki se bo uporabljala od 13. decembra 2014, uvaja sklop določb o
označevanju izvora predpakiranih živil, namenjenih za dobavo končnemu
potrošniku ali obratom javne prehrane. Člen 26(6) uredbe IŽP
določa, da Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo
o možnosti za razširitev obveznega označevanja izvora za meso, uporabljeno
kot sestavina, v predpakiranih živilih. S tem poročilom je izpolnjena ta obveznost
poročanja. Poročilo zajema meso vseh vrst (npr. govedino,
prašičje in perutninsko meso, ovčje in kozje meso, divjačino,
zajčje meso, konjsko meso), uporabljeno kot sestavina, v predpakiranih
živilih. Glavni cilji tega poročila so: –
oceniti odnos potrošnikov do obveznega
označevanja izvora za meso, uporabljeno kot sestavina, –
proučiti izvedljivost takšnega
označevanja in –
proučiti stroške in koristi uvedbe takih
ukrepov, vključno s pravnim učinkom na notranji trg in učinkom
na mednarodno trgovino. Poročilu je priložen delovni dokument služb
Komisije, ki vsebuje podrobne informacije na podlagi sklepov iz tega
poročila. 2. Obvezno
označevanje izvora – kratek pregled Pred sprejetjem uredbe IŽP se je za
določena živila uporabljalo obvezno označevanje izvora. Navedba
izvora je zaradi krize, ki jo je povzročila goveja spongiformna
encefalopatija, zdaj obvezna za nepredelano goveje meso in proizvode iz
govejega mesa (npr. mleto goveje meso)[2]
ter za predpakirano uvoženo perutninsko meso, med, sadje in zelenjavo, ribe ter
olivno olje. Uredba IŽP
uvaja posebne določbe glede označevanja izvora živil na horizontalni
ravni. Zlasti: –
člen 26(2)(b) uredbe IŽP
določa, da je obvezna navedba izvora za predpakirano nepredelano meso,
in sicer za svinjino, perutninsko meso ter ovčje in kozje meso.
Načini tega obveznega označevanja izvora bodo določeni v
izvedbenem aktu Komisije; –
člen 26(3) uredbe IŽP določa,
da kadar je država izvora ali kraj porekla živila naveden in ni enak državi
izvora ali kraju porekla njegove osnovne sestavine, je treba navesti tudi izvor
osnovne sestavine ali označiti, da ni enak državi izvora ali kraju porekla
živila. Načini uporabe teh pravil bodo prav tako določeni v
izvedbenem aktu Komisije. 3. Prehranska
veriga živil, ki vsebujejo meso, uporabljeno kot sestavina, v EU 3.1. Pregled
položaja v sektorju EU Mesnopredelovalno industrijo EU sestavlja
več kot 13 000 podjetij. V njej je zaposlenih približno 350 000
ljudi, njen promet pa znaša 85 milijarde EUR. Dobavna veriga mesa za meso, ki se bo uporabilo
kot sestavina, vključuje veliko zelo različnih udeležencev in
proizvodov. Proizvodi lahko obsegajo vse od razmeroma preprostih mesnih
pripravkov, npr. sveže meso z začimbami/dodatki, do izredno izpopolnjenih
proizvodov na osnovi mesa, zlasti v primeru mesnih proizvodov in živil z
več sestavinami, ki vsebujejo tudi mesne sestavine. Poleg tega je dobavna
veriga za meso, uporabljeno kot sestavina, precej zapletena in dolga, saj
vključuje več korakov v proizvodnji in trženju končnih
proizvodov. 3.2. Uživanje
mesa in proizvodov na osnovi mesa Prevladujoča večina potrošnikov EU
(83 %) uživa meso vsaj dvakrat ali trikrat na teden[3]. Poleg tega 88 %
potrošnikov v EU27 kupuje predpakirano meso[4]. Večina tega mesa je prašičje meso
(49 %), perutninsko meso (29 %) in govedina (19 %), medtem ko
ovčje, kozje in drugo meso predstavljajo le 3 % porabe mesa EU[5]. 3.3. Proizvodnja
in napoved Na splošno se 30–50 % količine mesa
zaklanih živali predela v mesne sestavine živil (zlasti v mleto meso/mesne
pripravke/mesne proizvode). Ocenjuje se, da 70 % količine proizvodnje
predelanega mesa EU sestavlja prašičje meso, sledijo perutninsko meso
(18 %), govedina (10 %) in druge vrste mesa (2 %). Leta 2012
je celotna proizvodnja svežega mesa EU znašala 43,5 milijona ton
ekvivalenta mase klavnega trupa (okrog 33,8 milijona ton ekvivalenta mesa
brez kosti). Glede na srednjeročne tržne napovedi se bo celotna
proizvodnja mesa EU, ki se je v letih 2010 in 2011 povečala, v
prihodnjih dveh letih zmanjšala za 2 %. Po tem zmanjšanju se napoveduje,
da si bo celotna proizvodnja mesa v obdobju desetih let postopoma opomogla in
leta 2022 dosegla raven skoraj 45 milijonov ton, kar je približno
enako kot v letu 2011[6]. 3.4. Struktura
sektorja mesa EU Za sektor za predelavo mesa EU je značilna
nizka stopnja koncentracije, saj je večina podjetij malih in srednjih
podjetij (MSP), in sicer 90 %. Ta MSP so visoko specializirana in delujejo
neodvisno na različnih stopnjah prehranske verige. Poleg tega obstaja
omejena vertikalna integracija, zlasti v sektorjih prašičjega in govejega
mesa. Vertikalna integracija običajno prevladuje v sektorju perutninskega
mesa. Predelovalci mesa surovine večinoma kupujejo
od trgovcev na promptnih trgih. Večja vertikalno integrirana podjetja
običajno kupujejo od klavnic/razsekovalnic in trgovcev. Odločitve o viru in pogoste spremembe v
mešanici dobaviteljev temeljijo na razpoložljivosti ustrezne surovine v
ustreznih količinah, specifikacijah standardne kakovosti, določenih s
specifikacijami kakovosti končnih proizvodov, konkurenčni ceni in
potrebi po hitri prilagoditvi kakršnim koli pomanjkanjem, motnjam na trgu in/ali
cenovnim nihanjem zaradi menjave dobaviteljev. V smislu prakse dobave iz virov
predelovalci mesa EU običajno kupujejo nepredelano meso in druge
mesne sestavine od več virov. Dobava iz več virov v EU je
prevladujoča praksa za proizvode iz prašičjega mesa, medtem ko se
dobava iz več virov iz držav EU in držav, ki niso države
članice EU, opaža predvsem za proizvode iz govejega in perutninskega
mesa. Nosilci živilske dejavnosti in zlasti MSP običajno zamenjajo svoje
dobavitelje trikrat ali večkrat na leto, da zagotovijo ustrezno, cenovno
sprejemljivo raven surovin. Ko podjetja predelajo mesne sestavine in jih
vključijo v proizvode na osnovi mesa, se ti nato prodajo trgovcem na
drobno/podjetjem za pripravo in dostavo hrane/mesarjem, ne glede na to, ali so
narezani in/ali pakirani. Zaradi značilnosti sektorja za predelavo
mesa EU in njegove zapletenosti je povpraševanje predelovalcev po izvoru
informacij o mesnih sestavinah omejeno. Večinoma zadeva posebne mesne
pripravke iz „enega kosa mesa“ (npr. sušen pršut) ali proizvode, za katere je
poseben pogoj za proizvodni proces to, da je meso tujega izvora. Pri večini proizvodov so surovine na stopnji
predelave že razkosane, zmešane in/ali obrezane. Tudi če pred prihodom v
predelovalni obrat niso bili vključeni obrezki[7] ali pa surovine niso
bile zmešane, surovine pogosto izvirajo od različnih dobaviteljev. Proizvajalci živil z več sestavinami, ki
vsebujejo tudi mesne sestavine, kupujejo surovine od številnih dobaviteljev v
prehranski verigi (npr. od razsekovalnic, predelovalcev, proizvajalcev mehansko
izkoščenega mesa, prodajalcev na debelo ali trgovcev), ti nosilci pa
nimajo dovolj pogajalske moči, da bi za svoje dobavitelje uvedli zahteve o
navedbi izvora, saj so dobavljene količine razmeroma majhne v primerjavi s
količinami drugih ključnih kupcev. Klavnice in razsekovalnice mesa so glavni subjekti
pri posredovanju informacij o izvoru naslednjemu udeležencu v prehranski
verigi. Višja kot je stopnja vertikalne integracije in večje kot je
podjetje, lažje je zagotoviti posredovanje informacij o izvoru v prehranski
verigi. Vendar čim bolj sta zapleteni stopnji razkosavanja in predelave
ter čim naprednejša je stopnja predelave, tem bolj je zapleteno
zagotavljanje sledljivosti za namene označevanja izvora. Anketa za mala in srednja podjetja V začetku leta 2013 je bila prek Evropske
podjetniške mreže za namene poročila Komisije opravljena posebna anketa o
možnosti razširitve obveznega označevanja porekla na meso, uporabljeno kot
sestavina. V anketi je sodelovalo 285 nosilcev živilske dejavnosti iz 27 držav
članic EU. Povzetek glavnih ugotovitev o strukturi sektorja je naslednji: * Približno 51 %
anketiranih nosilcev živilske dejavnosti je bilo dejavnih v sektorju
proizvodnje mesnih proizvodov, približno 33 % anketiranih nosilcev
živilske dejavnosti je bilo dejavnih v sektorju proizvodnje pripravljenih jedi
in obrokov, medtem ko je 31 % nosilcev bilo dejavnih v sektorju predelave
in konzerviranja mesa (nekateri nosilci živilske dejavnosti so dejavni v
več sektorjih). Skoraj 80 % anketiranih nosilcev živilske dejavnosti
so bila podjetja za proizvodnjo hrane. * 31 % anketiranih nosilcev živilske dejavnosti je
poročalo, da 81–100 % svojih trgovinskih/komercialnih dejavnosti
izvajajo lokalno. 64 %
nosilcev je navedlo, da noben del njihove proizvodnje ni opredeljen kot
„znotraj EU“ (tj. omejen je na državo članico), 72 % pa, da noben del
njihove proizvodnje ni opredeljen kot „zunaj EU“. * 20 %
anketiranih nosilcev živilske dejavnosti je navedlo, da so njihove primarne
surovine nacionalnega izvora, 44 % anketiranih nosilcev je navedlo, da
skoraj nobena surovina ne izvira iz EU, 75 % pa, da skoraj nobena surovina
ne izvira iz držav zunaj EU. * 58 % anketiranih nosilcev živilske dejavnosti nima
ločenih prostorov za skladiščenje surovin iz različnih virov. * Po navedbah
anketiranih nosilcev živilske dejavnosti sta glavni prednosti obveščanja
potrošnikov o poreklu mesa predvsem zagotovitev glede kakovosti proizvoda (61 %)
in lažje ločevanje med razpoložljivimi proizvodi (44 %). 3.5. Obstoječi
sistemi za sledljivost EU Obstoječi sistemi za sledljivost v EU
niso ustrezni za posredovanje informacij o izvoru v prehranski verigi, saj: –
obstoječa zakonodaja EU o sledljivosti
večinoma temelji na potrebi po zagotavljanju varnosti hrane[8]. V prehranski verigi
je vzpostavljena le pri „eni stopnji nazaj – eni stopnji naprej“, tj. nosilci
živilske dejavnosti morajo vedeti, katerim podjetjem so dobavili svoje
proizvode, in lahko vhodnim surovinam sledijo nazaj do vmesnega dobavitelja. Za
živila živalskega izvora se uvedejo podrobnejše zahteve po informacijah, ki se
posredujejo v prehranski verigi[9].
Vendar zahteve glede sledljivosti ne omogočajo jasnih informacij o izvoru.
Posledično „kumulativna sledljivost za namene določanja izvora“ zdaj
ni zahtevana na ravni EU; –
kadar obstajajo podrobnejši sistemi za sledljivost,
se razlikujejo med živalskimi vrstami in ne presegajo stopnje nepredelave (tj.
klavnic in pakirnic). Na splošno se prenos informacij o izvoru
najpogosteje ustavi pri prvih stopnjah v dobavni verigi (klavnicah in
razsekovalnicah) zaradi zgradbe dobavne verige in pomanjkanja bistvenega
zanimanja glede teh informacij med podjetji. 4. Odnos
potrošnikov do obveznega označevanja izvora za meso, uporabljeno kot
sestavina Študija FCEC[10]
kaže, da je izvor živil na splošno šele peti najpomembnejši vidik od 11
anketiranih vidikov, ki vpliva na odločitev potrošnikov za nakup (47,4 %),
za okusom (82 %), rokom uporabnosti (62 %), videzom (61,3 %) in
ceno (48,3 %). Poleg tega „potrošniška študija GfK o trgu mesa[11]“ kaže, da je država
izvora četrta ključna informacija (od 15 informacijskih vidikov), ki
jo potrošniki EU upoštevajo pri nakupu proizvodov na osnovi mesa (48 %),
med državami EU-15 in EU-12 pa ni bistvenih razlik. Informacija o izvoru sledi
po pomenu informaciji o roku uporabnosti (68 %), ceni na kilogram (67 %)
in ceni (67 %). Poleg tega bodo
potrošniki EU prej upoštevali državo izvora pri nakupu svežega mesa,
vključno z mesnimi pripravki (45 %), kot pri nakupu proizvodov na
osnovi mesa (38 %)[12].
Natančnejši pregled rezultatov študije FCEC v
zvezi z različnimi vrstami predelanih proizvodov na osnovi mesa kaže, da
več kot 90 % anketiranih potrošnikov meni, da je označevanje
izvora pomembno[13].
Poleg tega iz študije FCEC izhajajo naslednje ugotovitve: • potrošniki si na splošno želijo vedeti
več o izvoru mesa za vse tri skupine proizvodov na osnovi mesa; • potrošniki so v vseh primerih navedli,
da najbolj želijo vedeti ime države, v kateri je bilo meso proizvedeno: skoraj
polovica potrošnikov (povprečje v EU) zahteva tako podrobne informacije o
izvoru, medtem ko približno tretjina potrošnikov zahteva drugačne
informacije (bodisi splošne, kot npr. proizvedeno v EU ali zunaj EU, bodisi
bolj natančne, kot je npr. država rojstva/reje/zakola živali); • v vseh primerih obstajajo bistvene
razlike med državami članicami, pri čemer potrošniki v nekaterih
državah članicah dosledno navajajo večje (ali manjše) zanimanje za
informacije o izvoru kot v drugih državah članicah[14]. Tudi pri preteklih posvetovanjih v zvezi z mesom
in mesnimi proizvodi so potrošniki povezovali izvor z varnostjo. Čeprav
obstajajo utemeljeni razlogi za več informacij o izvoru živila (npr.
podpora lokalnim proizvajalcem, značilnosti proizvoda, etični in
okoljski pomisleki), drugi navedeni razlogi niso ustrezni. To zlasti velja za
povezavo izvora z varnostjo, saj so vsi proizvodi, proizvedeni kjer koli v EU
ali uvoženi v EU, po opredelitvi „varni“[15]. Potrošniki trenutno zaradi pomislekov glede cen
kupujejo meso z oznako izvora redkeje, kot bi si tega želeli. Ta
občutljivost na cene se kaže predvsem v majhni pripravljenosti
potrošnikov, da plačajo oznake izvora za meso, uporabljeno kot sestavina[16]. Pri prvem zvišanju
cen nad osnovno ceno (za 5–9 %, odvisno od ravni zahtevanih informacij) se
pripravljenost potrošnikov, da plačajo oznako, bistveno zmanjša, in sicer
za 60–80 %, ter se nato dodatno zmanjšuje pri vsakem dodatnem zvišanju
cene. Ta trend velja za vse proizvode iz poročila, pri čemer med
njimi ni bistvenih razlik. Te ugotovitve potrjujejo „paradoks“ ali neskladje
med zanimanjem potrošnikov za označevanje izvora in njihovo
pripravljenostjo, da za navedene informacije plačajo. Potrošnike
zanimajo čim podrobnejše informacije, če jih ne bi bilo treba dodatno
plačati. Običajno se ne zavedajo dodatnih stroškov glede
označevanja izvora in menijo, da so povezani le s „stroški dodatnega
črnila za natis“[17].
Ta paradoks se kaže tudi v odstopanju, ki je bilo opaženo pri različnih
študijah, in sicer med namenom in dejanskimi nakupovalnimi navadami, pri
čemer je cena pomemben dejavnik, ki pojasnjuje to odstopanje[18]. Zato bi se lahko
uživanje živil, ki vsebujejo meso, uporabljeno kot sestavina, zmanjšalo,
če se bodo zaradi obveznega označevanja izvora zvišale cene za
potrošnike. 5. Možni
scenariji in načini določanja izvora v zvezi z zagotavljanjem
označevanja izvora za meso, uporabljeno kot sestavina V tem poročilu so izpostavljeni naslednji
scenariji[19]:
–
scenarij 1 – ohranitev označevanja izvora
na prostovoljni podlagi; –
scenarij 2 – uvedba obveznega označevanja
izvora na podlagi (a) izvora v EU/zunaj EU ali (b) izvora v EU/v tretji
državi; –
scenarij 3 – uvedba obveznega označevanja
izvora z navedbo države članice ali tretje države. Za določanje izvora v okviru scenarijev 2
in 3 so bili proučeni različni načini za tri glavne kategorije
zadevnih proizvodov v naraščajočem redu predelave: • kategorija I: mesni pripravki in
proizvodi iz mehansko izkoščenega mesa: –
izvor, kot je določen v carinskem zakoniku,
tj. država, v kateri je bila sestavina pridobljena v celoti, ali država zadnje
bistvene predelave mesne sestavine; –
informacije o izvoru v zvezi s poreklom surovine,
tj. kraj najkrajšega obdobja vzreje pred zakolom ali kraj zakola; • kategorija II: mesni proizvodi: –
izvor, kot je določen v carinskem zakoniku,
tj. država, v kateri je bila sestavina pridobljena v celoti, ali država zadnje
bistvene predelave mesne sestavine; –
informacije o izvoru v zvezi s poreklom surovine,
tj. kraj najkrajšega obdobja vzreje pred zakolom ali kraj zakola; • kategorija III: živila z več
sestavinami, ki vsebujejo tudi mesne sestavine: –
izvor, kot je določen v carinskem zakoniku,
tj. država, v kateri je bila sestavina pridobljena v celoti, ali država zadnje
bistvene predelave mesne sestavine; –
informacije o izvoru v zvezi s poreklom surovine,
tj. kraj najkrajšega obdobja vzreje pred zakolom ali kraj zakola. 6. Analiza
učinkov in stroškov ter koristi različnih scenarijev 6.1. Učinek
v zvezi z nakupovalnimi navadami potrošnikov V Označevanje izvora potrošnikom zagotavlja
dodatne informacije pri odločanju o nakupu ali uživanju živil. Številni
potrošniki povezujejo označevanje izvora s številnimi pozitivni
lastnostmi, vključno s kakovostjo. V analizi stroškov in koristi je težko
oceniti vpliv označevanja izvora na potrošnike. okviru scenarija 1 se informacije o izvoru za
mesne sestavine potrošnikom ne bi sistematično zagotavljale. Kot tak ni
popolnoma zadovoljiva rešitev za povpraševanje potrošnikov po informacijah o
izvoru, čeprav bolje ustreza njihovi majhni pripravljenosti, da za dodatne
informacije o izvoru plačajo. Scenarija 2 in 3 bi potrošnikom
sistematično zagotovila informacije o izvoru mesa, uporabljenega kot
sestavina. Scenarij 2, ki zagotavlja manj informacij kot scenarij 3,
se lahko šteje za presplošen scenarij, ki ni vreden posledičnega zvišanja
cen. Scenarij 3 bi potrošnikom zagotovil jasne informacije. Morebitno zvišanje cen bi lahko negativno vplivalo
na uživanje živil na osnovi mesa. 6.2. Gospodarski
učinki 6.2.1. Operativni
stroški nosilcev živilske dejavnosti Scenarij 1 ne vključuje dodatnih
operativnih izzivov v primerjavi s trenutnim položajem. Morda bi bil
primernejši v primerih, ko se meso z izvorom v EU in zunaj EU v
proizvodnem procesu združi. Operativni stroški (tj. stroški proizvodnje, dobave
iz virov in sledljivosti) bi bili minimalni. Scenarija 2 in 3 bi vključevala
operativne izzive in zahtevala temeljite prilagoditve zlasti v zvezi z mesnimi
sestavini mešanega izvora (iz EU/zunaj EU). Nosilci živilske dejavnosti bi
verjetno imeli znatne dodatne operativne stroške: –
raven dodatnih stroškov bi se lahko razlikovala,
saj bi bili odvisni od posebnega operativnega položaja zadevnih nosilcev
živilske dejavnosti, zadevnih živalskih vrst in vrste obstoječih sistemov
za sledljivost; –
to bi verjetno najbolj vplivalo na naslednje
stroškovne postavke: prilagoditev praks dobave iz virov, morebitne
spremembe mešanice dobaviteljev, preusmeritev na manjše proizvodne serije,
prilagoditev proizvodnega procesa za doseganje ločevanja po izvoru znotraj
prostorov, prilagoditev pakiranja/označevanja in izvajanje/prilagoditev
sistemov za sledljivost; –
dodatni stroški pri scenariju 2 bi lahko bili
zanemarljivi ali pa se bi povečali tudi do 25 %, pri scenariju 3
pa bi se lahko povečali za od 15–20 % do 50 %. Ocenjuje se, da
bi se dodatni stroški sledljivosti povečali za 3–10 % skupnih
proizvodnih stroškov; –
to bo verjetno vplivalo na trgovanje z obrezki in
maščobo; Zaradi težavnosti izvajanja ustreznega sistema za sledljivost
bodo nosilci živilske dejavnosti take proizvode verjetno vse redkeje uporabljali.
Posledica tega bi lahko bile dodatne izgube, ki se ocenjujejo na 10 %
prihodkov klavnic oziroma razsekovalnic mesa. Vendar bi bil učinek v
večji meri odvisen od načinov za določanje označevanja
izvora, ki se uporabljajo. 6.2.2. Konkurenčnost,
trgovina in investicijski tokovi Učinek na konkurenčnost in trgovino
v EU oziroma mednarodno trgovino bi bil pri scenariju 1 minimalen. Scenarija 2 in 3 bosta verjetno imela
naslednje učinke na konkurenčnost in trgovino v EU: –
verjetno bi se pojavile spremembe v dobavni verigi,
katerih nadaljnji posledici bi lahko bili segmentacija trgovine ter zmanjšanje
števila posrednikov in števila mesnih sestavin. Nosilci živilske dejavnosti
menijo, da je stroškovno učinkovitejše prilagoditi strukturo dobave (dobavo
iz virov, velikost serij, zmanjšanje števila posrednikov) kot posodobiti
notranje sisteme za sledljivost; –
nosilci živilske dejavnosti bi se verjetno
soočili z višjimi cenami, saj bi skupni viri dobave postali omejeni; –
trg za mesne sestavine z mešanim izvorom ali
obrezke/maščobo bi postal omejen; –
to bi imelo negativen učinek na nosilce
živilske dejavnosti, ki uporabljajo mesne sestavine, v primerjavi z nosilci
živilske dejavnosti, ki takih sestavin ne uporabljajo; –
verjetno bi se spremenili trgovinski tokovi znotraj EU
za žive živali, nepredelano meso in mesne sestavine; –
v okviru scenarija 3 se lahko pojavi tveganje
za segmentacijo trga živil. Scenarija 2 in 3 bi verjetno imela naslednje
učinke na mednarodno trgovino: –
verjetno bi se spremenila geografska struktura/obseg
trgovinskih tokov med EU in tretjimi državami. V tem smislu se bodo
nosilci živilske dejavnosti EU verjetno preusmerili k
dobaviteljem EU, da se bi izognili zapletenemu položaju, ki ga pomeni
izvor iz več držav članic EU in tretjih držav; –
nosilci živilske dejavnosti tretjih držav bodo
verjetno imeli dodatne stroške, zlasti v okviru scenarija 3. Ti učinki bi zadevali zlasti tiste tretje
države, ki zdaj v EU izvažajo velike količine nepredelanega
mesa/mesnih sestavin: Tajsko in Brazilijo v zvezi s perutninskim mesom ter
Brazilijo in Argentino v zvezi z govedino. Vendar bo obseg učinka odvisen
od veljavnih nacionalnih določb glede označevanja izvora, če
obstajajo[20].
Prašičje in ovčje meso za predelavo se praktično ne uvažata. 6.2.3. Upravno
breme za podjetja Posledica scenarija 1 bi bilo zanemarljivo
upravno breme in upravno breme le za podjetja, ki navajajo informacije o izvoru
končnih živilskih proizvodov, katerih izvor se razlikuje od primarnih
mesnih sestavin. Ocenjuje se, da je tudi v okviru scenarija 2 skupno breme
zanemarljivo. Vendar pa bi v okviru scenarija 3 dodatno upravno breme
skupne proizvodne stroške lahko zvišalo za 8–12 % 6.2.4. Breme
za javne organe Pričakuje se, da zaradi scenarija 1 ne
bo dodatnih stroškov nadzora razen stroškov, ki nastanejo zaradi splošne
uporabe člena 26(3) uredbe IŽP. Vendar se v okviru scenarijev 2 (v manjši
meri) in 3 pričakuje zvišanje stroškov nadzora za 10–30 %, kar
je odvisno od podrobnosti zahtevanih informacij o izvoru. To povečanje bi
se kazalo predvsem v številu potrebnih zaposlenih, v okviru scenarija 3 pa
bi lahko to povečanje vključevalo dodaten čas zaposlenih, saj
stroški zagotavljanja skladnosti večinoma temeljijo na preverjanju
dokumentacije. Če se sredstva, ki se nadzornim organom dodelijo na podlagi
državnih proračunov, ne bodo povečala, kar je v trenutnem
gospodarskem okolju verjetno, lahko pričakovano povečanje potrebnih
zaposlenih/časa zaposlenih povzroči zmanjšanje pogostosti nadzora ali
spremembe prednostnih nalog, posledica česar je lahko večje tveganje
goljufij. Vendar bi se breme za javne organe lahko ublažilo, če bi se
vzpostavile pristojbine za izvajanje uradnega nadzora. 6.2.5. Stroški
za potrošnike in možni družbeni učinki Pričakuje se, da se bodo zaradi zagotavljanja
informacij o izvoru povečali stroški, približno 90 % teh stroškov pa
naj bi se preneslo na potrošnika in le 10 % na proizvajalca. Ti odstotki
se lahko razlikujejo glede na sektor, zadevno državo ter stopnjo vertikalne
integracije in koncentracije na trgu. Pri scenariju 1 se cene skupno verjetno ne
bodo povečale. Če pa je naveden izvor, se bodo dodatni stroški
verjetno prenesli na potrošnike, posledica česar bodo proizvodi po cenovni
premiji. Pri scenarijih 2 in 3 se bodo verjetno
zvišale skupne potrošniške cene, ki bi bile v tem primeru višje. Zato bi lahko
scenarij 3 in v manjši meri scenarij 2 zmanjšala uživanje proizvodov
na osnovi mesa. Drugi družbeni učinki lahko negativno vplivajo na:
segmentacijo trga uživanja mesa, prilagoditev vzorcev dobave iz virov, odpravo
posrednikov in zaposlovanje. 6.2.6. Okoljski
učinki Okoljski učinek scenarija 1 bo verjetno
minimalen. Scenarija 2 in 3 bosta verjetno povečala odpadne
sestavine, zlasti v primeru obrezkov/maščobe. Scenarij 3 bi prav tako
lahko bil spodbuda za uživanje proizvodov, ki so proizvedeni v bližini. 6.3. Prednosti
in slabosti načinov določanja izvora v scenarijih 2 in 3 Spodnja preglednica
zagotavlja povzetek prednosti in slabosti načinov določanja izvora v
scenarijih 2 in 3 (obvezno označevanje izvora): Načini določanja v scenarijih 2 in 3 || Prednosti || Slabosti Kategorija I: mesni pripravki / mehansko izkoščeno meso || Država, v kateri je bila sestavina pridobljena v celoti, ali država zadnje bistvene predelave (po carinskem zakoniku) || - Potrošniku zagotavlja jasne informacije. - Obrezki in maščobe bi se lahko uporabljali kot sestavine, pri katerih se izvor določa kot država zadnje bistvene predelave. || - Dodatni sistemi za sledljivost. - Izvajanje bi lahko bilo izziv, če bi bilo vključenih več izvorov. - Obrezki in maščobe se verjetno ne bi uporabljali kot sestavine v primerih, pri katerih se izvor določa kot kraj najkrajšega obdobja vzreje pred zakolom, zaradi izzivov pri shranjevanju/sledljivosti. Kraj najkrajše vzreje pred zakolom + kraj zakola || - Večji poudarek je na poreklu surovine, kadar sestavina ni v celoti pridobljena v eni državi. || - Dodatni sistemi za sledljivost. - Izvajanje bi lahko bilo izziv, če bi bilo vključenih več izvorov. - Obrezki in maščoba se verjetno ne bi uporabljali kot sestavine zaradi izzivov pri shranjevanju/sledljivosti. Kategorija II: mesni proizvodi || Država, v kateri je bila sestavina pridobljena v celoti, ali država zadnje bistvene predelave (po carinskem zakoniku) || - Kjer se uporablja država zadnje bistvene predelave, je več poudarka na kraju predelave. - Tehnično izvedljiv za nosilce živilske industrije. - Bolj praktičen pri več izvorih. - Obrezki in maščobe bi se lahko uporabljali kot sestavine. || - Kjer se uporablja država zadnje bistvene predelave, ne zagotavlja informacij o poreklu surovine. Kraj najkrajše vzreje pred zakolom + kraj zakola || - Večji poudarek je na poreklu surovine, kadar sestavina ni v celoti pridobljena v eni državi. || - Ne zagotavlja informacij o kraju predelave. - Dodatni sistemi za sledljivost. - Zapleten zlasti pri več izvorih. - Obrezki in maščoba se verjetno ne bi uporabljali kot sestavine zaradi izzivov pri shranjevanju/sledljivosti. Kategorija III: živila z več sestavinami, ki vsebujejo tudi mesne sestavine || Država, v kateri je bila sestavina pridobljena v celoti, ali država zadnje bistvene predelave (po carinskem zakoniku) || - Kjer se uporablja država zadnje bistvene predelave, je več poudarka na kraju predelave. - Obrezki in maščobe bi se lahko uporabljali kot sestavine. || - Kjer se uporablja država zadnje bistvene predelave, ne zagotavlja informacij o poreklu surovine. - Dodatni sistemi za sledljivost. - Zapleten zlasti pri več izvorih. || Kraj najkrajše vzreje pred zakolom + kraj zakola || - Večji poudarek je na poreklu surovine, kadar sestavina ni v celoti pridobljena v eni državi. || - Ne zagotavlja informacij o kraju predelave. - Dodatni sistemi za sledljivost. - Zapleten zlasti pri več izvorih. - Obrezki in maščoba se verjetno ne bi uporabljali kot sestavine zaradi izzivov pri shranjevanju/sledljivosti. 7. Sklepi Zdi se, da potrošnike označevanje izvora
mesnih sestavin zelo zanima. Med državami članicami obstajajo bistvene
razlike med preferencami potrošnikov in razumevanjem informacij o izvoru ter
stopnjami motivacije oziroma razlogi za take informacije. Močan interes
potrošnikov za označevanje izvora (a) se uvršča za ceno in kakovostjo
ter organoleptičnimi vidiki v smislu najpomembnejših dejavnikov, ki
vplivajo na izbiro potrošnikov, in (b) se ne kaže v pripravljenosti zadevnih
potrošnikov, da za označevanje izvora plačajo; njihova pripravljenost
se pri manj kot 10-odstotnem zvišanju cen zmanjša za 60–80 %. Izvedljivost in
učinek označevanja izvora večinoma temeljita na načinih
določanja izvora, ki se uporabljajo, ter značaju zadevnih proizvodov.
V tem poročilu so bili proučeni trije scenariji: –
scenarij 1 – ohranitev označevanja izvora
na prostovoljni podlagi; –
scenarij 2 – uvedba obveznega označevanja
izvora na podlagi (a) izvora v EU/zunaj EU ali (b) izvora v EU/v tretji
državi; –
scenarij 3 – uvedba obveznega označevanja
izvora z navedbo države članice ali tretje države. Scenarij 1 ne bi ustvaril dodatnih
operativnih izzivov za nosilce živilske dejavnosti, kot so operativni stroški,
učinek na mednarodno trgovino in trgovino EU, upravno breme in breme
za javne organe, dodatni stroški, ki se prenesejo na potrošnike, pa bi bili
minimalni. Vendar ni popolnoma zadovoljiva rešitev za povpraševanje potrošnikov
po informacijah o izvoru. Scenarija 2 (v manjši meri) in 3 bi
obravnavala potrebo potrošnikov po informacijah o izvoru, medtem ko bi
ustvarjala operativne izzive in zahtevala temeljite prilagoditve v prehranski
verigi. Scenarij 2 je videti bolj izvedljiv kot scenarij 3. Zlasti: scenarij 2 bi odgovoril na zahtevo potrošnikov po
informacijah o izvoru, vendar bi se lahko štel za preveč splošnega in ne
bi bil vreden kakršnega koli zvišanja cen zaradi dodatnih operativnih stroškov,
ki bi jih imeli nosilci živilske dejavnosti (od zanemarljivih stroškov do 25-odstotnega
zvišanja). Spremembe v dobavni verigi bi lahko povzročile segmentacijo
trga ter zmanjšanje števila posrednikov in števila mesnih sestavin, kar bi
lahko vplivalo na konkurenčnost in trgovino. Ta scenarij bi verjetno
spremenil trgovinske toke v mednarodni trgovini, vključno s tveganjem po
preusmeritvi nosilcev živilske dejavnosti EU k dobaviteljem EU ter
ustvarjanjem dodatnih stroškov za nosilce živilske dejavnosti iz tretjih držav.
Medtem ko se ocenjuje, da bi bilo upravno breme za nosilce živilske dejavnosti
zanemarljivo, se pričakuje, da se bo breme za javne organe povečalo
za 10–30 %. Čeprav bi scenarij 3 potrošnikom zagotovil
jasne informacije, saj jih zlasti zanima več informacij o izvoru mesa za
vse tri skupine proizvodov na osnovi mesa, in bi po drugi strani verjetno
ustvaril dodatne stroške za nosilce živilske dejavnosti, kar bi povzročilo
zvišanje cen glede na vrsto mesne sestavine in končni proizvod, kar bi
lahko vplivalo na porabo. Dodatni operativni stroški za nosilce živilske
dejavnosti bi se zaradi tega scenarija verjetno zvišali za 15–20 % ali
celo do 50 %. Vpliv tega scenarija na konkurenčnost in trgovino bi
bil v primerjavi s scenarijem 2 podoben, čeprav bolj izrazit. Dodatno
upravno breme bi lahko zvišalo skupne proizvodne stroške za 8–12 %, breme
na javno organe pa bi bilo verjetno višje kot pri scenariju 2. Če se
sredstva, ki se nadzornim organom dodelijo na podlagi državnih proračunov,
ne bodo povečala, kar je v trenutnem gospodarskem okolju prevladujoč
trend, se bo verjetno zmanjšala pogostost nadzora ali pa se bodo spremenile
prednostne naloge. Morebitna uvedba pristojbin za izvajanje uradnega nadzora bi
lahko ublažila stroške uradnega nadzora. Komisija meni, da imajo vsi možni scenariji
prednosti/pomanjkljivosti, ki jih je treba natančno obravnavati s Svetom
in Evropskim parlamentom. Na podlagi teh obravnav bo Komisija proučila,
ali in katere ustrezne ukrepe bi bilo treba sprejeti. Ti ukrepi lahko
vključujejo, če je to primerno, pripravo zakonodajnega predloga za
ureditev označevanja izvora mesa, ki se uporablja kot sestavina v živilih. [1] Uredba (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in
Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju informacij o živilih
potrošnikom, spremembah uredb (ES) št. 1924/2006 in (ES)
št. 1925/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive
Komisije 87/250/EGS, Direktive Sveta 90/496/EGS, Direktive
Komisije 1999/10/ES, Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in
Sveta, direktiv Komisije 2002/67/ES in 2008/5/ES in Uredbe
Komisije (ES) št. 608/2004, (UL L 304, 22.11.2011,
str. 18). [2] Uredba (ES) št. 1760/2000 Evropskega
Parlamenta in Sveta z dne 17. julija 2000 o uvedbi sistema za
identifikacijo in registracijo govedi ter o označevanju govejega mesa in
proizvodov iz govejega mesa in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 850/97
(UL L 204, 11.8.2000, str. 1). [3] Ocena učinka – delovni dokument služb Komisije –
Mandatory Origin indication for Unprocessed Pig, Poultry, Sheep and Goat Meat
(Obvezna navedba izvora za nepredelano prašičje, perutninsko, ovčje
in kozje meso), še ni objavljeno. [4] Poročilo Komisije o delovanju trga mesa za
potrošnike v Evropski uniji, maj 2013, objavljeno na:
http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/market_studies/docs/mms_commission_report_en.pdf. [5] Ocena učinka – delovni dokument služb Komisije –
Mandatory Origin indication for Unprocessed Pig, Poultry, Sheep and Goat Meat
(Obvezna navedba izvora za nepredelano prašičje, perutninsko, ovčje
in kozje meso), še ni objavljeno. [6] GD AGRI 2013: „Prospects for Agricultural
markets and income in the EU 2012-2020“ (Obeti za kmetijske trge in dohodke v
kmetijstvu v EU v obdobju 2012–2020), 2013. [7] Obrezki so ostanki pri razkosavanju klavnega trupla, ki
imajo lahko veliko vrednost. [8] Člen 18 Uredbe (ES) št. 178/2002
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o
določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi
Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane
(UL L 31, 1.2.2002, str. 1). [9] Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 931/2011 z
dne 19. septembra 2011 o zahtevah glede sledljivosti iz
Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta za hrano
živalskega izvora (UL L 242, 20.9.2011, str. 2). [10] Priloga D k „Study on the application of rules on
voluntary origin labelling of foods and on the mandatory indication of country
of origin or place of provenance of meat used as an ingredient“ (Študija o
uporabi pravil za prostovoljno označevanje izvora živil in obvezno
označevanje države izvora ali kraja porekla mesa, uporabljenega kot
sestavina) (v nadaljnjem besedilu: študija FCEC), še ni objavljena. Ker se
je študija FCEC izvajala v obdobju škandala s konjskim mesom (od decembra 2012
do marca 2013), ki je vplival na zaupanje potrošnikov v sektor mesnih
proizvodov/proizvodov, ki vsebujejo meso, ni mogoče izključiti, da bi
ta dejavnik lahko vplival na rezultate študije. [11] Ta študija je bila izvedena pred letom 2013, tj. pred
škandalom s konjskim mesom. [12] Delovni dokument služb Komisije, str. 22–28. [13] Študija FCEC, str. 10. [14] Te razlike so prikazane v delovnem dokumentu služb
Komisije na straneh 30–32. [15] Delovni dokument služb Komisije, str. 40. [16] Priloga D k študiji FCEC. [17] „Study on mandatory origin labelling for pig, poultry and
sheep and goat meat“ (Študija o obveznem označevanju izvora za
prašičje, perutninsko, ovčje in kozje meso), LEI Wageningen
University (2013). [18] Študija FCEC, str. 25. [19] Drugi scenariji (tj. obvezno označevanje kraja
porekla na višji ali nižji ravni od državne ravni, obvezno označevanje
izvora na podlagi izvora, razdeljenega v tri stopnje – „kotitev, vzreja in
zakol“, ali obvezno označevanje izvora le na podlagi kraja kotitve ali
kraja kotitve in zakola ali le kraja zakola) so bili ocenjeni za neizvedljive
in zato niso podrobno analizirani. [20] Zdi se na primer, da sta sledljivost in označevanje
izvora v Braziliji zdaj zagotovljeni na državni ravni na podlagi kraja
pridelave in vzreje.