This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013PC0547
Proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL on payment services in the internal market and amending Directives 2002/65/EC, 2013/36/EU and 2009/110/EC and repealing Directive 2007/64/EC
Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o plačilnih storitvah na notranjem trgu, o spremembah direktiv 2002/65/ES, 2013/36/EU in 2009/110/ES ter o razveljavitvi Direktive 2007/64/ES
Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o plačilnih storitvah na notranjem trgu, o spremembah direktiv 2002/65/ES, 2013/36/EU in 2009/110/ES ter o razveljavitvi Direktive 2007/64/ES
/* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */
Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o plačilnih storitvah na notranjem trgu, o spremembah direktiv 2002/65/ES, 2013/36/EU in 2009/110/ES ter o razveljavitvi Direktive 2007/64/ES /* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */
OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. Ozadje predloga Razlogi za predlog in njegovi cilji Trg elektronskih plačil v Evropi nudi velike možnosti
za inovacije. Potrošniki so v zadnjih letih že močno spremenili svoje
plačilne navade. Poleg vedno večjega števila plačil s kreditnimi
in debetnimi karticami sta porast e-trgovine in čedalje večja
priljubljenost pametnih telefonov utrla pot novim načinom plačevanja.
Koristi, ki jih prinašata boljša integracija in manjša razdrobljenost trga na tem
področju na evropski ravni, so velike. Predlog bo potrošnikom in trgovcem omogočil v celoti
izkoristiti notranji trg, zlasti na področju e-trgovine. Njegov cilj je
pomagati pri nadaljnjem razvoju vseevropskega trga elektronskih plačil, ki
bo potrošnikom, trgovcem na drobno in drugim udeležencem na trgu omogočil,
da v celoti izkoristijo prednosti notranjega trga EU v skladu s strategijo
Evropa 2020 in digitalno agendo. Takšno nadaljnje povezovanje postaja
čedalje pomembnejše zaradi prehoda s tradicionalnih načinov trgovanja
na digitalno ekonomijo. Da bi to dosegli in spodbudili večjo konkurenco,
učinkovitost in inovacije na področju elektronskih plačil, je
treba vzpostaviti pravno jasnost in enake konkurenčne pogoje, kar prinaša
znižanje stroškov in cen za uporabnike plačilnih storitev ter več
izbire in preglednosti pri plačilnih storitvah, spodbuja ponujanje
inovativnih plačilnih storitev ter zagotavlja varne in pregledne
plačilne storitve. Ti cilji bodo doseženi s posodobitvijo in dopolnitvijo
sedanjega okvira za plačilne storitve, s čimer se bodo določila
pravila za povečanje preglednosti, inovacij in varnosti na področju
plačil malih vrednosti in izboljšala skladnost nacionalnih predpisov s
poudarkom na legitimnih potrebah potrošnikov. Cilj predlaganih ukrepov je, da
se to izvede tehnološko nevtralno, tako da bo uporabno tudi med nadaljnjim
razvojem plačilnih storitev. Ta
predlog tudi vključuje in razveljavlja Direktivo 2007/64/ES Evropskega
parlamenta in Sveta (tako imenovano „direktivo o plačilnih storitvah“)[1], ki določa temelje usklajenega pravnega okvira za oblikovanje integriranega
trga plačil, kar bi izboljšalo enakost konkurenčnih pogojev in
dostopnost sedanjega plačilnega okvira za vse deležnike. V
času, ko zaradi združevanja tehnologije in poslovnih modelov čedalje
bolj izginjajo razlike med plačilnimi
institucijami (za katere velja direktiva o plačilnih storitvah) in
institucijami za izdajo elektronskega denarja (za katere velja Direktiva
2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta[2],
druga direktiva o elektronskem denarju), bi bila optimalna rešitev popolna
modernizacija okvira digitalnih plačil, ki bi privedla do združitve obeh
kategorij udeležencev in ustreznih zakonodaj. Vendar bi to pomenilo, da bi bilo
treba zaradi zagotovitve skladnega zakonodajnega okvira najprej pregledati
drugo direktivo o elektronskem denarju. Na žalost so jo številne države
članice pozno prenesle v svojo zakonodajo, zato ni bilo mogoče
pridobiti dovolj izkušenj z njenim izvajanjem, da bi jo lahko ovrednotili
skupaj z direktivo o plačilnih storitvah in pri reviziji proučili
morebitne sinergije. Revizija Direktive 2009/110/ES je predvidena v letu 2014. Splošno ozadje V
zadnjih 12 letih sta bila v skladu s sedanjim regulativnim in zakonodajnim
pravnim redom o plačilih v EU dosežena precejšen napredek in integracija
na področju plačil malih vrednosti. Pravni okvir, ki ga določajo direktiva o
plačilnih storitvah, Uredba (ES) 924/2009 o čezmejnih plačilih[3] in druga direktiva
o elektronskem denarju, je že prinesel precejšen napredek pri integraciji evropskih
trgov plačil malih vrednosti. Z Uredbo (EU) št. 260/2012[4] o dokončnem
prehodu na okvir SEPA je bil storjen še korak dlje, saj so bili določeni
roki za uvedbo kreditnih plačil in direktnih obremenitev, ki naj bi
nadomestili nacionalne sheme za nacionalna in čezmejna plačila v
eurih v EU (1. februar 2014 za euroobmočje). Ta regulativni okvir
dopolnjujejo sodna praksa Sodišča Evropske unije in sklepi Komisije v
okviru konkurenčnega prava na področju plačil malih vrednosti. Trg
plačil malih vrednosti je zelo dinamičen in zanj je bila v zadnjih
nekaj letih značilna velika inovativnost. Hkrati so pomembna področja
trga plačil, zlasti kartična plačila in novi načini
plačevanja, kot so spletna in mobilna plačila, pogosto še vedno
razdrobljena zaradi državnih meja, kar otežuje učinkovit razvoj
inovativnih digitalnih plačilnih storitev, ki so preproste za uporabo ter
potrošnikom in trgovcem na drobno zagotavljajo priročne in varne
plačilne metode (pri čemer so lahko izjema kreditne kartice) na
vseevropski ravni za kupovanje čedalje večjega obsega blaga in
storitev. Zaradi zadnjih dogodkov na teh trgih
so se pokazale tudi nekatere vrzeli v sedanjem pravnem okviru za plačila
in tržne nepopolnosti na trgih za kartična, spletna in mobilna
plačila, ki so obravnavane v tej pobudi. Pregled
evropskega okvira in zlasti direktive o plačilnih storitvah ter
posvetovanja o zeleni knjigi Komisije „Na poti k integriranemu evropskemu trgu
za kartična, spletna in mobilna plačila“[5] leta 2012
so privedli do sklepa, da so potrebni dodatni ukrepi in regulativne
posodobitve, vključno s prilagoditvijo direktive o plačilnih
storitvah, da bo lahko plačilni okvir bolje služil potrebam uspešnega
evropskega trga plačil in v celoti prispeval k plačilnemu okolju, ki
spodbuja konkurenco, inovativnost in varnost. V
Sporočilu Komisije iz leta 2012 „Akt za enotni trg II — Skupaj za novo
rast“[6]
je bila posodobitev zakonodajnega okvira za plačila malih vrednosti
opredeljena kot ključna prednostna naloga zaradi možnosti za novo rast in
inovacije. Revizija direktive o plačilnih storitvah in priprava
zakonodajnega predloga o večstranskih medbančnih provizijah za
kartična plačila sta bili opredeljeni med ključnimi ukrepi
Komisije za leto 2013. Veljavne
določbe na področju, na katero se nanaša predlog Ta pobuda je del širšega svežnja zakonodajnih ukrepov o
plačilnih storitvah, s katerim bo dopolnjen in posodobljen sedanji pravni
okvir za plačilne storitve v EU, ki ga sestavljajo: –
Direktiva 2007/64/ES, ki vzpostavlja usklajen
pravni okvir za lažje in hitrejše izvrševanje plačil po vsej EU s
povečanjem konkurence na področju plačilnih sistemov in
omogočanjem ekonomij obsega. Prav tako je olajšala operativno izvajanje
enotnega območja plačil v eurih (SEPA). –
Uredba (ES) št. 924/2009 o čezmejnih
plačilih in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 2560/2001 ter razširitvi
področja uporabe Uredbe na direktne obremenitve. Odpravila je razlike v
višini nadomestil za plačilne storitve za uporabnike plačilnih
storitev med nacionalnimi in čezmejnimi plačili v eurih v Evropski uniji.
Uporablja se za vsa elektronsko obdelana plačila. –
Uredba (EU) št. 260/2012, v kateri so določeni
roki za prehod na vseevropska kreditna plačila in direktne obremenitve ter
nadomestitev nacionalnih sistemov nacionalnih in čezmejnih plačil v
eurih v Evropski uniji. –
Direktiva 2009/110/ES o elektronskem denarju, ki
določa pravni okvir za izdajanje in unovčevanje elektronskega denarja
ter usklajuje bonitetni režim za institucije za izdajo elektronskega denarja z
zahtevami za plačilne institucije iz direktive o plačilnih storitvah. –
Uredba (ES) št. 1781/2006 o določitvi pravil
za ponudnike plačilnih storitev za pošiljanje podatkov o plačniku po
vsej plačilni verigi za potrebe preprečevanja, preiskovanja in
odkrivanja pranja denarja in financiranja terorizma. Protikonkurenčne prakse so bile razen v zakonodajnem
okviru obravnavane tudi v več postopkih v zvezi s kršitvijo
konkurenčnega prava na evropski in nacionalni ravni. Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije Cilji predloga so v celoti skladni s politikami EU in
cilji, za katere si prizadeva Unija. Prvič, predlog bo izboljšal delovanje
notranjega trga za plačilne storitve in bolj na splošno za vse blago in
storitve glede na potrebo po inovativnih, učinkovitih in varnih
načinih plačevanja. Z lajšanjem ekonomskih transakcij znotraj Unije
bo to tudi pripomoglo k doseganju širših ciljev strategije EU 2020 in
spodbujanju nove rasti. Drugič, ta pobuda podpira politike EU na drugih
področjih, kot so varstvo podatkov, upravne sankcije, preprečevanje
pranja denarja in financiranje terorizma, ter zlasti: –
zakonodajne pobude Komisije v zvezi z digitalno
agendo za Evropo[7],
predvsem predlog Komisije za uvedbo pravnega okvira za elektronsko
identifikacijo in skrbniške storitve za elektronske transakcije[8], njen predlog v zvezi z ukrepi
za zagotavljanje visoke skupne ravni varnosti omrežij in informacij v Uniji[9] ter ključne prednostne
naloge, opredeljene v sporočilu o elektronskem poslovanju in spletnih
storitvah[10],
ki so namenjene vzpostavljanju enotnega digitalnega trga; –
prizadevanja Komisije za povečanje konkurence
z določitvijo enakih obveznosti, pravic in možnosti za udeležence na trgu
in lažje čezmejno opravljanje plačilnih storitev; –
zakonodajni predlog Komisije o medbančnih
provizijah za kartične plačilne transakcije in uporabi nekaterih
omejevalnih poslovnih pravil in praks, ki se pripravlja sočasno in v tesni
povezavi s tem predlogom; –
Direktivo
2011/83/ES o pravicah potrošnikov[11],
katere cilj je spodbujati resnični notranji trg za poslovanje med podjetji
in potrošniki, na katerem bi obstajalo pravo ravnovesje med visoko ravnjo
varstva potrošnikov in konkurenčnostjo podjetij, kar bi omejilo zmožnost
trgovcev, da določajo nadomestila za uporabo plačilnih instrumentov
glede na dejansko nastale stroške. 2. POSVETOVANJE Z
ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UČINKA Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi Evropska komisija je
11. januarja 2012 objavila zeleno knjigo z naslovom „Na poti k integriranemu
evropskemu trgu za kartična, spletna in mobilna plačila“[12], ki so ji sledila obsežna
javna posvetovanja. Od organov, civilne družbe, poslovnih združenj in podjetij
z različnih področij, ki predstavljajo zelo različne deležnike,
je prejela več kot 300 odgovorov. Zunaj postopka posvetovanja je prejela
še številne pripombe, stališča in druge prispevke. Izčrpne povratne
informacije, ki so jih zagotovili deležniki[13],
so vsebovale pomembne podatke o nekaterih najnovejših dogajanjih in možnih potrebah
po spremembah sedanjega plačilnega okvira. Javno zaslišanje v istem okviru
je potekalo 4. maja 2012 in se ga je udeležilo približno 350 deležnikov. Evropski
parlament je 20. novembra 2012 sprejel resolucijo „Na poti k integriranemu
evropskemu trgu za kartična, spletna in mobilna plačila“[14]. V njej so priznani cilji in
ovire, opredeljeni v zeleni knjigi, hkrati pa poziva k zakonodajnemu ukrepanju
na različnih področjih v zvezi s kartičnimi plačili in
svetuje več previdnosti pri spletnih in mobilnih plačilih zaradi
manjše zrelosti teh trgov. Poleg tega poziva k reformi modela upravljanja
enotnega območja plačil v eurih (SEPA). Rezultati posvetovanj
so pokazali potrebo po pomembnih regulativnih prilagoditvah sedanjega okvira,
da se poveča učinkovitost evropskega trga plačil in prispeva k
plačilnemu okolju, ki bo spodbujalo konkurenco, inovativnost in varnost. Uporaba strokovnih mnenj Komisija
je v zvezi s pregledom direktive o plačilnih storitvah in uredbe o
čezmejnih plačilih na notranjem trgu ter potencialno potrebo po
reviziji obeh zakonskih besedil zbrala dodatne dokaze na terenu in si
prizadevala zagotoviti polno sodelovanje različnih deležnikov. Njen
proces pregleda učinkov direktive o plačilnih storitvah in uredbe o
čezmejnih plačilih na notranjem trgu je temeljil na dveh namenskih
zunanjih študijah. Študiji sta Komisiji predstavili celostno sliko gospodarskih
in pravnih posledic direktive o plačilnih storitvah. V prvi študiji, ki jo
je leta 2011 izvedlo zunanje svetovalno podjetje Tipik, je bila ocenjena pravna
skladnost pri prenosu direktive o plačilnih storitvah v 27 državah
članicah[15].
V drugi študiji, ki sta jo v letu 2012 pripravili svetovalni podjetji London
Economics in IFF v sodelovanju s PaySys, sta bila analizirana učinek
direktive o plačilnih storitvah na notranjem trgu in uporaba uredbe o
čezmejnih plačilih v Skupnosti. Poleg tega so prek svetovalnih
odborov Komisije s področja plačilne politike, tj. prek odbora za
plačila (ki ga sestavljajo predstavniki držav članic EU) in strokovne
skupine za trg plačilnih sistemov (ki jo sestavljajo predstavniki trga
tako s strani ponudbe kot povpraševanja), svoj delež prispevali tudi države
članice in ustrezni udeleženci na trgu. Komisija se je poleg tega o
posameznih vprašanjih po potrebi posvetovala še z drugimi ustreznimi deležniki. Ocena učinka Komisija
je izvedla oceno učinka[16],
v kateri je analizirala možne posledice odsotnosti integriranega evropskega
trga plačil. Preučeni so bili zlasti naslednji vzroki težav: –
nedosledna uporaba sedanjih pravil v državah
članicah zaradi številnih možnosti in pogosto zelo splošnih meril za
uporabo. Zlasti se zdi, da so nekatera izvzetja, določena v direktivi o
plačilnih storitvah, preveč splošna ali zastarela glede na razvoj
trga in se razlagajo zelo različno. Vrzeli v področju uporabe
nastajajo tudi pri plačilih, pri katerih se ena stran transakcije nahaja
zunaj EGP, in plačilih v valutah držav, ki niso članice EU, kar
povzroča stalno razdrobljenost trga, regulativno arbitražo in izkrivljanje
konkurence; –
pravna praznina za nekatere nove ponudnike spletnih
storitev, kot so tretji ponudniki storitev, ki ponujajo odrejanje plačil
prek spletnega bančništva. Te storitve predstavljajo izvedljivo in pogosto
cenejšo alternativo kartičnim plačilom in so zanimive tudi za potrošnike
brez plačilnih kartic. Za večino teh ponudnikov trenutno ne velja
noben pravni okvir, saj nikoli ne razpolagajo z denarnimi sredstvi. Pravna
praznina lahko ogrozi inovacije in ustrezne pogoje dostopa na trg; –
pomanjkanje standardizacije in interoperabilnosti
različnih možnosti plačevanja (kartična, spletna in mobilna
plačila) z različnih vidikov in v različnem obsegu, zlasti na
čezmejni ravni, kar še poslabšujejo šibke upravljavske ureditve za
evropski trg plačil malih vrednosti; –
različne in neskladne prakse
zaračunavanja nadomestil (za uporabo posameznega plačilnega
instrumenta, ki ga uporabljajo trgovci) med državami članicami (pri
čemer približno polovica držav članic dovoljuje, druga polovica pa
prepoveduje zaračunavanje doplačil), zaradi česar med potrošniki
pri nakupovanju v tujini ali prek spleta prihaja do zmede, konkurenčni
pogoji pa niso za vse enaki; –
na področju plačilnih kartic več
omejevalnih poslovnih pravil in praks, ki izkrivljajo konkurenco (v zvezi z
večstranskimi medbančnimi provizijami ter pravili o izbiri in
prožnosti trgovcev glede sprejemanja kartic). Posledice zgoraj
opisanih težav čutijo potrošniki, trgovci, novi ponudniki plačilnih
storitev in trg plačilnih storitev kot celota. V oceni učinka je bilo ugotovljeno, da bi
bile najboljše možnosti politike za izboljšanje sedanjega stanja s (i) hitrejšo
vzpostavitvijo enakih konkurenčnih pogojev za že obstoječe in nove
ponudnike kartičnih, spletnih in mobilnih plačil, (ii)
povečanjem učinkovitosti, preglednosti in izbire plačilnih instrumentov
za uporabnike plačilnih storitev (potrošnike in trgovce) ter (iii)
zagotovitvijo visoke ravni zaščite slednjih v zvezi z direktivo o
plačilnih storitvah naslednje: –
okrepiti projekt SEPA in spodbuditi vse deležnike k
prevzemanju aktivnejše vloge pri oblikovanju in uresničevanju politike na
področju plačil malih vrednosti (upravljanje); –
omogočiti standardizacijo z ustreznim
upravljavskim okvirom in večjo vključenostjo evropskih organizacij za
standardizacijo (standardizacija); –
zagotoviti pravno varnost na področju
medbančnih provizij za kartična plačila in zagotoviti jasnost o
sprejemljivem poslovnem modelu za tekoče in prihodnje pobude za
kartična plačila (medbančne provizije); –
odpraviti omejevalna poslovna pravila za
kartična plačila, ki povzročajo izkrivljanje trga
(spremljajoči ukrepi v zvezi z medbančnimi provizijami); –
uskladiti politike držav članic o
doplačilih v skladu z regulativnimi sklepi o medbančnih provizijah
(spremljajoči ukrepi v zvezi z medbančnimi provizijami); –
opredeliti pogoje dostopa do informacij o
razpoložljivosti sredstev za tretje ponudnike storitev, vključno s
storitvami odreditve plačila (področje uporabe direktive o
plačilnih storitvah); –
prilagoditi obseg in izboljšati usklajenost
zakonodajnega okvira (področje uporabe direktive o plačilnih
storitvah); –
izboljšati izvajanje sedanje direktive o
plačilnih storitvah (ukrepi za izboljšanje direktive o plačilnih
storitvah); –
okrepiti pravice uporabnikov plačilnih
storitev in zaščititi pravice potrošnikov zaradi regulativnih sprememb
(področje uporabe direktive o plačilnih storitvah, spremljajoči
ukrepi v zvezi z medbančnimi provizijami). Ocena učinka je na zaslišanju 20. marca
2013 dobila pozitivno mnenje odbora za oceno učinka. V skladu s
priporočili odbora je bilo sprejetih več sprememb dokumenta, predvsem
pri: –
utemeljitvi nujnosti revizije direktive o
plačilnih storitvah ter razlogov za urejanje večstranskih
medbančnih provizij z zakonodajo, –
racionalizaciji predstavitve učinkov z
osredotočanjem na učinke najpomembnejših možnosti iz glavnega dela
besedila in prestavitvijo manj pomembnih zadev v priloge, –
boljši pojasnitvi soodvisnosti različnih
možnosti in svežnjev. V tem predlogu je obravnavana večina
predlaganih ukrepov politike. To se nanaša zlasti na področja, ki so že
zajeta v sedanja pravila direktive o plačilnih storitvah, npr. tržni
dostop za tretje ponudnike storitev, doplačila in pravila za plačilne
institucije. Drugi ukrepi, zlasti uredba o večstranskih medbančnih
provizijah in dopolnilni ukrepi, bodo obravnavani v posebnem zakonodajnem
predlogu, ki bo predložen sočasno. Nekateri opisani ukrepi bi morali biti
izvedeni z nezakonodajnimi sredstvi, na primer vprašanja, povezana s
sodelovanjem evropskih organizacij za standardizacijo in upravljanjem SEPA. Sedanje ureditve za upravljanje SEPA,
vključno z vlogo Sveta SEPA, priložnostnim upravljavskim telesom na visoki
ravni, ki je bilo najprej ustanovljeno za tri leta in ga skupaj vodita Komisija
in Evropska centralna banka za izboljšanje sodelovanja deležnikov v SEPA, je
treba okrepiti. Zato je treba razjasniti pooblastila Sveta SEPA, pregledati
njegovo sestavo in vzpostaviti boljše ravnovesje med interesi na strani ponudbe
in na strani povpraševanja, da se zagotovi učinkovito svetovanje Komisiji
in Evropski centralni banki o usmerjanju projekta SEPA v prihodnosti ter olajša
vzpostavljanje integriranega, konkurenčnega in inovativnega trga za
plačila malih vrednosti, zlasti v euroobmočju. Komisija bo skupaj z
Evropsko centralno banko opredelila primerne načine za preučitev
nalog, sestave, vodenja in delovanja ureditev, ki veljajo za upravljanje SEPA. 3. PRAVNI
ELEMENTI PREDLOGA Pravna podlaga Sedanji predlog temelji na členu 114
PDEU. Subsidiarnost in sorazmernost Integriran evropski
trg elektronskih plačil malih vrednosti prispeva k doseganju cilja iz
člena 3 Pogodbe o Evropski uniji, ki določa vzpostavitev
notranjega trga. Integracija trga je nujno potrebna za doseganje številnih
koristi za evropske državljane. Med temi so večja konkurenca med ponudniki
plačilnih storitev in več izbire, inovacij in varnosti za uporabnike
plačilnih storitev, zlasti potrošnike. Integriran trg plačil
pospešuje tudi čezmejno prodajo blaga in storitev ter s tem prispeva k
resnično enotnemu trgu. Obsežnost revizije direktive o plačilnih
storitvah je sorazmerna z vprašanji, ki so se pojavila doslej. Direktiva v
osnovi še vedno ustreza namenu, vendar je treba razširiti pravni okvir EU, da
se ustrezno upoštevajo najnovejši tehnološki in poslovni trendi na
področju plačil malih vrednosti. Integrirani
trg plačil, ki temelji na omrežjih, ki presegajo nacionalne meje, po svoji
naravi zahteva pristop na ravni Unije, saj morajo zaradi doseganja pravne
varnosti in enakih konkurenčnih pogojev za vse ustrezne udeležence na trgu
v vseh državah članicah veljati usklajeni načela, pravila, procesi in
standardi. Glede na sedanjo razdrobljenost trga s posamičnimi ukrepi na
ravni držav članic ne bi bilo mogoče doseči cilja integriranega
in učinkovitega plačilnega trga za domače in čezmejno blago
in storitve. Pristop
podpira nadaljnjo krepitev enotnega območja plačil v eurih (SEPA) in
je usklajen z digitalno agendo, kar velja zlasti za vzpostavitev enotnega
digitalnega trga. Spodbujal bo tehnološke inovacije ter prispeval k novi rasti
in delovnim mestom, zlasti na področjih elektronskega in mobilnega
trgovanja. 4. PRORAČUNSKE
POSLEDICE Proračunske
posledice direktive so navedene v oceni finančnih posledic zakonodajnega
predloga, ki je priložena predlogu. 5. Dodatne
informacije Evropski gospodarski prostor Predlagani
akt se nanaša na zadevo EGP in ga je zato treba razširiti na Evropski
gospodarski prostor. Obrazložitveni dokumenti Predlagana
nova direktiva vsebuje številne prilagoditve obstoječe direktive in
nekatere nove obveznosti, kot so nove določbe o varnosti, za države
članice, pri čemer lahko slednje v veliki meri same odločijo o
načinu njihovega prenosa v nacionalno zakonodajo. Od držav članic se
zato zahteva predložitev obrazložitvenih dokumentov v zvezi s prenosom ukrepov,
ki jih je treba sprejeti, da bi Komisija lahko bolje opredelila ustrezne
nacionalne ukrepe in spremljala, ali se direktiva pravilno izvaja. Podrobna obrazložitev predloga Naslednji
kratek povzetek je namenjen lažjemu procesu odločanja in vsebuje kratek
opis glavnih sprememb v primerjavi z razveljavljeno direktivo o plačilnih
storitvah: Člen 2 – Področje uporabe:
Predlagana je razširitev področja uporabe, in sicer tako z vidika
geografskega območja kot zajetih valut. Člen 2(1): Določbe o preglednosti in
zahtevah po obveščanju iz direktive o plačilnih storitvah bodo
veljale tudi za transakcije s tretjimi državami, pri katerih se samo eden od
ponudnikov plačilnih storitev nahaja v Evropski uniji (tako imenovane
„transakcije, pri katerih se ena stran nahaja zunaj EU“), v zvezi s tistimi
deli plačilnih transakcij, ki so izvršeni v Evropski uniji. Člen 2(2): Določbe direktive o
plačilnih storitvah o preglednosti in zahtevah po obveščanju bodo
razširjene, tako da bodo veljale za vse valute in ne samo za valute EU kot
doslej. Člen 3 –
Negativni obseg področja uporabe: Ta določba
pojasnjuje in posodablja „negativni obseg področja uporabe“ iz sedanje
direktive, ki izvzema več plačilnih (ali s tem povezanih) dejavnosti
iz področja uporabe direktive o plačilnih storitvah. Člen 3(b): Izvzetje „trgovskega zastopnika“ je spremenjeno, tako da se nanaša
samo na zastopnike, ki delujejo v imenu bodisi plačnika bodisi prejemnika
plačila, ne pa tudi na tiste, ki delujejo v imenu obeh. Izvzetje,
dovoljeno v sedanji direktivi o plačilnih storitvah, se je čedalje
pogosteje uporabljalo za plačilne transakcije, obravnavane na platformah
za e-trgovanje tako v imenu prodajalca (prejemnika plačila) kot kupca
(plačnika). Ta uporaba presega namen izvzetja in bi jo bilo treba zato
podrobneje določiti. Člen 3(k): Izvzetje, ki velja za „omejene mreže“, se je čedalje pogosteje
uporabljalo za velike mreže, katerih poslovanje zajema velik obseg plačil
in ponudbo blaga in storitev. To očitno presega prvotni namen tega
izvzetja, saj so velike količine plačil izvršene zunaj regulativnega
okvira, konkurenčni položaj reguliranih udeležencev na trgu pa je slabši.
Nova opredelitev, ki je skladna z opredelitvijo omejenih mrež iz Direktive
2009/110/ES, bi morala prispevati k zmanjšanju teh tveganj. Člen 3(l): Sedanje izvzetje digitalne vsebine ali „telekomunikacijsko“ izvzetje
je na novo in strožje opredeljeno, saj se bo nanašalo izključno na pomožne
plačilne storitve, ki jih izvajajo ponudniki elektronskih komunikacijskih
omrežij ali storitev, kot so na primer telekomunikacijski operaterji. Izvzetje
se bo uporabljalo za zagotavljanje digitalne vsebine, ki jo zagotovi tretja
stran, ob upoštevanju nekaterih mejnih vrednosti, določenih v tej
direktivi. Nova opredelitev bi morala zagotoviti enake konkurenčne pogoje
za različne ponudnike in učinkoviteje obravnavati potrebe glede
varstva potrošnikov na področju plačil. Črtanje
prejšnjega člena 3(o): Izvzetje storitev na
bankomatih, ki jih upravljajo neodvisni ponudniki storitev iz direktive o
plačilnih storitvah, je omogočilo vzpostavitev mrež bankomatov, ki
zaračunavajo visoke provizije za dviganje gotovine. Zdi se, da je ta
določba spodbudila obstoječe mreže bankomatov v lasti bank k odpovedi
njihovih pogodbenih razmerij z drugimi ponudniki plačilnih storitev, da bi
lahko zaračunavale višje provizije neposredno potrošnikom. Zato je treba
to izvzetje črtati. Člen 9 –
Zahteve glede varstva denarnih sredstev: Te zahteve
bodo racionalizirane, zahteve glede varstva denarnih sredstev za plačilne
institucije, ki so pridobile dovoljenje, izdano na podlagi direktive o
plačilnih storitvah, pa bodo še dodatno usklajene, zlasti se bodo
zmanjšale sedanje možnosti držav članic za omejitev zahtev glede varstva
denarnih sredstev in zmanjšalo število možnih načinov varstva zaradi
izenačevanja konkurenčnih pogojev za vse in večje pravne
varnosti. Člen 14 –
Evropska točka za elektronski dostop v okviru EBA: Edina točka za elektronski dostop bi morala omogočiti
večjo preglednost plačilnih institucij, ki so pridobile dovoljenje,
in registriranih plačilnih institucij z zagotavljanjem medsebojne
povezanosti nacionalnih javnih registrov na ravni Unije. Člen 27 –
Pogoji: Možnost uporabe „blažjega režima“ za „male
plačilne institucije“ bo razširjena, tako da bo zajemala večje
število malih institucij, ker so imele nekatere države članice negativne
izkušnje (kot je insolventnost) z malimi ponudniki plačilnih storitev,
katerih dejavnosti so presegale trenutni prag za uporabo opustitev. Namen je
doseči pravo ravnovesje in po eni strani preprečiti nepotrebno regulativno
obremenitev za zelo male institucije, po drugi pa poskrbeti, da so uporabniki
plačilnih storitev deležni ustrezne ravni zaščite. Člen 29 –
Dostop do plačilnih sistemov: V tem členu so
podrobno določena pravila glede dostopa do plačilnih sistemov in
pojasnjeni pogoji za posredni dostop plačilnih institucij do
plačilnih sistemov, določenih v Direktivi 98/26/ES (direktiva o
dokončnosti poravnave), in sicer na način, ki bo primerljiv z
dostopom, ki ga uporabljajo manjše kreditne institucije. Člen 55(3) in
(4) – Nadomestila, ki se uporabljajo: S tem pravilom
se bodo še bolj uskladile prakse zaračunavanja doplačil ob ustreznem
upoštevanju Direktive 2011/83 o pravicah potrošnikov in predloga Komisije za
Uredbo (EU) XXX Evropskega parlamenta o medbančnih provizijah za
kartične plačilne transakcije, ki je predložen skupaj s tem
predlogom. Prožnost v okviru sedanje direktive o plačilnih storitvah, ki
trgovcem omogoča, da od plačnika zahtevajo nadomestilo, mu ponudijo
popust ali ga kako drugače spodbudijo k uporabi najučinkovitejšega
plačilnega sredstva, s pridržkom, da lahko države članice prepovejo
ali omejijo vsa taka doplačila na svojem ozemlju, je privedla do izredne
raznolikosti trga. Možnost prepovedi zaračunavanja doplačil iz
sedanje direktive o plačilnih storitvah je izkoristilo trinajst držav
članic. Različni režimi v državah članicah povzročajo
težave in zmedo tako trgovcem kot potrošnikom, zlasti pri čezmejnem
prodajanju ali kupovanju blaga in storitev prek spleta. Predlagana prepoved
zaračunavanja doplačil je neposredno povezana z določitvijo
zgornjih mej medbančnih provizij v skladu z navedenim predlogom uredbe o
medbančnih provizijah za kartična plačila. Glede na precej
manjše provizije, ki jih bo moral trgovec plačati svoji banki, zaračunavanje
doplačil pri karticah, za katere veljajo večstranske medbančne
provizije, ne bo več upravičeno, poleg tega bodo te kartice
predstavljale več kot 95 % trga potrošniških kartic. Predlagana
pravila bodo zato prispevala k boljšim izkušnjam potrošnikov pri kartičnem
plačevanju po vsej Uniji in večji uporabi plačilnih kartic
namesto gotovine. Kar zadeva kartice,
za katere ne bo veljala uredba o medbančnih provizijah, kot je predlagana
v navedenem predlogu o medbančnih provizijah za kartične
plačilne transakcije, tj. poslovne kartice in kartice tristranskih shem,
bodo lahko trgovci še vedno zaračunavali doplačila, če bodo ta
ustrezala dejansko nastalim stroškom ob ustreznem upoštevanju Direktive
2011/83. Člena 65 in
66 – Odgovornost ponudnika plačilnih storitev in plačnika za
neodobrene plačilne transakcije: Predlagane
spremembe bodo racionalizirale in dodatno uskladile pravila o odgovornosti v
primeru neodobrenih transakcij, kar bo okrepilo zaščito legitimnih
interesov uporabnikov plačilnih storitev. Razen v primeru goljufije in
velike malomarnosti bo najvišji znesek, ki ga bo moral uporabnik plačilnih
storitev v kakršnih koli okoliščinah plačati v primeru neodobrene
plačilne transakcije, znižan s sedanjih 150 EUR na 50 EUR. Prav
tako bo pojasnjeno, da plačila z zamudo ne sprožijo nujno povračila. Člen 67 –
Povračila za plačilne transakcije, ki jih odredi prejemnik
plačila ali se odredijo prek njega: To pravilo
pojasnjuje pravico do povračila pri direktnih obremenitvah, tako da bo
usklajena s Pravili delovanja osnovne sheme SEPA za direktne obremenitve, pod
pogojem, da plačano blago ali storitev še nista bila potrošena. V skladu z
veljavnimi pravili se za direktne obremenitve uporabljajo različni sistemi
povračil, odvisno od tega, ali je bila izdana predhodna odobritev ali znesek
presega pričakovani znesek oziroma ali je bila dogovorjena dodatna
pravica. Člen 85
– Varnostni ukrepi: Predlagana pravila se nanašajo na
varnostne vidike in vidike preverjanja pristnosti strank v skladu s predlogom
Komisije za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o varnosti omrežij in
informacij. Naslovi I–V in
točka 7 Priloge I – Kritje novih storitev in ponudnikov storitev, ki
omogočajo dostop do plačilnih računov:
Sedanja direktiva o plačilnih storitvah ne zajema teh udeležencev, če
v nobenem trenutku ne razpolagajo s sredstvi plačnika ali prejemnika
plačila. Dejstvo, da zaenkrat za te tretje ponudnike storitev ne velja
zakonska ureditev kljub potencialnim koristim, ki jih te storitve in njihovi
ponudniki prinašajo, sproža vprašanja glede varnosti, varstva podatkov in
odgovornosti. V tem predlogu so tretji ponudniki storitev, ki ponujajo predvsem
odrejanje plačil prek spletnega bančništva, zajeti v področje
uporabe direktive o plačilnih storitvah (točka 7 Priloge I). To bi
moralo povečati število možnosti elektronskega plačevanja na spletu
ob zagotavljanju upoštevanja ustreznih standardov v zvezi z varnostjo, varstvom
podatkov in odgovornostjo. Tretji ponudniki storitev bi morali za opravljanje
storitev odreditve plačila pridobiti dovoljenje ali se registrirati in
biti pod nadzorom kot plačilne institucije (Naslov II). Kot za druge
ponudnike plačilnih storitev bodo tudi zanje veljale usklajene pravice in
obveznosti, zlasti zahteve glede varnosti (člena 85 in 86). Predvidena
pravila se bodo zlasti nanašala na pogoje za dostop do podatkov o računih
(člen 58), zahteve glede avtentikacije (člen 87) in popravkov
transakcij (člena 63 in 64) ter uravnoteženo porazdelitev odgovornosti
(člena 65 in 66). Ta nova ureditev bo koristila novim ponudnikom storitev,
ne glede na to, ali kdaj razpolagajo s sredstvi plačnika ali prejemnika
plačila. Poglavje 6 –
Izvensodni pritožbeni postopki in postopki za izvensodno reševanje sporov bodo povečali učinkovito upoštevanje te direktive. Z novimi
ukrepi bodo posodobljene zahteve glede izvensodnih pritožbenih postopkov in
postopkov za izvensodno reševanje sporov ter ustreznih kazni. Člen 92 – Sankcije: V skladu z drugimi novejšimi predlogi v sektorju finančnih
storitev bodo morale države članice uskladiti upravne sankcije,
zagotoviti, da so za kršitve direktive na voljo ustrezni upravni ukrepi in
sankcije, ter poskrbeti, da se sankcije ustrezno izvajajo. Evropski bančni organ – Direktiva vsebuje več področij, na katerih je predvideno
delo EBA v skladu s pooblastili, ki jih ima za prispevanje k doslednemu in
skladnemu delovanju nadzora (kakor je navedeno v Uredbi (ES) št. 1093/2010). Od
njega se bo zlasti pričakovalo izdajanje smernic in osnutkov regulativnih
tehničnih standardov na različnih področjih, na primer, za pojasnitev
pravil o čezmejnem opravljanju plačilnih storitev z enotnim
dovoljenjem za plačilne institucije, ki delujejo v več državah
članicah (passporting), ali zagotavljanje vzpostavitve ustreznih
varnostnih zahtev. 2013/0264 (COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o plačilnih storitvah na notranjem trgu,
o spremembah direktiv 2002/65/ES, 2013/36/EU in 2009/110/ES ter o razveljavitvi
Direktive 2007/64/ES (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE
UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske
unije, zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta
nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega
ekonomsko-socialnega odbora[17],
ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke[18], po posvetovanju z Evropskim nadzornikom za
varstvo podatkov, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) V zadnjih letih je bil v
Uniji dosežen precejšen napredek pri integraciji trga plačil malih
vrednosti, zlasti v okviru zakonodajnih aktov Unije o plačilih, in sicer z
Direktivo 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta[19], Uredbo (ES) št. 924/2009
Evropskega parlamenta in Sveta[20],
Direktivo 2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta[21] in Uredbo (EU) št. 260/2012
Evropskega parlamenta in Sveta[22].
Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta[23] je še dopolnila pravni okvir
za plačilne storitve, saj je prodajalcem na drobno izrecno in
natančno omejila možnosti zaračunavanja doplačil njihovim
strankam za uporabo določenih plačilnih sredstev. (2) Direktiva 2007/64/ES je bila
sprejeta decembra 2007 na podlagi predloga Komisije iz decembra 2005. Od takrat
je na trgu plačil malih vrednosti prišlo do pomembnih tehničnih
inovacij s hitrim naraščanjem števila elektronskih in mobilnih plačil
ter pojavom novih vrst plačilnih storitev na trgu. (3) Pregled pravnega okvira EU o
plačilnih storitvah ter zlasti analiza učinka Direktive 2007/64/ES in
posvetovanja o zeleni knjigi Komisije „Na poti k integriranemu evropskemu trgu
za kartična, spletna in mobilna plačila“[24] so pokazali, da je razvoj
privedel do pomembnih regulativnih izzivov. Pomembna področja trga
plačil, zlasti kartična, spletna in mobilna plačila, so še vedno
razdrobljena zaradi državnih meja. Mnogi inovativni plačilni produkti ali
storitve v veliki meri ali v celoti niso zajeti v področje uporabe
Direktive 2007/64/ES. Poleg tega se je področje uporabe Direktive
2007/64/ES in zlasti izvzetih elementov, kot so nekatere s plačili
povezane dejavnosti, za katere ne veljajo splošna pravila, v nekaterih primerih
izkazalo za preveč dvoumno, presplošno ali preprosto zastarelo glede na
razvoj trga. To povzroča pravno negotovost, možna varnostna tveganja v
plačilni verigi in pomanjkanje varstva potrošnikov na nekaterih
področjih. Za inovativne digitalne plačilne storitve, ki so preproste
za uporabo, se je izkazalo, da se težko uveljavijo ter potrošnikom in trgovcem
na drobno zagotovijo učinkovite, priročne in varne načine
plačevanja v Uniji. (4) Glede na razvoj digitalnega
gospodarstva je vzpostavitev integriranega enotnega trga za elektronska
plačila ključnega pomena, da bodo lahko potrošniki, trgovci in
podjetja v celoti izkoristili vse prednosti notranjega trga. (5) Treba bi bilo določiti
nova pravila za zapolnitev pravnih vrzeli in zagotavljanje večje pravne
jasnosti in dosledne uporabe zakonodajnega okvira po vsej Uniji.
Obstoječim in novim udeležencem na trgu bi bilo treba zagotoviti
enakovredne pogoje poslovanja, ki bi olajšali nove načine plačevanja,
da se poveča trg, in zagotovili visoko raven varstva potrošnikov pri
uporabi teh plačilnih storitev po vsej Uniji. To bi moralo privesti do
znižanja stroškov in cen za uporabnike plačilnih storitev ter večje
izbire in preglednosti plačilnih storitev. (6) V zadnjih letih so se povečala
varnostna tveganja pri elektronskih plačilih, kar je posledica večje
tehnične zapletenosti elektronskih plačil, njihovega čedalje
večjega obsega na svetovni ravni in novih vrst plačilnih storitev, ki
se pojavljajo. Ker so varne plačilne storitve bistven pogoj za dobro
delujoč trg plačilnih storitev, bi morali biti uporabniki teh
storitev ustrezno zaščiteni pred takšnimi tveganji. Plačilne storitve
so bistvene za ohranjanje temeljnih gospodarskih in družbenih dejavnosti, zato
so bili ponudniki plačilnih storitev, kot so kreditne institucije,
opredeljeni kot udeleženci na trgu v skladu s členom 3(8) Direktive [vstaviti
številko direktive o varnosti omrežij in informacij, ko bo sprejeta] Evropskega
parlamenta in Sveta[25]. (7) Poleg splošnih ukrepov, ki
jih je treba sprejeti na ravni držav članic v Direktivi [vstaviti
številko direktive o varnosti omrežij in informacij, ko bo sprejeta], bi
bilo treba varnostna tveganja, povezana s plačilnimi transakcijami,
obravnavati tudi na ravni ponudnikov plačilnih storitev. Varnostni ukrepi,
ki jih morajo sprejeti ponudniki plačilnih storitev, morajo biti
sorazmerni z zadevnimi varnostnimi tveganji. Uvesti je treba mehanizem rednega
poročanja, da se zagotovi, da ponudniki plačilnih storitev pristojnim
organom vsako leto predložijo posodobljene podatke o oceni svojih varnostnih
tveganj in (dodatnih) ukrepih, ki so jih sprejeli v odziv na ta tveganja. Da bi
bila škoda, kot so na primer večje motnje plačilnega sistema,
povzročena drugim ponudnikom plačilnih storitev in plačilnim
sistemom ter uporabnikom, čim manjša, je tudi bistveno da se od ponudnikov
plačilnih storitev zahteva, da Evropskemu bančnemu organu nemudoma
sporočijo vse večje varnostne incidente. (8) Revidiran regulativni okvir
za plačilne storitve dopolnjuje Uredba (EU) [XX/XX/XX] Evropskega
parlamenta in Sveta[26].
Ta uredba uvaja pravila o zaračunavanju večstranskih in dvostranskih
medbančnih provizij za vse transakcije s potrošniškimi debetnimi in
kreditnimi karticami ter elektronska in mobilna plačila na podlagi teh
transakcij ter omejuje uporabo določenih poslovnih pravil v zvezi s
kartičnimi transakcijami. Namen te uredbe je še pospešiti doseganje
učinkovitega integriranega trga za kartična plačila. (9) Da bi se izognili
različnim pristopom v državah članicah v škodo potrošnikov, bi se
morale določbe o zahtevah glede preglednosti in obveščanja za
ponudnike plačilnih storitev iz te direktive uporabljati tudi za
transakcije, pri katerih se ponudnik plačilnih storitev plačnika ali
prejemnika plačila nahaja v Evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljnjem
besedilu: EGP), drugi ponudnik plačilnih storitev pa zunaj njega. Prav
tako je primerno, da se uporaba določb o preglednosti in obveščanju
razširi na transakcije v vseh valutah med ponudniki plačilnih storitev, ki
se nahajajo v EGP. (10) Opredelitev plačilnih
storitev bi morala biti tehnološko nevtralna in omogočati nadaljnji razvoj
novih vrst plačilnih storitev, hkrati pa zagotavljati enake pogoje
poslovanja tako za obstoječe kot nove ponudnike plačilnih storitev. (11) Izvzetje plačilnih
transakcij s posredovanjem zastopnika v imenu plačnika ali prejemnika
plačila, kot je določeno v direktivi 2007/64/ES, se v državah
članicah uporablja zelo različno. Nekatere države članice
dovoljujejo uporabo izvzetja platformam za e-trgovanje, ki delujejo kot
posrednik v imenu posameznih kupcev in prodajalcev brez dejanskega manevrskega
prostora za pogajanja ali sklenitev dogovora o nakupu ali prodaji blaga ali
storitev. To presega predvideno področje uporabe izvzetja in lahko poveča
tveganja za potrošnike, saj ti ponudniki ostajajo zunaj zaščite pravnega
okvira. Različni načini uporabe tudi izkrivljajo konkurenco na trgu
plačil. Zaradi tega bi morala opredelitev postati natančnejša in
jasnejša. (12) Povratne
informacije s trga kažejo, da plačilne dejavnosti, ki jih pokriva izvzetje
omejenih mrež, pogosto zajemajo ogromne količine in zneske plačil ter
nudijo potrošnikom na stotine ali tisoče različnih proizvodov in
storitev, kar ni skladno z namenom izvzetja omejenih mrež, kot je določeno
v Direktivi 2007/64/ES. To pomeni večja tveganja in nobene pravne
zaščite za uporabnike plačilnih storitev, zlasti za potrošnike, ter
očitno slabši položaj za regulirane udeležence na trgu. Za zmanjšanje teh
tveganj je treba natančneje opisati omejene mreže v skladu z Direktivo
2009/110/ES. Za plačilni instrument bi se torej moralo šteti, da se
uporablja v okviru take omejene mreže, če ga je mogoče uporabljati
samo za nakup blaga in storitev v specifični trgovini ali verigi trgovin ali
za omejen izbor blaga ali storitev, ne glede na zemljepisno lego prodajnega
mesta. Taki instrumenti lahko vključujejo kartice trgovin, kartice za
nakup goriva, članske kartice, kartice za javni prevoz, bone za prehrano
ali bone za različne storitve, za katere včasih velja poseben davek
ali pravni okvir na področju dela, ki je namenjen spodbujanju uporabe
takih instrumentov, da se izpolnijo cilji, zapisani v socialni zakonodaji.
Če se tak instrument za posebne namene razvije v instrument za splošne
namene, se izvzetje iz področja uporabe te direktive ne bi smelo več
uporabljati. Instrumenti, ki jih je mogoče uporabljati za nakupe v
trgovinah trgovcev, ki so vključeni na seznam, ne bi smeli biti izvzeti iz
področja uporabe te direktive, ker so praviloma zasnovani za mrežo ponudnikov
storitev, ki se nenehno širi. Izvzetje bi se moralo uporabljati skupaj z
obveznostjo potencialnih ponudnikov plačilnih storitev, da priglasijo
dejavnosti, ki sodijo v obseg opredelitve omejene mreže. (13) Direktiva 2007/64/ES izvzema
iz področja svoje uporabe nekatere plačilne transakcije prek
telekomunikacijskih naprav ali naprav informacijske tehnologije, pri katerih
operater omrežja ni le posrednik za dobavo digitalnega blaga in storitev prek
zadevne naprave, ampak jim tudi dodaja vrednost. To izvzetje zlasti
omogoča tako imenovano plačevanje prek operaterja ali neposredne
nakupe prek mobilnega naročniškega razmerja, ki začenši z melodijami
zvonjenja in premijskimi storitvami SMS prispeva k razvoju novih poslovnih
modelov na podlagi prodaje digitalnih vsebin male vrednosti. Povratne
informacije s trga ne prinašajo nobenih dokazov o tem, da se je ta način
plačevanja, ki je za potrošnike priročen za plačila malih
vrednosti, razvil v splošno posredniško plačilno storitev. Vendar se je to
pravilo zaradi dvoumne ubeseditve sedanjega izvzetja v državah članicah
različno izvajalo. To vodi do pomanjkanja pravne varnosti za operaterje in
potrošnike ter je občasno omogočalo, da se je upravičenost do
izvzetja iz področja uporabe Direktive 2007/64/ES zahtevala tudi za druge
posredniške plačilne storitve. Zato je področje uporabe navedene
direktive primerno zmanjšati. Izvzetje bi moralo biti namenjeno izrecno mikro
plačilom za digitalne vsebine, kot so melodije zvonjenja, ozadja, glasba,
igrice, videi ali aplikacije. Izvzetje bi se moralo uporabljati samo za
plačilne storitve, ki so zagotovljene kot pomožne storitve pri storitvah
elektronskih komunikacij (tj. glavni dejavnosti zadevnega operaterja). (14) Podobno so bile v Direktivi
2007/64/ES iz področja njene uporabe izvzete plačilne storitve, ki
jih nudijo ponudniki storitev na bankomatih, ki so neodvisni od bank ali drugih
ponudnikov plačilnih storitev. Namen te določbe je bil spodbuditi
namestitev samostojnih bankomatov v odmaknjenih in malo naseljenih
območjih, saj je poleg provizij, plačanih ponudnikom plačilnih
storitev, ki so izdali kartice, dovoljevala tudi zaračunavanje dodatnih
provizij, ne pa temu, da jo uporabljajo ponudniki storitev na bankomatih z
omrežji, v katerih je na stotine ali tisoče bankomatov v eni ali več
državah članicah. Zaradi tega se za čedalje večji del trga
bankomatov ta direktiva ne uporablja, kar negativno vpliva na potrošnike. Prav
tako spodbuja obstoječe ponudnike storitev na bankomatih, da spremenijo
svoje poslovne modele in prekinejo običajno pogodbeno razmerje s ponudniki
plačilnih storitev, da lahko zaračunavajo višje provizije neposredno
potrošnikom. Zato bi bilo treba to izvzetje črtati. (15) Ponudniki storitev, ki želijo
izkoristiti izvzetje iz področja uporabe Direktive 2007/64/ES, se o tem,
ali so njihove dejavnosti zajete v področje uporabe te direktive ali ne,
ne posvetujejo z organi, ampak se zanašajo na lastno presojo. Zdi se, da so
ponudniki plačilnih storitev nekatera izvzetja morda uporabili za
spremembo svojih poslovnih modelov, tako da bi bile plačilne storitve, ki
jih nudijo, zunaj področja uporabe te direktive. To lahko privede do
povečanih tveganj za uporabnike plačilnih storitev in različnih
pogojev za ponudnike plačilnih storitev na notranjem trgu. Zato bi morali biti
ponudniki storitev dolžni priglasiti določene dejavnosti pristojnim
organom, da se zagotovi enotna razlaga pravil na celotnem notranjem trgu. (16) Pomembno je, da se
vključi zahteva, da morajo potencialni ponudniki plačilnih storitev
priglasiti svoj namen zagotavljanja dejavnosti v okviru omejene mreže, če
je obseg plačilnih transakcij nad določenim pragom. Pristojni organi
bi morali na podlagi meril iz člena 3(k) preučiti, ali se lahko te
dejavnosti štejejo za dejavnosti, zagotovljene v okviru omejene mreže, in
sprejeti utemeljeno odločitev o tem. (17) Pri novih pravilih bi bilo
treba uporabiti pristop iz Direktive 2007/64/ES, ki zajema vse vrste
elektronskih plačilnih storitev. Zato še vedno ni primerno, da se nova
pravila uporabljajo za storitve, pri katerih se prenos sredstev od
plačnika k prejemniku plačila ali njihov transport izvrši samo v
bankovcih in kovancih ali pri katerih prenos temelji na papirnih čekih,
papirnih menicah, zadolžnicah ali drugih instrumentih, papirnih potrdilih ali
karticah, ki so izdani na ponudnika plačilnih storitev ali drugo stranko z
namenom dajanja sredstev na razpolago prejemniku plačila. (18) Od sprejetja Direktive
2007/64/ES so se pojavile nove vrste plačilnih storitev, zlasti na
področju spletnih plačil. Zlasti so se razvili tretji ponudniki
storitev, ki potrošnikom in trgovcem nudijo tako imenovane storitve odreditve
plačil, pogosto brez posedovanja sredstev, ki se prenesejo. Te storitve
omogočajo lažje plačevanje v okviru e-trgovanja z vzpostavitvijo
programske povezave med spletno stranjo trgovca in spletno bančno
platformo potrošnika za odrejanje spletnih plačil na podlagi kreditnih
plačil ali direktnih obremenitev. Tretji ponudniki storitev nudijo
trgovcem in potrošnikom poceni načine plačevanja v primerjavi s kartičnimi
plačili ter možnost spletnega nakupovanja tudi potrošnikom brez kreditnih
kartic. Ker pa za tretje ponudnike storitev Direktiva 2007/64/ES zaenkrat ne
velja, ni nujno, da jih nadzira pristojni organ in da ravnajo v skladu z
zahtevami Direktive 2007/64/ES. To sproža vrsto pravnih vprašanj s
področij varstva potrošnikov, varnosti in odgovornosti ter konkurence in
varstva podatkov. Zato bi se morala nova pravila odzvati na ta vprašanja. (19) Denarno nakazilo je enostavna
plačilna storitev, običajno osnovana na denarnih sredstvih, ki jih
plačnik zagotovi ponudniku plačilnih storitev, ki ustrezen znesek
nakaže, na primer po komunikacijskem omrežju, prejemniku plačila ali
drugemu ponudniku plačilnih storitev, ki deluje v imenu prejemnika
plačila. V nekaterih državah članicah veleblagovnice, trgovci in
drugi trgovci na drobno javnosti nudijo ustrezno storitev, ki omogoča
plačilo javnih storitev in drugih rednih gospodinjskih računov. Te
storitve plačevanja računov bi morale biti obravnavane kot denarno nakazilo,
razen če pristojni organi menijo, da ta dejavnost sodi pod drugo
plačilno storitev. (20) Treba je navesti kategorije
ponudnikov plačilnih storitev, ki lahko zakonito opravljajo plačilne
storitve po vsej Uniji, in sicer kreditne institucije, ki od uporabnikov
sprejemajo depozite, ki se lahko uporabijo za financiranje plačilnih
transakcij, in bi morale še naprej izpolnjevati zahteve skrbnega in varnega
poslovanja iz Direktive 2013/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta[27], institucije za izdajo
elektronskega denarja, ki se lahko uporabi za financiranje plačilnih
transakcij, ki bi morale še naprej izpolnjevati zahteve skrbnega in varnega
poslovanja iz Direktive 2009/110/ES, plačilne institucije in poštne
institucije, ki opravljajo storitev brezgotovinskega poslovanja, katere
opravljajo te storitve na podlagi nacionalne zakonodaje. (21) Ta direktiva bi morala
določiti pravila za izvrševanje plačilnih transakcij, pri katerih so
sredstva v obliki elektronskega denarja, kakor je določeno v
Direktivi 2009/110/ES. Ne bi pa smela urejati izdajanja elektronskega denarja
niti spreminjati ureditve skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo
elektronskega denarja, kakor določa navedena direktiva. Zato plačilne
institucije ne bi smele izdajati elektronskega denarja. (22) Z Direktivo 2007/64/ES je bil
uveden režim skrbnega poslovanja z uvedbo enotnega dovoljenja za vse ponudnike
plačilnih storitev, ki niso povezani s sprejemanjem depozitov ali
izdajanjem elektronskega denarja. Zato je bila v Direktivi 2007/64/ES uvedena
nova kategorija ponudnikov plačilnih storitev, „plačilne
institucije“, za katero je bilo predpisano izdajanje dovoljenj pravnim osebam
zunaj obstoječih kategorij za opravljanje plačilnih storitev na
celotnem ozemlju Unije ob upoštevanju vrste strogih in celovitih pogojev. Zato
bi se morali za tovrstne storitve uporabljati enaki pogoji na celotnem ozemlju
Unije. (23) Pogoji za izdajanje in
ohranjanje dovoljenj za plačilne institucije se niso bistveno spremenili.
Tako kot v Direktivi 2007/64/ES vključujejo zahteve skrbnega in varnega
poslovanja, sorazmerne z operativnimi in finančnimi tveganji, s katerimi
se soočajo taki subjekti pri svojem poslovanju. V zvezi s tem so potrebne
jasne zahteve za začetni kapital v povezavi s tekočim kapitalom, ki
bi jih lahko naknadno natančneje opredelili glede na potrebe trga. Zaradi
raznolikosti na področju plačilnih storitev bi morala ta direktiva
dopuščati različne načine, povezane z določeno diskrecijsko
pravico nadzornih organov za zagotovitev, da so enaka tveganja enako
obravnavana pri vseh ponudnikih plačilnih storitev. Zahteve za
plačilne institucije bi morale odražati dejstvo, da se plačilne
institucije ukvarjajo z bolj specializiranimi in omejenimi dejavnostmi, pri
čemer nastajajo tveganja, ki so ožja in jih je lažje spremljati in
nadzirati kot tista, ki nastanejo pri širšem spektru dejavnosti kreditnih
institucij. Plačilnim institucijam bi bilo treba zlasti prepovedati
sprejemanje depozitov od uporabnikov in jim sredstva, prejeta od uporabnikov,
dovoliti uporabljati samo za opravljanje plačilnih storitev. Zahtevana
pravila varnega in skrbnega poslovanja, vključno z začetnim
kapitalom, bi morala biti ustrezna glede na tveganje, povezano s posamezno
plačilno storitvijo, ki jo nudi plačilna institucija. Storitve, ki samo
omogočajo dostop do plačilnih računov, ne nudijo pa nobenih
računov, bi se morale obravnavati kot srednje tvegane glede na
začetni kapital. (24) Treba bi bilo določiti,
da se sredstva strank vodijo ločeno od sredstev, ki jih ima plačilna
institucija za druge poslovne dejavnosti. Vendar pa se zdi, da so zahteve glede
varstva denarnih sredstev nujne samo, kadar plačilna institucija poseduje
sredstva strank. Za plačilne institucije bi se morale uporabljati tudi
učinkovite zahteve za preprečevanje pranja denarja in
preprečevanje financiranja terorizma. (25) Ta direktiva ne bi smela
spreminjati obveznosti plačilnih institucij glede njihovega
računovodskega poročanja ter revizije letnih in konsolidiranih
računovodskih izkazov. Plačilne institucije bi morale letne in
konsolidirane računovodske izkaze pripraviti v skladu z Direktivo Sveta
78/660/EGS[28]
ter, če je ustrezno, direktivama Sveta 83/349/EGS[29] in 86/635/EGS[30]. Letni računovodski
izkazi in konsolidirani računovodski izkazi bi morali biti revidirani,
razen če ta obveznost v skladu z Direktivo 78/660/EGS ter, kadar je
ustrezno, direktivama 83/349/EGS in 86/635/EGS za plačilno institucijo ne
velja. (26) S tehnološkim razvojem se je v
zadnjih letih pojavila tudi vrsta dopolnilnih storitev, kot sta storitvi vpogleda
v bančni račun in združevanja podatkov o več računih na
enem mestu. Tudi te storitve bi morale biti zajete v to direktivo, da se
potrošnikom zagotovita ustrezna zaščita in pravna varnost glede njihovega
statusa. (27) Ponudniki plačilnih
storitev bi morali imeti pri zagotavljanju ene ali več plačilnih
storitev, ki jih zajema ta direktiva, vedno plačilne račune, ki se
uporabljajo izključno za plačilne transakcije. Za plačilne
institucije je dostop do plačilnih računov nujno potreben, da lahko
zagotavljajo plačilne storitve. Države članice bi morale zagotoviti,
da je takšen dostop zagotovljen sorazmerno z legitimnim ciljem, ki mu je
namenjen. (28) Ta direktiva bi morala urejati
odobritev posojil plačilnih institucij, tj. odobritev posojil in kreditnih
kartic, samo v primerih, ko je to tesno povezano s plačilnimi storitvami.
Samo v primeru, da je posojilo odobreno zaradi lažjega izvajanja plačilnih
storitev, in pod pogojem, da je to kratkoročno posojilo, ki ni odobreno za
obdobje, daljše od 12 mesecev, kar velja tudi za obnavljajoča posojila, je
plačilnim institucijam primerno dovoliti, da tako posojilo odobrijo za
svoje čezmejne dejavnosti, če se financira v glavnem iz kapitala
plačilne institucije in drugih sredstev na trgih kapitala, vendar ne iz
sredstev, ki se hranijo v imenu strank za namene plačilnih storitev. Ta
pravila ne bi smela posegati v Direktivo Sveta 2008/48/ES Evropskega parlamenta
in Sveta[31]
ali drugo ustrezno zakonodajo Unije ali nacionalno zakonodajo o pogojih za
odobritev posojil potrošnikom, ki ni usklajena s to direktivo. (29) Na splošno se pokazalo, da
pristojni nacionalni organi, odgovorni za izdajanje dovoljenj plačilnim
institucijam, ki izvajajo kontrole in odločajo o preklicu teh dovoljenj,
zadovoljivo sodelujejo. Vendar je treba sodelovanje med pristojnimi organi
okrepiti, in sicer tako glede izmenjanih informacij kot usklajene uporabe in
razlage Direktive, v primerih, ko želi plačilna institucija, ki je
pridobila dovoljenje, zagotavljati plačilne storitve tudi v državi članici,
ki ni njena matična država članica, to je pri uveljavljanju pravice
ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev (čezmejno opravljanje
plačilnih storitev z enotnim dovoljenjem ali passporting). Evropski
bančni organ (EBA) bi bilo treba pozvati, naj pripravi niz smernic za
sodelovanje in izmenjavo podatkov. (30) Za povečanje preglednosti
institucij, ki so jim pristojni organi izdali dovoljenje ali jih registrirali,
vključno z njihovimi zastopniki in podružnicami, bi bilo treba pri EBA
vzpostaviti spletni portal, ki se bo uporabljal kot evropska točka za
elektronski dostop in povezoval nacionalne registre. Ti ukrepi bi morali biti
namenjeni krepitvi sodelovanja pristojnih organov. (31) Razpoložljivost točnih in
posodobljenih informacij bi bilo treba okrepiti z zahtevo, da plačilne
institucije pristojni organ matične države nemudoma obvestijo o vseh
spremembah, ki vplivajo na točnost informacij in dokazov, predloženih v
zvezi z izdajo dovoljenja, vključno z dodatnimi zastopniki, podružnicami
ali zunanjimi izvajalci. Pristojni organi bi
morali v primeru dvoma tudi preveriti pravilnost prejetih informacij. (32) V tej direktivi je
določen minimalni obseg pooblastil, ki bi jih morali imeti pristojni
organi pri nadziranju upoštevanja direktive s strani plačilnih institucij,
vendar se morajo pri njihovem izvajanju spoštovati temeljne pravice,
vključno s pravico do zasebnosti. Države članice bi morale v zvezi z
izvajanjem teh pooblastil, ki lahko privedejo do resnega poseganja v pravico do
spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, domačega okolja in
komunikacij, vzpostaviti ustrezne in učinkovite zaščite pred vsakršno
zlorabo ali samovoljnostjo, na primer z zahtevo po predhodnem dovoljenju
pravosodnega organa zadevne države članice, kadar je primerno. (33) Pomembno je zagotoviti, da se
za vse osebe, ki zagotavljajo storitve nakazovanja sredstev, določijo
določene minimalne pravne in regulativne zahteve. Zato je zaželeno
zahtevati registracijo identitete in lokacije vseh oseb, ki opravljajo storitve
nakazovanja sredstev, vključno z osebami, ki ne izpolnjujejo vseh pogojev,
da bi prejele dovoljenje za delovanje kot plačilna institucija. Ta pristop
je v skladu z utemeljitvijo iz posebnega priporočila VI projektne skupine
za finančno ukrepanje pri pranju denarja, da se oblikuje mehanizem, s
katerim bodo lahko ponudniki plačilnih storitev, ki ne morejo izpolniti
vseh pogojev iz navedenega priporočila, kljub temu obravnavani kot
plačilne institucije. Za navedene namene bi morale države članice
vpisati takšne osebe v register plačilnih institucij, pri čemer ne bi
uporabile vseh ali nekaterih pogojev za pridobitev dovoljenja. Vendar pa je
nujno, da za možnost uveljavljanja opustitve veljajo stroge zahteve v zvezi z
obsegom transakcij. Plačilne institucije, za katere velja opustitev, ne bi
smele imeti niti pravice do ustanavljanja niti svobode opravljanja storitev,
prav tako teh pravic ne bi smele izvajati posredno kot članice
plačilnega sistema. (34) Za vse ponudnike
plačilnih storitev je nujno, da imajo dostop do storitev tehnične
infrastrukture plačilnih sistemov. Vendar bi moral biti takšen dostop
pogojen z ustreznimi zahtevami, da se zagotovita integriteta in stabilnost teh
sistemov. Vsak ponudnik plačilnih storitev, ki zaprosi za udeležbo v
plačilnem sistemu, bi moral udeležencem v plačilnem sistemu
predložiti dokaz, iz katerega je razvidno, da je njegova notranja ureditev
dovolj odporna na vse vrste tveganj. Taki plačilni sistemi navadno
vključujejo npr. štiristranske kartične sheme, kot tudi večje
sisteme, ki obdelujejo kreditna plačila in direktne obremenitve. Da bi po
vsej Uniji zagotovili enako obravnavo različnih kategorij ponudnikov
plačilnih storitev z dovoljenjem v skladu s pogoji njihovega dovoljenja,
je nujno pojasniti pravila v zvezi z dostopom do opravljanja plačilnih
storitev in dostopom do plačilnih sistemov. (35) Treba bi bilo določiti
pravila za nediskriminatorno obravnavo plačilnih institucij, ki so
pridobile dovoljenje, in kreditnih institucij, tako da lahko vsi ponudniki
plačilnih storitev, ki konkurirajo na notranjem trgu, uporabljajo storitve
tehnične infrastrukture teh plačilnih sistemov pod enakimi pogoji.
Zaradi razlik v pravilih skrbnega in varnega poslovanja je primerno
določiti, da se ponudniki plačilnih storitev, ki so pridobili
dovoljenje, in tisti, ki so upravičeni do opustitve v skladu s to
direktivo in opustitve v skladu s členom 3 Direktive 2009/110/ES,
obravnavajo različno. V vsakem primeru bi se morale razlike v cenovnih
pogojih dopustiti samo, če so utemeljene z razlikami v stroških, ki jih
imajo ponudniki plačilnih storitev. To ne bi smelo posegati v pravico
držav članic do omejitve dostopa do sistemsko pomembnih sistemov v skladu
z Direktivo 98/26/ES Evropskega parlamenta in Sveta[32] in v pristojnosti Evropske
centralne banke in Evropskega sistema centralnih bank (ESCB) glede dostopa do
plačilnih sistemov. (36) V nekaterih primerih so države
članice specifičnim ponudnikom plačilnih storitev odobrile
posreden dostop do določenih plačilnih sistemov po analogiji z
določbami Direktive 98/26/ES. Države članice odločajo o tem po
lastni presoji. Vendar bi moralo biti zaradi zagotavljanja poštene konkurence
med ponudniki plačilnih storitev v tej direktivi določeno, da bi
morali biti v primeru, ko je država članica ponudniku plačilnih
storitev zagotovila posreden dostop do takih sistemov, enake nediskriminatorne
obravnave deležni tudi drugi ponudniki plačilnih storitev, ki so v enakem
položaju. (37) V zadnjih letih so nekateri
tristranski plačilni sistemi, v katerih plačilni sistem deluje kot
edini ponudnik plačilne storitve tako za plačnika kot za prejemnika
plačila, postali upoštevanja vredni udeleženci na trgu za obdelavo
plačil. Zato ni več upravičeno dovoliti tem sistemom, da
izkoriščajo izvzetje v zvezi z zagotavljanjem dostopa drugim ponudnikom plačilnih
storitev, pri čemer drugi plačilni sistemi takšnega izvzetja ne
morejo izkoristiti. (38) Treba bi bilo določiti
vrsto pravil za zagotavljanje preglednosti pogojev in zahtev v zvezi z
obveščanjem za plačilne storitve. (39) Ta direktiva se ne bi smela
uporabljati niti za gotovinske plačilne transakcije, ker enotni trg za
gotovinska plačila že obstaja, niti za plačilne transakcije, ki
temeljijo na papirnih čekih, saj jih zaradi njihove narave ni mogoče
obdelovati tako učinkovito kot druga plačilna sredstva. Dobra praksa
na tem področju pa bi morala kljub temu temeljiti na načelih,
določenih s to direktivo. (40) Ker potrošniki in podjetja
niso v enakem položaju, ne potrebujejo enake stopnje zaščite. Čeprav
je pomembno pravice potrošnikov zaščititi z določbami, od katerih s
pogodbo ni mogoče odstopati, je primerno, da se podjetjem in organizacijam
dovoli, da se dogovorijo drugače, kadar ne poslujejo s strankami. Vseeno
bi morale imeti države članice možnost določiti, da se mikropodjetja,
kot so opredeljena v Priporočilu Komisije 2003/361/ES[33], obravnavajo enako kot
potrošniki. V vsakem primeru bi morale določene temeljne določbe te
direktive vedno veljati ne glede na status uporabnika. (41) V tej direktivi bi morale biti
določene obveznosti ponudnikov plačilnih storitev glede
obveščanja uporabnikov plačilnih storitev, ki bi morali prejeti enako
jasne podatke o plačilnih storitvah, da bi se lahko ustrezno odločali
in izbirali znotraj Unije. Zaradi zagotavljanja preglednosti bi morale biti v
tej direktivi določene usklajene zahteve, potrebne za zagotavljanje
potrebnih in zadostnih informacij uporabnikom plačilnih storitev tako
glede pogodbe o plačilnih storitvah kot glede plačilnih transakcij.
Da bi spodbudili nemoteno delovanje enotnega trga plačilnih storitev, bi
moralo biti državam članicam omogočeno, da sprejmejo samo tiste
določbe o obveščanju, ki so določene v tej direktivi. (42) Potrošnike je treba
zaščititi pred nepoštenimi in zavajajočimi praksami, in sicer v
skladu z Direktivo 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta[34], Direktivo 2000/31/ES
Evropskega parlamenta in Sveta[35]
in Direktivo 2002/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta[36]. Dodatne določbe iz teh
direktiv še vedno veljajo. Vendar bi bilo treba zlasti jasno opredeliti
razmerje med zahtevami, povezanimi s predpogodbenimi informacijami, iz te
direktive in Direktive 2002/65/ES. (43) Zahtevane informacije bi
morale biti sorazmerne s potrebami uporabnikov in sporočene na
običajen način. Vendar bi se morale zahteve po obveščanju pri
enkratnih plačilnih transakcijah razlikovati od tistih pri okvirnih
pogodbah, v katerih je določenih več plačilnih transakcij. (44) V praksi so okvirne pogodbe in
plačilne transakcije, za katere veljajo, veliko pogostejše in gospodarsko
pomembnejše kot enkratne plačilne transakcije. Če obstaja
plačilni račun ali določen plačilni instrument, se zahteva
okvirna pogodba. Zato bi morale biti zahteve po predhodnem obveščanju pri
okvirnih pogodbah precej izčrpne, informacije pa vedno posredovane na papirju
ali na drugem trajnem nosilcu, kot so izpisi iz bančnih tiskalnikov,
CD-ROM-i, DVD-ji in trdi diski osebnih računalnikov, na katerih se lahko
shranjuje elektronska pošta, ter na spletnih mestih, če je ta mogoče
uporabljati toliko časa, kolikor je potrebno za namene obveščanja, in
omogočajo reproduciranje nespremenjenih shranjenih informacij. Vendar bi
moralo biti ponudniku in uporabniku plačilnih storitev omogočeno, da
se v okvirni pogodbi dogovorita o načinu nadaljnjega obveščanja o
izvršenih plačilnih transakcijah, na primer, da so pri spletnem
bančništvu vse informacije o plačilnem računu dostopne
neposredno na spletu. (45) Pri enkratnih plačilnih
transakcijah bi moral ponudnik plačilnih storitev na lastno pobudo vedno
zagotoviti samo bistvene informacije. Ker je plačnik ob izdaji plačilnega
naloga običajno navzoč, ni treba zahtevati, da se informacije v
vsakem primeru predložijo na papirju ali drugem trajnem nosilcu. Ponudnik
plačilnih storitev lahko informacije poda ustno na okencu ali
omogoči, da so zlahka dostopne, na primer tako, da pogoje objavi na
oglasni deski v svojih prostorih. Uporabnike bi moral tudi obvestiti, kje so na
voljo podrobnejše informacije (na primer, naslov spletnega mesta). Vendar bi
morale biti na zahtevo potrošnika bistvene informacije zagotovljene na papirju
ali drugem trajnem nosilcu. (46) Ta direktiva bi morala
potrošniku zagotoviti pravico do brezplačnih ustreznih informacij, preden
se zaveže s kakršno koli pogodbo o plačilnih storitvah. Potrošniku bi
moralo biti prav tako omogočeno, da brezplačno zahteva predhodne informacije
in kadar koli med pogodbenim razmerjem okvirno pogodbo na papirju, da se mu
omogoči primerjanje storitev in pogojev ponudnikov plačilnih storitev
ter, v primeru spora, preverjanje njegovih pogodbenih pravic in obveznosti. Te
določbe bi morale biti združljive z Direktivo 2002/65/ES. Izrecne
določbe o brezplačnih informacijah iz te direktive ne bi smele
povzročiti, da se lahko potrošnikom te informacije zaračunajo na
podlagi drugih veljavnih direktiv. (47) Pri načinu zagotavljanja
zahtevanih informacij uporabniku plačilnih storitev s strani ponudnika
plačilnih storitev bi bilo treba upoštevati potrebe uporabnika
plačilnih storitev kakor tudi praktične tehnične vidike in
stroškovno učinkovitost glede na dogovor v zadevni pogodbi o
plačilnih storitvah. Zato bi morala ta direktiva razlikovati med dvema
načinoma zagotavljanja informacij s strani ponudnika plačilnih
storitev: informacije bi morale biti zagotovljene, tj. ponudnik plačilnih
storitev bi jih moral v skladu s to direktivo v ustreznem času sam zagotoviti,
ne da bi bilo treba uporabniku plačilnih storitev to izrecno zahtevati,
ali pa bi morale biti uporabniku plačilnih storitev dane na voljo ob
upoštevanju vseh njegovih zahtev po dodatnih informacijah. V zadnjem primeru bi
si moral uporabnik plačilnih storitev dejavno prizadevati za pridobitev
informacij, na primer, jih izrecno zahtevati od ponudnika plačilnih
storitev, se prijaviti v poštni nabiralnik bančnega računa ali
vstaviti bančno kartico v tiskalnik za bančne izpiske. Ponudnik plačilnih
storitev bi moral v ta namen zagotoviti, da ima uporabnik plačilnih
storitev možnost dostopa do informacij in da so mu te na voljo. (48) Poleg tega bi moral potrošnik
prejeti osnovne informacije o izvršenih plačilnih transakcijah brez
dodatnih nadomestil. Pri enkratnih plačilnih transakcijah ponudnik
plačilnih storitev teh informacij ne bi smel ločeno
zaračunavati. Podobno bi se morale poznejše mesečne informacije o
plačilnih transakcijah na podlagi okvirne pogodbe zagotavljati
brezplačno. Glede na pomembnost preglednosti določanja cen in
različne potrebe strank pa bi moralo biti pogodbenim strankam
omogočeno, da se dogovorijo o nadomestilih, zaračunanih za pogostejše
ali dodatne informacije. Da bi se ustrezno upoštevale različne nacionalne
prakse, bi bilo treba državam članicam dovoliti, da določijo pravila,
na podlagi katerih je treba mesečne izpiske plačilnih računov na
papirju vedno zagotoviti brezplačno. (49) Za omogočanje večje
mobilnosti strank bi morali imeti potrošniki na voljo možnost, da po preteku
enega leta prekinejo okvirno pogodbo brez stroškov. Za potrošnike dogovorjeni
odpovedni rok ne bi smel biti daljši od enega meseca, za ponudnike
plačilnih storitev pa ne krajši od dveh mesecev. Ta direktiva ne bi smela
posegati v obveznost ponudnika plačilnih storitev, da v izjemnih primerih
prekine pogodbo o plačilnih storitvah v skladu z drugo zadevno zakonodajo
Unije ali nacionalno zakonodajo, npr. zakonodajo na področju pranja
denarja in financiranja terorizma, kakršnimi koli ukrepi za zamrznitev sredstev
ali kakršnim koli posebnim ukrepom, povezanim s preprečevanjem in
preiskovanjem kaznivih dejanj. (50) Instrumenti za plačila
malih vrednostih bi morali biti pri blagu in storitvah nizke vrednosti poceni
in preprosta alternativa ter ne bi smeli biti preobremenjeni s pretiranimi
zahtevami. Ustrezne zahteve glede obveščanja in pravila za njihovo
izvajanje bi zato morali biti omejeni na bistvene informacije, pri čemer
bi bilo treba upoštevati tudi tehnične zmogljivosti, ki se jih lahko
upravičeno pričakuje pri instrumentih, namenjenih plačilom malih
vrednosti. Uporabniki plačilnih storitev bi morali biti kljub manj
strogemu režimu deležni zadostne zaščite ob upoštevanju omejenih tveganj,
ki jih prinašajo ti plačilni instrumenti, kar velja zlasti za predplačniške
plačilne instrumente. (51) Treba je vzpostaviti merila, v
skladu s katerimi sta tretjim ponudnikom storitev dovoljena dostop do
informacij o razpoložljivosti sredstev na računu uporabnika plačilnih
storitev, odprtem pri drugem ponudniku plačilnih storitev, ter uporaba teh
informacij. Zlasti bi morala ustrezne zahteve glede varstva podatkov in
varnosti, določene ali omenjene v tej direktivi ali v smernicah EBA,
izpolnjevati tako tretji ponudnik storitev kot ponudnik plačilnih
storitev, ki vodi račun uporabnika plačilnih storitev. Plačniki
bi morali dati tretjim ponudnikom storitev izrecno soglasje za dostop do svojih
plačilnih računov in biti ustrezno obveščeni o obsegu tega
dostopa. Da se omogoči razvoj drugih ponudnikov plačilnih storitev,
ki ne morejo sprejemati depozitov, je nujno, da jim kreditne institucije
zagotavljajo informacije o razpoložljivosti sredstev, če je plačnik
podal soglasje, da se te sporočajo ponudniku plačilnih storitev
izdajatelja plačilnega instrumenta. (52) Pravice in obveznosti
uporabnikov in ponudnikov plačilnih storitev bi bilo treba ustrezno
prilagoditi, tako da se ob vsaki uporabi storitve odreditve plačila
upošteva vpletenost tretjih ponudnikov storitev v transakcijo. Natančneje,
uravnotežena porazdelitev odgovornosti med ponudnika plačilnih storitev,
ki vodi račun, in tretjega ponudnika storitev, ki je vpleten v
transakcijo, bi morala zagotoviti, da vsak prevzame odgovornost za svoj del
transakcije, ki je pod njunim nadzorom, ter v primeru incidenta jasno
izpostaviti odgovorno stranko. Če pride do goljufije ali spora, bi moral
imeti tretji ponudnik storitev specifično obveznost, da plačniku in
ponudniku plačilne storitve, ki vodi račun, zagotovi sklic na
transakcije in informacije o odobritvi v zvezi z zadevno transakcijo. (53) Da bi zmanjšali tveganja in
posledice neodobrenih ali nepravilno izvršenih plačilnih transakcij, bi
moral uporabnik plačilnih storitev ponudnika plačilnih storitev
čim prej obvestiti o morebitnem nasprotovanju domnevno neodobrenim ali
nepravilno izvedenim plačilnim transakcijam, pod pogojem, da je ponudnik
plačilnih storitev v skladu s to direktivo izpolnil svoje obveznosti
posredovanja informacij. Če je uporabnik plačilnih storitev poslal
takšno obvestilo v predpisanem roku, bi moral imeti možnost, da takšne zahtevke
uveljavi v rokih, predpisanih v nacionalni zakonodaji. Ta direktiva ne bi smela
vplivati na druge zahtevke med uporabniki in ponudniki plačilnih storitev. (54) V primeru neodobrenih
plačilnih transakcij bi bilo treba plačniku nemudoma povrniti znesek
zadevne transakcije. Da se preprečijo morebitne negativne posledice za
plačnika, datum valute knjiženja povračila v dobro ne sme biti
poznejši od datuma obremenitve z zadevnim zneskom. Da bi uporabnike
plačilnih storitev spodbudili, da svojega ponudnika plačilnih storitev
nemudoma obvestijo o kraji ali izgubi plačilnega instrumenta in tako
zmanjšajo tveganje neodobrenih plačilnih transakcij, bi moral biti
uporabnik odgovoren samo za omejeni znesek, razen če je ravnal goljufivo
ali hudo malomarno. V okviru tega se zdi 50 EUR primerno visok znesek, da se
zagotovi usklajena in visoka raven zaščite uporabnikov v Uniji. Poleg tega
se od uporabnika potem, ko je ponudnika plačilne storitve obvestil, da bi
bil lahko njegov plačilni instrument zlorabljen, ne bi smelo zahtevati, da
krije kakršne koli nadaljnje izgube, ki so posledica nedovoljene uporabe
navedenega instrumenta. Ta direktiva ne bi smela posegati v odgovornost
ponudnikov plačilnih storitev za tehnično varnost njihovih
proizvodov. (55) Pri ocenjevanju morebitne
malomarnosti uporabnika plačilnih storitev bi bilo treba upoštevati vse
okoliščine. Dokaze in stopnjo domnevne malomarnosti bi bilo na splošno
treba ocenjevati v skladu z nacionalno zakonodajo. Pogodbeni pogoji v zvezi z
zagotavljanjem in uporabo plačilnega instrumenta, ki bi posledično
povečali dokazno breme za potrošnika ali zmanjšali dokazno breme za
izdajatelja, bi se morali šteti za nične in neveljavne. Poleg tega se zdi
v posebnih razmerah, zlasti če plačilni instrument ni prisoten na
prodajnem mestu, kot v primeru spletnih plačil prek interneta, primerno,
da mora ponudnik plačilnih storitev zagotoviti dokaz domnevne
malomarnosti, saj ima plačnik v takih primerih zelo omejene možnosti, da
to stori. (56) Treba bi bilo sprejeti
določbe za razporejanje izgub v primeru neodobrenih plačilnih
transakcij. Potrošnik ne bi smel biti v primeru neodobrene transakcije s
svojega računa nikoli dolžan plačati več kot 50 EUR, razen
v primerih goljufije in hude malomarnosti. Za uporabnike plačilnih
storitev, ki niso potrošniki, se lahko uporabljajo drugačne določbe,
ker so taki uporabniki običajno zmožni bolje presoditi tveganje goljufije
in sprejeti izravnalne ukrepe. (57) V tej direktivi bi morala biti
zaradi zaščite potrošnika določena pravila za povračila, kadar
izvršena plačilna transakcija prekorači upravičeno
pričakovan znesek. Zaradi preprečevanja negativnih finančnih
posledic za plačnika je treba zagotoviti, da datum valute knjiženja
katerega koli povračila v dobro ni poznejši od datuma obremenitve z
zadevnim zneskom. V primeru direktnih obremenitev bi morali ponudniki
plačilnih storitev svojim strankam zagotoviti še ugodnejše pogoje in
stranke bi morale imeti brezpogojno pravico do povračila vsake sporne
plačilne transakcije. Vendar ta brezpogojna pravica do povračila, ki
zagotavlja najvišjo raven varstva potrošnikov, ni upravičena, če je
trgovec že izpolnil pogodbo in je bila ustrezna dobrina ali storitev že
porabljena. V primerih, ko uporabnik terja povračilo plačilne
transakcije, pravice do povračila ne bi smele vplivati niti na obveznost
plačnika do prejemnika, ki izhaja iz temeljnega pogodbenega razmerja, npr.
za naročeno, potrošeno ali zakonito zaračunano blago ali storitve,
niti na pravice uporabnika do preklica plačilnega naloga. (58) Za finančno
načrtovanje in pravočasno izpolnjevanje plačilnih obveznosti
morajo imeti potrošniki in podjetja zagotovilo glede obdobja, ki je potrebno za
izvršitev plačilnega naloga. Zato bi morala ta direktiva določiti,
kdaj začnejo veljati pravice in obveznosti, in sicer ko ponudnik plačilnih
storitev prejme plačilni nalog, tudi kadar ga je imel možnost prejeti po
sredstvih obveščanja, dogovorjenih v pogodbi o plačilnih storitvah,
ne glede na predhodno sodelovanje v postopkih, ki so privedli do nastanka in
posredovanja plačilnega naloga, kot so preverjanje varnosti in
razpoložljivosti sredstev, informacije v zvezi z uporabo osebne
identifikacijske številke ali obljuba plačila. Poleg tega bi se moral za
čas prejetja plačilnega naloga šteti trenutek, ko ponudnik plačilnih
storitev prejme plačilni nalog, ki bo obremenil plačnikov račun.
Dan ali trenutek, ko prejemnik plačila svojemu ponudniku plačilnih
storitev posreduje plačilne naloge za poravnavo, na primer, plačil s
karticami ali direktnih obremenitev ali ko ponudnik plačilnih storitev prejemniku
plačila odobri predhodno financiranje zadevnih zneskov (s posojilom v
primeru nepričakovanih dogodkov), bi moral biti pri tem brezpredmeten.
Uporabniki bi morali imeti možnost, da se zanesejo na pravilno izvršitev
popolnega in veljavnega plačilnega naloga, če ponudnik plačilnih
storitev nima pogodbenih ali zakonskih razlogov za zavrnitev. Če ponudnik
plačilnih storitev plačilni nalog zavrne, bi moral to dejstvo in
razlog zanj sporočiti uporabniku plačilnih storitev ob prvi
priložnosti, v skladu z zakonodajo Skupnosti in nacionalno zakonodajo. (59) Glede na hitrost, s katero
sodobni, popolnoma avtomatizirani plačilni sistemi obdelujejo
plačilne transakcije, kar pomeni, da po določenem trenutku
plačilnega naloga ni mogoče preklicati brez visokih stroškov
ročnega posredovanja, je treba določiti jasen rok za preklic
plačila. Vendar se lahko pogodbene stranke dogovorijo o drugačnem
roku, odvisno od vrste plačilne storitve in plačilnega naloga. V tem
smislu se preklic lahko uporablja samo v razmerju med uporabnikom in ponudnikom
plačilnih storitev, kar ne posega v nepreklicnost in dokončnost
plačilnih transakcij v plačilnih sistemih. (60) Taka nepreklicnost transakcij
ne bi smela vplivati na pravico ali obveznost ponudnika plačilnih storitev
v skladu z zakonodajo nekaterih držav članic, na podlagi okvirne pogodbe
plačnika ali nacionalnih zakonov, predpisov, upravnih določb ali
smernic, da plačniku v primeru spora med plačnikom in prejemnikom
plačila povrne znesek izvršene plačilne transakcije. Takšno
povračilo bi se moralo šteti za nov plačilni nalog. V vseh drugih
primerih bi se morali pravni spori, izhajajoči iz razmerja, na katerem
temelji plačilni nalog, reševati izključno med plačnikom in
prejemnikom plačila. (61) Za popolnoma integrirano
obdelavo plačil brez ročnega posredovanja in pravno varnost v zvezi z
izpolnjevanjem osnovnih obveznosti med uporabniki plačilnih storitev je
nujno, da bi moral biti celotni znesek, ki ga prenese plačnik, nakazan na
račun prejemnika plačila. V skladu s tem ne bi smelo biti dovoljeno,
da posredniki, ki sodelujejo v izvršitvi plačilnih transakcij,
uveljavljajo odbitke od prenesenih zneskov. Po drugi strani pa bi moralo biti
omogočeno, da prejemnik plačila sklene dogovor s ponudnikom
plačilnih storitev, po katerem lahko slednji odbije svoja nadomestila.
Vendar bi morale naknadne informacije o plačilni transakciji poleg
celotnega zneska prenesenih sredstev vsekakor vsebovati tudi znesek morebitnih
nadomestil, da bi prejemnik plačila lahko preveril, ali je bil dolgovani
znesek pravilno plačan. (62) Kar zadeva nadomestila, so
izkušnje pokazale, da je delitev nadomestil med plačnikom in prejemnikom
plačila najučinkovitejši sistem, ker pospešuje obdelavo plačil
brez ročnega posredovanja. Zato bi bilo treba določiti, da vsak
ponudnik plačilnih storitev v običajnih okoliščinah
zaračuna nadomestila neposredno prejemniku plačila in plačniku.
Vendar bi se moralo to uporabljati le, če plačilna transakcija ne
zahteva menjave valut. Znesek zaračunanih nadomestil je lahko tudi
nič, ker določbe te direktive ne bi smele vplivati na prakso, ko
ponudnik plačilnih storitev potrošnikom ne zaračunava knjiženja v
dobro njihovih računov. Podobno lahko, odvisno od pogodbenih pogojev,
ponudnik plačilnih storitev zaračuna uporabo plačilnih storitev
samo prejemniku plačila (trgovcu), kar pomeni, da se plačniku ne
zaračunajo nobena nadomestila. Plačilni sistemi lahko nadomestila
zaračunavajo v obliki naročnine. Določbe o prenesenem znesku ali
morebitnih zaračunanih nadomestilih ne vplivajo neposredno na oblikovanje
cen med ponudniki plačilnih storitev ali morebitnimi posredniki. (63) Različne nacionalne
prakse glede zaračunavanja nadomestil za uporabo določenega
plačilnega instrumenta (v nadaljnjem besedilu: zaračunavanje
doplačil) so povzročile izjemno raznolikost trga plačil v Uniji
in veliko zmede pri potrošnikih, zlasti na področju e-trgovine in
čezmejnih plačil. Trgovci s sedežem v državah članicah, v
katerih je zaračunavanje doplačil dovoljeno, nudijo proizvode in storitve
v državah članicah, kjer je prepovedano, in kljub temu v tem primeru
potrošniku še vedno zaračunajo doplačilo. Poleg tega močne
argumente v prid pregledu praks zaračunavanja doplačil podpira tudi
dejstvo, da so v Uredbi (EU) št. xxx/yyyy določena pravila za
večstranske medbančne provizije za kartična plačila. Ker so
medbančne provizije glavni element, zaradi katerega je večina
kartičnih plačil draga, doplačila pa se zaračunavajo samo
za kartična plačila, bi bilo treba skupaj s pravili o medbančnih
provizijah pregledati tudi pravila o zaračunavanju doplačil. Države
članice in ponudniki plačilnih storitev zaradi spodbujanja
preglednosti stroškov in uporabe najučinkovitejših plačilnih
instrumentov prejemniku plačila ne bi smeli preprečevati, da od plačnika
zahteva nadomestilo za uporabo posameznega plačilnega instrumenta, ob
ustreznem upoštevanju določb Direktive 2011/83/EU. Vendar bi morala
pravica prejemnika plačila, da zahteva doplačilo, veljati samo za
plačilne instrumente, za katere medbančne provizije niso zakonsko
urejene. To bi moralo delovati kot mehanizem za usmerjanje k najcenejšim
načinom plačevanja. (64) Za izboljšanje
učinkovitosti plačil v Uniji bi bilo treba za vse plačilne
naloge, ki jih plačnik odredi v eurih ali v valuti države članice
zunaj euroobmočja, vključno s kreditnimi plačili in denarnimi
nakazili, kot skrajni rok izvršitve določiti en dan. Za vsa druga
plačila, kot so plačila, ki jih je odredil prejemnik plačila ali
so bila odrejena prek njega, vključno z direktnimi obremenitvami in
plačili s karticami, bi se moral uporabljati enak enodnevni rok izvršitve,
če ni izrecnega dogovora med ponudnikom in plačnikom o daljšem roku
izvršitve. Če je plačilni nalog izdan na papirju, bi moralo biti
omogočeno, da se navedena roka podaljšata za dodaten delovni dan. To
omogoča neprekinjeno zagotavljanje plačilnih storitev tistim
potrošnikom, ki so navajeni uporabljati samo papirne dokumente. Pri shemah
direktnih obremenitev bi moral ponudnik plačilnih storitev prejemnika
plačila posredovati nalog za direktno obremenitev v roku, o katerem se je
dogovoril s prejemnikom plačila, tako da je poravnava mogoča na
dogovorjeni dan zapadlosti. Glede na to, da so plačilne infrastrukture
pogosto zelo učinkovite in da bi preprečili poslabšanje
obstoječe kakovosti storitev, bi bilo treba državam članicam
dovoliti, da po potrebi ohranijo ali določijo pravila, po katerih je
čas izvršitve krajši od enega delovnega dne. (65) Določbe o izvršitvi za
celotni znesek in o času izvršitve bi morale pomeniti dobro prakso, kadar
se eden od ponudnikov storitev ne nahaja v Uniji. (66) Za uporabnike plačilnih
storitev je nujno, da poznajo realne stroške in nadomestila za plačilne
storitve, da lahko izbirajo. V skladu s tem se ne bi smela dovoliti uporaba
nepreglednih načinov oblikovanja cen, ker je splošno znano, da ti
načini uporabnikom zelo otežujejo ugotavljanje realne cene plačilne
storitve. Uporaba datuma valute v škodo uporabnika ne bi smela biti dovoljena. (67) Za nemoteno in učinkovito
delovanje plačilnega sistema je pomembno, da se lahko uporabnik zanese na
ponudnika plačilnih storitev, da bo plačilno transakcijo izvršil
pravilno in v dogovorjenem času. Navadno je ponudnik tisti, ki lahko oceni
tveganja, povezana s plačilno transakcijo. Ponudnik je namreč tisti,
ki zagotavlja plačilni sistem, izvede aktivnosti za odpoklic napačno
ali nepravilno dodeljenih sredstev in v večini primerov odloča o
posrednikih, ki sodelujejo pri izvršitvi plačilne transakcije. Glede na
vse te okoliščine je popolnoma primerno, da se, razen v neobičajnih
in nepredvidljivih okoliščinah, odgovornost za izvrševanje plačilnih
transakcij, ki jih sprejme od uporabnika, naloži ponudniku plačilnih
storitev, razen za dejanja in opustitve ponudnika plačilnih storitev
prejemnika plačila, za izbiro katerih je odgovoren le prejemnik
plačila. Da pa plačnika ne bi pustili nezavarovanega v malo verjetnih
situacijah, v katerih ni mogoče dokončno ugotoviti (non liquet),
ali je ponudnik plačilnih storitev prejemnika plačila ustrezno prejel
znesek plačila ali ne, bi moral dokazno breme nositi plačnikov
ponudnik plačilnih storitev. Praviloma se lahko pričakuje, da bo
posredniška institucija (običajno „nevtralen“ organ, kot je centralna
banka ali klirinška hiša), ki prenese znesek plačila s ponudnika
plačilnih storitev – pošiljatelja na ponudnika plačilnih storitev –
prejemnika, shranila podatke o računu in jih po potrebi lahko ponovno
priskrbela. Kadar je znesek plačila knjižen v dobro računa ponudnika
plačilnih storitev – prejemnika, bi moral imeti prejemnik plačila
nemudoma možnost uveljavljanja zahtevka za dobropis zneska na svojem
računu pri svojem ponudniku plačilnih storitev. (68) Ponudnik plačilnih
storitev plačnika bi moral prevzeti odgovornost za pravilno izvršitev
plačila, vključno in predvsem za celotni znesek plačilne
transakcije in čas izvršitve, ter polno odgovornost za morebitno
neizpolnjevanje obveznosti drugih pogodbenih strank v plačilni verigi, vse
do računa prejemnika plačila. Zaradi te odgovornosti bi moral
ponudnik plačilnih storitev plačnika v primeru, da celoten znesek ni
bil knjižen v dobro ponudnika plačilnih storitev prejemnika plačila
ali pa je bil knjižen z zamudo, popraviti plačilno transakcijo ali
plačniku brez nepotrebnega odlašanja povrniti ustrezen znesek te
transakcije brez poseganja v morebitne druge zahtevke v skladu z nacionalno
zakonodajo. Plačnik ali prejemnik plačila zaradi odgovornosti
ponudnika plačilnih storitev ne sme biti obremenjen z nobenimi stroški,
povezanimi z nepravilnim plačilom. Če plačilne transakcije niso
izvršene pravočasno, če so izvršene neustrezno ali z zamudo, bi
morale države članice zagotoviti, da je datum valute popravnega
plačila ponudnikov plačilnih storitev vedno enak, kot bi bil datum
valute pri pravilni izvršitvi. (69) Ta direktiva bi se morala
nanašati le na pogodbene obveznosti in odgovornosti med uporabnikom
plačilnih storitev in njegovim ponudnikom plačilnih storitev. Vendar
so za pravilno delovanje kreditnih plačil in drugih plačilnih
storitev potrebne pogodbe med ponudniki plačilnih storitev in posredniki,
kot so obdelovalci, v katerih se dogovorijo o vzajemnih pravicah in
obveznostih. Vprašanja v zvezi z obveznostmi so bistven del teh standardnih
pogodb. Da bi se lahko ponudniki plačilnih storitev in posredniki, ki
sodelujejo v plačilni transakciji, zanesli drug na drugega, je treba zagotoviti
pravno varnost, na podlagi katere ponudnik plačilne storitve, ki mu ni
mogoče pripisati odgovornosti, prejme nadomestilo za nastalo izgubo ali
zneske, plačane v skladu z določbami te direktive glede odgovornosti.
Nadaljnje pravice in podrobnosti v zvezi z obsegom regresne pravice ter
način obravnavanja zahtevkov do ponudnika plačilnih storitev ali
posrednika, ki mu je mogoče pripisati nepravilno izvedeno plačilno
transakcijo, bi se morali določiti v pogodbah. (70) Ponudnik plačilnih
storitev bi moral imeti možnost nedvoumno določiti informacije, ki so
potrebne za pravilno izvršitev plačilnega naloga. Po drugi strani pa
zaradi preprečevanja razdrobljenosti in ogrožanja ustanavljanja
integriranih plačilnih sistemov v Uniji državam članicam ne bi smelo
biti dovoljeno zahtevati uporabe posebnih identifikacijskih oznak za
plačilne transakcije. Vendar to državam članicam ne bi smelo
preprečiti, da od ponudnika plačilnih storitev plačnika
zahtevajo skrbno ravnanje in preverjanje usklajenosti enolične identifikacijske
oznake, kjer je to tehnično izvedljivo in ni potrebno ročno
posredovanje, če se ugotovi, da je enolična identifikacijska oznaka
neusklajena, pa zavrnitev plačilnega naloga in obvestitev plačnika.
Obveznost ponudnika plačilnih storitev bi morala biti omejena na pravilno
izvršitev plačilne transakcije v skladu s plačilnim nalogom
uporabnika plačilnih storitev. (71) Za spodbujanje
učinkovitega preprečevanja goljufij in za boj proti goljufijam v
zvezi s plačili na celotnem ozemlju Unije bi bilo treba urediti
učinkovito izmenjavo podatkov med ponudniki plačilnih storitev, ki bi
morali imeti dovoljenje za zbiranje, obdelavo in izmenjavo osebnih podatkov v
zvezi z osebami, vpletenimi v goljufije v zvezi s plačili. Za obdelavo
osebnih podatkov za namene te direktive se uporabljajo Direktiva 95/46/ES
Evropskega parlamenta in Sveta[37],
nacionalni predpisi, ki prenašajo Direktivo 95/46/ES, in Uredba (ES) št.
45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta[38]. (72) Ta direktiva spoštuje temeljne
pravice in upošteva načela, priznana v Listini Evropske unije o temeljnih
pravicah, vključno s pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega
življenja, pravico do varstva osebnih podatkov, svobodo gospodarske pobude,
pravico do učinkovitega pravnega sredstva in pravico, da se za isto
kaznivo dejanje kazensko ne preganja ali kaznuje dvakrat. To direktivo je treba
izvajati v skladu s temi pravicami in načeli. (73) Treba je zagotoviti
učinkovito uresničevanje določb nacionalne zakonodaje, sprejetih
na podlagi te direktive. Zato bi bilo treba vzpostaviti ustrezne postopke, s
katerimi bo možno obravnavati pritožbe proti ponudnikom plačilnih
storitev, ki ne izpolnjujejo navedenih določb, in zagotoviti, če je
primerno, določitev učinkovitih, sorazmernih in odvračalnih
kazni. Za učinkovito zagotavljanje skladnosti s to direktivo bi morale
države članice imenovati pristojne organe, ki izpolnjujejo pogoje iz
Uredbe (ES) št. 1093/2010[39]
Evropskega parlamenta in Sveta in delujejo neodvisno od ponudnikov
plačilnih storitev. Zaradi preglednosti bi morale države članice
Komisijo obvestiti o organih, ki so jih imenovale, in jasno opisati njihove
dolžnosti po tej direktivi. (74) Brez poseganja v pravico
strank, da sprožijo postopke na sodišču, bi morale države članice
zagotoviti lahko dostopno in stroškovno učinkovito izvensodno reševanje
sporov med ponudniki plačilnih storitev in potrošniki, ki so posledica
pravic in obveznosti iz te direktive. Uredba (ES) št. 593/2008 Evropskega
parlamenta in Sveta[40]
določa, da zaščite potrošnika, ki jo zagotavljajo obvezni zakonodajni
predpisi njegove države stalnega prebivališča, ne smejo ogroziti nobene
pogodbene določbe o zakonodaji, ki se uporablja. Glede vzpostavitve
učinkovitega in uspešnega postopka za reševanje sporov bi morale države
članice zagotoviti, da ponudniki plačilnih storitev uvedejo
učinkovite pritožbene postopke za stranke, ki jih te lahko uporabijo,
preden se spor prične reševati v izvensodnem postopku ali pred
sodiščem. Pritožbeni postopek bi moral vsebovati kratke in jasno določene
časovne okvire, znotraj katerih bi moral ponudnik plačilnih storitev
odgovoriti na pritožbo. (75) Države članice bi morale
določiti, ali so organi, pristojni za izdajo dovoljenj plačilnim
institucijam, lahko pristojni tudi za izvensodne pritožbene postopke in
postopke za izvensodno reševanje sporov. (76) Ta direktiva ne bi smela
posegati v določbe nacionalne zakonodaje v zvezi s posledicami glede
odgovornosti za nepravilnosti pri izražanju v izjavi ali njenem posredovanju. (77) Ta direktiva ne bi smela
posegati v določbe v zvezi z obravnavo DDV za plačilne storitve v
Direktivi 2006/112/ES Evropskega parlamenta in Sveta[41]. (78) Zaradi pravne varnosti je
primerno, da se sprejmejo prehodne ureditve, v skladu s katerimi lahko osebe,
ki so začele opravljati dejavnosti plačilnih institucij v skladu z
nacionalno zakonodajo, ki je veljala pred prenosom Direktive 2007/64/ES, v
določenem obdobju še naprej opravljajo navedene dejavnosti v zadevnih
državah članicah. (79) Pooblastilo za sprejetje aktov
v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije bi moralo biti
podeljeno Komisiji v zvezi s prilagoditvijo sklicevanja na Priporočilo
2003/361/ES, če bo to priporočilo spremenjeno, in v zvezi s
posodobitvijo povprečnega zneska plačilnih transakcij, ki jih izvrši
ponudnik plačilnih storitev, ki se uporablja kot mejni znesek za države
članice, ki uporabljajo možnost opustitve (delov) zahtev za izdajo
dovoljenja za manjše plačilne institucije, in sicer v primeru inflacije
ali večjih dogodkov na trgu. Zlasti je pomembno, da Komisija med
pripravljalnim delom opravi ustrezna posvetovanja, tudi na strokovni ravni.
Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti
sočasno, pravočasno in ustrezno predložitev ustreznih dokumentov
Evropskemu parlamentu in Svetu. (80) Da se zagotovi dosledna
uporaba te direktive, bi morala imeti Komisija možnost, da se zanese na
strokovno znanje in podporo EBA, katerega naloga bi morala biti priprava
smernic in regulativnih tehničnih standardov o varnostnih vidikih pri
plačilnih storitvah, ter na sodelovanje držav članic v okviru
zagotavljanja storitev in ustanavljanja plačilnih institucij, ki so
pridobile dovoljenje, v drugih državah članicah. Komisija bi morala imeti
pooblastila za sprejetje teh regulativnih tehničnih standardov. Te posebne
naloge so v celoti v skladu z vlogo in pristojnostmi EBA, kot so opredeljene v
Uredbi (EU) št. 1093/2010, s katero je bil ustanovljen. (81) Ker cilja te direktive, to je
nadaljnje integracije enotnega trga plačilnih storitev, države
članice ne morejo zadovoljivo doseči, saj zahteva uskladitev
številnih različnih pravil, ki trenutno obstajajo v pravnih sistemih
različnih držav članic, in ga je zato lažje doseči na ravni
Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz
člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz
navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za
doseganje navedenega cilja. (82) Države članice so se v
skladu s skupno politično izjavo držav članic in Komisije o
obrazložitvenih dokumentih z dne 28. septembra 2011[42] zavezale, da bodo v
utemeljenih primerih obvestilu o svojih ukrepih za prenos priložile enega ali
več dokumentov, v katerih bo pojasnjeno razmerje med sestavnimi deli
Direktive in ustreznimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec
meni, da je posredovanje takšnih dokumentov v primeru te direktive
upravičeno. (83) Zaradi števila sprememb, ki
jih je treba vnesti v Direktivo 2007/64/ES, jo je primerno razveljaviti in
nadomestiti – SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: NASLOV I
VSEBINA, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV Člen 1
Vsebina 1. Ta direktiva določa
pravila, v skladu s katerimi države članice razlikujejo naslednjih šest
kategorij ponudnikov plačilnih storitev: (a)
kreditne institucije v smislu člena 4(1)(1)
Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta[43], vključno s podružnicami
v smislu člena 4(1)(17) navedene uredbe, ki se nahajajo v Uniji, kreditnih
institucij, katerih poslovodstvo deluje v Uniji, ali v skladu s členom 47
Direktive 2013/36/EU zunaj Unije; (b)
institucije za izdajo elektronskega denarja v
smislu člena 2(1) Direktive 2009/110/ES; (c)
poštne institucije, ki opravljajo storitev
brezgotovinskega nakazovanja, ki imajo pravico opravljati plačilne
storitve na podlagi nacionalne zakonodaje; (d)
plačilne institucije v smislu člena 4(4)
te direktive; (e)
Evropska centralna banka in nacionalne centralne
banke, kadar ne delujejo kot monetarni organ ali drugi javni organi; (f)
države članice ali njihovi regionalni ali
lokalni organi, kadar ne delujejo kot javni organi. 2. Ta direktiva določa tudi
pravila glede preglednosti pogojev in zahtev po obveščanju o
plačilnih storitvah ter ustrezne pravice in obveznosti uporabnikov
plačilnih storitev in ponudnikov plačilnih storitev v zvezi z
opravljanjem plačilnih storitev kot redne zaposlitve ali poslovne
dejavnosti. Člen 2
Področje uporabe 1. Ta direktiva se uporablja za
plačilne storitve, ki se opravljajo v Uniji, če se tako ponudnik
plačilnih storitev plačnika kot ponudnik plačilnih storitev
prejemnika plačila ali edini ponudnik plačilnih storitev v
plačilni transakciji nahajajo v Uniji. Člen 78 in Naslov III se
uporabljata tudi za plačilne transakcije, pri katerih se samo eden od
ponudnikov plačilnih storitev nahaja v Uniji, in sicer za tiste dele
plačilne transakcije, ki se izvršijo v Uniji. 2. Naslov III se uporablja za
plačilne storitve v kateri koli valuti. Naslov IV se uporablja za
plačilne storitve, izvršene v eurih ali v valuti države članice zunaj
euroobmočja. 3. Države članice lahko
opustijo uporabo vseh ali nekaterih določb te direktive za institucije iz
člena 2(5)(2)–(23) Direktive 2013/36/EU, razen za institucije iz odstavka
5(2) in (3) navedenega člena. Člen 3
Izjeme od uporabe Ta direktiva se ne uporablja za: (a)
plačilne transakcije, izvršene izključno
v gotovini neposredno od plačnika do prejemnika plačila in brez
posredovanja posrednika; (b)
plačilne transakcije od plačnika do
prejemnika plačila s posredovanjem zastopnika, pooblaščenega, da se
pogaja ali dogovori v imenu plačnika ali prejemnika plačila o prodaji
ali nakupu blaga oziroma storitev; (c)
poklicni fizični prevoz bankovcev in kovancev
vključno z zbiranjem, obdelavo in dostavo; (d)
plačilne transakcije nepoklicnega zbiranja in
dostave gotovine v okviru nepridobitne ali dobrodelne dejavnosti; (e)
storitve, s katerimi prejemnik plačila
posreduje plačniku gotovino kot del plačilne transakcije po izrecni
zahtevi uporabnika plačilnih storitev, podani tik pred izvršitvijo
plačilne transakcije v obliki plačila za nakup blaga ali storitev; (f)
dejavnosti „gotovina za gotovino“, pri čemer
se sredstva ne hranijo na plačilnem računu; (g)
plačilne transakcije na podlagi enega od
naslednjih dokumentov, ki so izdani na ponudnika plačilnih storitev, z
namenom dati sredstva na razpolago prejemniku plačila: i. papirni čeki, ki jih ureja
Ženevska konvencija z dne 19. marca 1931, ki zagotavlja enotne zakone za
čeke; ii. papirni čeki, podobni tistim iz
točke (i), ki jih ureja zakonodaja držav članic, ki niso članice
Ženevske konvencije z dne 19. marca 1931, ki zagotavlja enotne zakone za
čeke; iii. papirne menice in zadolžnice v skladu z
Ženevsko konvencijo z dne 7. junija 1930, ki zagotavlja enotne zakone o menicah
in zadolžnicah; iv. papirne menice in zadolžnice, podobne
tistim iz točke (iii), ki jih ureja zakonodaja držav članic, ki niso
članice Ženevske konvencije z dne 7. junija 1930, ki zagotavlja enotne
zakone za menice in zadolžnice; v. papirna potrdila; vi. papirni potovalni čeki; vii. papirne poštne nakaznice, kakor jih je
opredelila Svetovna poštna zveza; (h)
plačilne transakcije, izvedene znotraj
plačilnega sistema ali sistema poravnave vrednostnih papirjev med
posredniki za poravnavo, centralnimi nasprotnimi strankami, klirinškimi hišami
in/ali centralnimi bankami in drugimi udeleženci v sistemu ter ponudniki plačilnih
storitev, brez poseganja v člen 29; (i)
plačilne transakcije v zvezi s servisiranjem
vrednostnih papirjev, vključno z dividendami, delitvami prihodkov ali
drugimi delitvami, ali odkupom ali prodajo, ki jih izvedejo osebe iz točke
(h) ali investicijske družbe, kreditne institucije, kolektivna naložbena
podjetja ali družbe za upravljanje premoženja, ki opravljajo investicijske
storitve, in vsi drugi subjekti, ki lahko hranijo finančne instrumente; (j)
storitve, ki jih ponujajo ponudniki tehničnih
storitev, ki podpirajo opravljanje plačilnih storitev, ne da bi v katerem
koli trenutku imeli v posesti sredstva, ki se prenašajo, vključno z
obdelavo in shranjevanjem podatkov, storitvami za varovanje zaupanja in
zasebnosti, avtentikacijo podatkov in subjektov, zagotavljanjem informacijske
tehnologije (IT) in komunikacijske mreže, zagotavljanjem in vzdrževanjem
terminalov in naprav, ki se uporabljajo za plačilne storitve, razen
storitev odreditve plačil in storitev zagotavljanja informacij o
računih; (k)
storitve, ki temeljijo na posebnih instrumentih,
namenjenih za obravnavanje določenih potreb, katerih načini uporabe
so omejeni, bodisi zato, ker imetniku posebnega instrumenta omogočajo
nakup blaga ali storitev samo v prostorih izdajatelja posebnega instrumenta ali
v okviru omejene mreže ponudnikov storitev na podlagi neposredne poslovne
pogodbe s poklicnim izdajateljem, bodisi zato, ker jih je mogoče
uporabljati samo za nakup omejenega izbora blaga ali storitev; (l)
plačilne transakcije, ki jih izvrši ponudnik
elektronskih komunikacijskih omrežij, ali storitve, pri katerih je transakcija
zagotovljena naročniku omrežja ali storitve in za nakup digitalne vsebine
kot pomožne storitve elektronskim komunikacijskim storitvam, ne glede na
napravo, uporabljeno za nakup ali porabo vsebine, če vrednost nobene
posamezne plačilne transakcije ne presega 50 EUR, skupna vrednost
plačilnih transakcij pa v nobenem obračunskem mesecu ne presega
200 EUR; (m)
plačilne transakcije, izvršene med ponudniki
plačilnih storitev, njihovimi zastopniki ali podružnicami za njihov
račun; (n)
plačilne transakcije med matično družbo
in njeno hčerinsko družbo ali med hčerinskimi družbami iste
matične družbe, brez vmesnega posredovanja ponudnika plačilnih
storitev, ki ni podjetje iz iste skupine; Člen 4
Opredelitve pojmov V tej direktivi se
uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: 1. „matična država
članica“ pomeni katero koli od naslednjih: i. državo članico, v kateri je
registrirani sedež ponudnika plačilnih storitev; ali ii. če ponudnik plačilnih
storitev v skladu z nacionalno zakonodajo nima registriranega sedeža, državo
članico, kjer je njegova glavna uprava; 2. „država članica
gostiteljica“ pomeni katero koli državo članico, razen matične države
članice, v kateri ima ponudnik plačilnih storitev zastopnika ali
podružnico ali opravlja plačilne storitve; 3. „plačilna storitev“
pomeni katero koli poslovno dejavnost, opredeljeno v Prilogi I; 4. „plačilna institucija“
pomeni pravno osebo, ki je v skladu s členom 10 pridobila
dovoljenje za opravljanje in izvrševanje plačilnih storitev v Uniji; 5. „plačilna transakcija“
pomeni dejanje pologa, prenosa ali dviga sredstev, ki ga odredi plačnik
ali v njegovem imenu prejemnik plačila neodvisno od osnovnih obveznosti
med plačnikom in prejemnikom plačila; 6. „plačilni sistem“ pomeni
sistem za prenos sredstev s formalnimi in standardiziranimi
dogovori ter skupnimi pravili za obdelavo, kliring in/ali poravnavo
plačilnih transakcij; 7. „plačnik“ pomeni
fizično ali pravno osebo, ki je imetnik plačilnega računa in
odobri plačilni nalog v breme plačilnega računa, ali, če
plačilni račun ne obstaja, fizično ali pravno osebo, ki izda
plačilni nalog; 8. „prejemnik plačila“
pomeni fizično ali pravno osebo, ki je predvideni prejemnik sredstev, ki
so bila predmet plačilne transakcije; 9. „ponudnik plačilnih
storitev“ pomeni subjekte iz člena 1(1) ter pravne in
fizične osebe, ki jim je bila odobrena opustitev v skladu
s členom 27; 10. „ponudnik plačilnih
storitev, ki vodi račun“ pomeni ponudnika plačilnih storitev, ki
zagotavlja in vodi plačilne račune za plačnika; 11. „tretji izvajalec storitev“
pomeni ponudnika plačilnih storitev, ki opravlja poslovne dejavnosti iz
točke 7 Priloge I; 12. „uporabnik plačilnih
storitev“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki uporablja plačilne
storitve kot plačnik ali prejemnik plačila ali oboje; 13. „potrošnik“ pomeni
fizično osebo, ki pri pogodbah o plačilnih storitvah iz te direktive
deluje zunaj področja svoje trgovske, poslovne ali poklicne dejavnosti; 14. „okvirna pogodba“ pomeni
pogodbo o plačilnih storitvah, ki ureja izvršitev enkratne
plačilne transakcije ali več zaporednih plačilnih transakcij
v prihodnosti in lahko vsebuje obveznost in pogoje za odprtje
plačilnega računa; 15. „denarno nakazilo“ pomeni
plačilno storitev, pri kateri se sredstva prejmejo od plačnika, ne da
bi se odprl plačilni račun v imenu plačnika ali prejemnika
plačila, izključno z namenom, da se prenese ustrezen znesek
prejemniku plačila ali drugemu ponudniku plačilnih storitev, ki
deluje v imenu prejemnika plačila, in/ali kadar se taka sredstva
prejmejo v imenu prejemnika plačila in se mu dajo na voljo; 16. „plačilni račun“
pomeni račun, voden v imenu enega ali več uporabnikov plačilnih
storitev, ki se uporablja za izvrševanje plačilnih transakcij; 17. „denarna sredstva“ pomenijo
bankovce in kovance, knjižni denar in elektronski denar, kakor je opredeljen
v členu 2(2) Direktive 2009/110/ES; 18. „plačilni nalog“ pomeni
navodilo plačnika ali prejemnika plačila njegovemu ponudniku
plačilnih storitev, s katerim zahteva izvršitev plačilne
transakcije; 19. „datum valute“ pomeni
referenčni čas, ki ga uporablja ponudnik plačilnih storitev za
izračun obresti na sredstva, knjižena v breme ali v dobro
plačilnega računa; 20. „referenčni menjalni
tečaj“ pomeni menjalni tečaj, ki se uporablja kot osnova za
izračun kakršne koli menjave valut in ga da na voljo ponudnik
plačilnih storitev ali prihaja iz javno dostopnega vira; 21. „avtentikacija“ pomeni
postopek, ki ponudniku plačilnih storitev omogoča, da preveri
istovetnost identitete uporabnika določenega plačilnega instrumenta,
vključno z uporabo osebnih varnostnih elementov ali preverjanjem osebnih
dokumentov. 22. „močna avtentikacija
strank“ pomeni postopek za potrditev istovetnosti identitete fizične ali
pravne osebe z uporabo dveh ali več elementov, ki spadajo v kategorijo
znanja, lastništva in inherence, ki so med seboj neodvisni, kar pomeni, da
kršitev enega elementa ne zmanjšuje zanesljivosti drugih, in so zasnovani na
tak način, da varujejo zaupnost podatkov, ki se preverjajo; 23. „referenčna obrestna
mera“ pomeni obrestno mero, ki se uporablja kot osnova za izračun obresti,
ki se uporabljajo, in prihaja iz javno dostopnega vira, ki ga lahko preverita
obe stranki pogodbe o plačilnih storitvah; 24. „enolična
identifikacijska oznaka“ pomeni kombinacijo črk, številk ali znakov, ki jo
ponudnik plačilnih storitev določi uporabniku plačilnih storitev
in jo mora uporabnik plačilnih storitev navesti za nedvoumno
identifikacijo drugega uporabnika plačilnih storitev in/ali
plačilnega računa navedenega drugega uporabnika plačilnih
storitev pri plačilni transakciji; 25. „zastopnik“ pomeni fizično
ali pravno osebo, ki deluje v imenu plačilne institucije pri
opravljanju plačilnih storitev; 26. „plačilni instrument“
pomeni vsako osebno napravo oziroma naprave in/ali niz postopkov, dogovorjenih
med uporabnikom plačilnih storitev in ponudnikom plačilnih storitev,
ki se uporablja za odreditev plačilnega naloga; 27. „sredstvo za sporazumevanje na
daljavo“ pomeni vsako sredstvo, ki se lahko brez sočasne fizične
navzočnosti ponudnika in uporabnika plačilnih storitev uporablja za
sklepanje pogodb o plačilnih storitvah; 28. „trajni nosilec podatkov“
pomeni vsak instrument, ki uporabniku plačilnih storitev omogoča
shranjevanje podatkov, naslovljenih osebno nanj, tako da so dostopni za poznejšo
uporabo tako dolgo, kolikor je potrebno za namene teh podatkov, in ki
omogoča reproduciranje nespremenjenih shranjenih podatkov; 29. „mikropodjetje“ pomeni
podjetje, ki je ob sklenitvi pogodbe o plačilnih storitvah podjetje, kakor
je opredeljeno v členu 1 ter členu 2(1) in (3) Priloge k
Priporočilu 2003/361/ES v različici z dne 6. maja 2003; 30. „delovni dan“ pomeni dan, na
katerega zadevni ponudnik plačilnih storitev plačnika ali ponudnik
plačilnih storitev prejemnika plačila, ki sodeluje pri izvršitvi
plačilne transakcije, posluje tako, kakor se zahteva za izvršitev
plačilne transakcije; 31. „direktna obremenitev“ pomeni
plačilno storitev za obremenitev plačilnega računa
plačnika, pri kateri plačilno transakcijo odredi prejemnik
plačila na podlagi soglasja, ki ga plačnik da bodisi prejemniku
plačila bodisi ponudniku plačilnih storitev prejemnika plačila
ali svojemu ponudniku plačilnih storitev; 32. „storitev odreditve
plačil“ pomeni plačilno storitev, ki omogoča dostop do
plačilnega računa, ki ga zagotavlja tretji ponudnik plačilnih
storitev, kadar je plačnik lahko aktivno vključen v odreditev
plačila ali aktivno uporablja programsko opremo tretjega ponudnika
plačilnih storitev ali kadar lahko plačnik ali prejemnik plačila
uporabljata plačilne instrumente za prenos podatkov o plačniku
ponudniku plačilnih storitev, ki vodi račun; 33. „storitev zagotavljanja
podatkov o računih“ pomeni plačilno storitev, pri kateri se
uporabniku plačilnih storitev v strnjeni in uporabniku prijazni obliki
zagotovijo podatki o enem ali več plačilnih računih, ki jih ima
uporabnik plačilnih storitev pri enem ali več ponudnikih
plačilnih storitev, ki vodijo račune; 34. „podružnica“ pomeni poslovno
enoto, ki ni glavna uprava, je pa del plačilne institucije, ki ni pravna
oseba in neposredno izvaja nekatere ali vse transakcije, ki so del poslovanja
plačilne institucije; vse poslovne enote, ki jih v isti državi
članici ustanovijo plačilne institucije z glavno upravo v drugi
državi članici, se štejejo za eno samo podružnico; 35. „skupina“ pomeni skupino
podjetij, sestavljeno iz matičnega podjetja, njegovih hčerinskih
družb in subjektov, v katerih imajo matično podjetje ali njegove
hčerinske družbe delež, ter podjetij v medsebojni povezavi iz člena
12(1) Direktive 83/349/EGS; 36. „elektronsko komunikacijsko
omrežje“ pomeni omrežje, kakor je opredeljeno v členu 2(a)
Direktive 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta[44]; 37. „elektronska komunikacijska
storitev“ pomeni storitev, kakor je opredeljena v členu 2(c)
Direktive 2002/21/ES; 38. „digitalna vsebina“ pomeni
blago ali storitev, kakor so opredeljeni v členu 2(11)
Direktive 2011/83/EU. NASLOV II
PONUDNIKI PLAČILNIH STORITEV POGLAVJE 1
Plačilne
institucije Oddelek 1
Splošna pravila Člen 5
Zahteva za izdajo dovoljenja Plačilna
institucija mora za pridobitev dovoljenja za opravljanje plačilnih
storitev pristojnim organom matične države članice predložiti pisno
zahtevo in naslednje dokumente: (a)
program poslovanja, v katerem so opredeljene zlasti
vrste predvidenih plačilnih storitev; (b)
poslovni načrt, vključno z izračunom
predvidenega proračuna za prva tri poslovna leta, ki dokazuje, da je
vložnik sposoben uporabljati ustrezne in sorazmerne sisteme, vire sredstev in
postopke za zanesljivo poslovanje; (c)
dokazilo, da plačilna institucija zagotavlja
zahtevani začetni kapital iz člena 6; (d)
za plačilne institucije iz
člena 9(1) opis ukrepov za varovanje denarnih sredstev uporabnikov
plačilnih storitev v skladu s členom 9; (e)
opis upravljavske ureditve vložnika in mehanizmov
notranje kontrole, vključno z administrativnimi in računovodskimi
postopki ter postopki upravljanja tveganj, ki dokazujejo, da so ta
administrativna ureditev ter mehanizmi in postopki kontrole sorazmerni,
ustrezni, zanesljivi in zadostni; (f)
opis vzpostavljenega postopka za spremljanje in
reševanje varnostnih incidentov in z varnostjo povezanih pritožb strank ter
naknadno ukrepanje v zvezi z njimi, vključno z mehanizmom za
poročanje o incidentih, ki upošteva obveznosti plačilne institucije
glede obveščanja iz člena 86; (g)
opis vzpostavljenega postopka za spremljanje,
sledenje in omejevanje dostopa do občutljivih plačilnih podatkov ter
ključnih logičnih in fizičnih virov; (h)
opis ureditve za zagotavljanje neprekinjenega
poslovanja, vključno z jasno opredelitvijo najpomembnejših operacij,
učinkovitim načrtom ravnanja v nepredvidljivih okoliščinah in
postopkom za redno preizkušanje in preverjanje ustreznosti in
učinkovitosti takih načrtov; (i)
opis načel in opredelitev, ki se uporabljajo
za zbiranje statističnih podatkov o uspešnosti, transakcijah in goljufijah; (j)
dokument o varnostni strategiji, podrobno oceno
tveganj v zvezi s plačilnimi storitvami zadevne institucije ter opis
varnostnih ukrepov za nadzor nad tveganji in njihovo zmanjšanje, sprejetih za
ustrezno zaščito uporabnikov plačilnih storitev pred ugotovljenimi
tveganji, vključno z goljufijami ter nezakonito uporabo občutljivih
in osebnih podatkov; (k)
opis mehanizmov notranje kontrole, ki jih je
vzpostavil vložnik zaradi izpolnjevanja obveznosti v zvezi s pranjem denarja in
financiranjem terorizma na podlagi Direktive 2005/60/ES Evropskega parlamenta
in Sveta[45]in
Uredbe (ES) št. 1781/2006 Evropskega parlamenta in Sveta[46]; (l)
opis vložnikove organizacijske strukture,
vključno z opisom nameravane uporabe zastopnikov in podružnic ter
dogovorov o zunanjih izvajalcih, kadar je to ustrezno, ter vložnikovega
sodelovanja v nacionalnem ali mednarodnem plačilnem sistemu; (m)
navedbo oseb, ki imajo pri vložniku neposredno ali
posredno kvalificirane deleže v smislu člena 3(1)(33) Direktive
2013/36/EU, velikost njihovih deležev ter dokazilo o primernosti
imetnikov deležev, ob upoštevanju, da je treba zagotoviti varno in skrbno
upravljanje plačilne institucije; (n)
navedbo direktorjev in oseb, odgovornih za upravljanje
plačilne institucije, ter, kadar je primerno, oseb, odgovornih za vodenje
poslov plačilne institucije v zvezi s plačilnimi storitvami, ter
dokazila, da imajo te osebe ugled ter ustrezno znanje in izkušnje pri
opravljanju plačilnih storitev v skladu s predpisi matične države
članice plačilne institucije; (o)
kadar je ustrezno, navedbo zakonitih revizorjev in
revizijskih podjetij, opredeljenih v Direktivi 2006/43/ES Evropskega parlamenta
in Sveta[47]; (p)
pravni status in ustanovni akt vložnika; (q)
naslov glavne uprave vložnika. Za namene točk (d), (e), (f) in (l) mora
vložnik zagotoviti opis revizijskih postopkov in organizacijskih rešitev, ki
jih je vzpostavil z namenom, da bi zagotovil vse razumne ukrepe za zavarovanje
interesov svojih uporabnikov ter neprekinjenost in zanesljivost izvajanja
plačilnih storitev. V opisu varnostnih ukrepov za nadzor nad
tveganji in njihovo zmanjšanje iz točke (j) se navede, na kakšen
način ti ukrepi zagotavljajo visoko raven tehnične varnosti, med
drugim za programsko opremo in informacijske sisteme, ki jih uporabljajo
vložnik ali podizvajalci, ki v celoti ali delno opravljajo dejavnosti zanj.
Navedeni ukrepi vključujejo tudi varnostne ukrepe iz člena 86(1).
Navedeni ukrepi upoštevajo smernice o varnostnih ukrepih Evropskega
bančnega organa (EBA) iz člena 86(2), ko bodo oblikovane. Člen 6
Začetni kapital Države
članice od plačilnih institucij zahtevajo, da imajo v času
izdaje dovoljenja začetni kapital, sestavljen iz postavk iz člena 12
in Direktive 2013/36/EU, in sicer: (a)
če plačilna institucija opravlja le
plačilne storitve iz točke 6 Priloge I, njen kapital nikoli ne
sme biti nižji od 20 000 EUR; (b)
če plačilna institucija opravlja
plačilne storitve iz točke 7 Priloge I, njen kapital nikoli ne
sme biti nižji od 50 000 EUR; (c)
če plačilna institucija opravlja katero
koli plačilno storitev iz točk 1 do 5 Priloge I, njen kapital
nikoli ne sme biti nižji od 125 000 EUR. Člen 7
Kapital 1. Kapital plačilne
institucije ne sme biti nižji od najvišjega izmed zneskov, zahtevanih v
členih 6 ali 8 te direktive. 2. Države članice sprejmejo
ustrezne ukrepe za preprečitev večkratne uporabe sestavin, ki so
sprejemljive kot kapital, če plačilna institucija sodi v isto skupino
kot neka druga plačilna institucija, kreditna institucija, investicijska
družba, družba za upravljanje premoženja ali zavarovalnica. Ta odstavek se
uporablja tudi, če ima plačilna institucija hibridni značaj in
opravlja dejavnosti, ki niso plačilne storitve. 3. Če so izpolnjeni pogoji
iz člena 7 Uredbe (EU) št. 575/2013, državam članicam
ali njihovim pristojnim organom ni treba uporabljati člena 8 te
direktive za plačilne institucije, ki so v skladu z Direktivo
2013/36/EU zajete v konsolidirani nadzor matične kreditne
institucije. Člen 8 Izračun kapitala 1. Ne glede na zahteve glede
začetnega kapitala, določene v členu 6, države
članice od plačilnih institucij zahtevajo, da vedno zagotavljajo
kapital, izračunan na podlagi ene od naslednjih treh metod, ki jo
v skladu z nacionalno zakonodajo določijo pristojni organi: Metoda A Kapital plačilne institucije mora znašati
najmanj 10 % njenih stalnih splošnih stroškov iz preteklega leta.
Pristojni organi lahko to zahtevo prilagodijo v primeru bistvene spremembe v
poslovanju plačilne institucije glede na preteklo leto. Če
plačilna institucija na dan izračuna posluje manj kot leto dni, mora
njen kapital znašati najmanj 10 % višine ustreznih stalnih splošnih
stroškov, predvidenih v njenem poslovnem načrtu, razen če pristojni
organi zahtevajo prilagoditev tega načrta. Metoda B Kapital plačilne institucije mora biti enak
najmanj vsoti naslednjih sestavin, pomnoženi s faktorjem za uravnoteženje,
opredeljenim v odstavku 2, pri čemer obseg plačil predstavlja eno
dvanajstino skupnega zneska plačilnih transakcij, ki jih je v preteklem
letu izvedla plačilna institucija: (a)
4,0 % obsega plačil do 5 milijonov
EUR, plus (b)
2,5 % obsega plačil od 5 milijonov
EUR do 10 milijonov EUR, plus (c)
1 % obsega plačil od 10 milijonov
EUR do 100 milijonov EUR, plus (d)
0,5 % obsega plačil od 100 milijonov
EUR do 250 milijonov EUR, plus (e)
0,25 % obsega plačil nad
250 milijonov EUR. Metoda C Kapital plačilne institucije mora biti enak
najmanj indikatorju, opredeljenemu v točki (a), pomnoženemu z množiteljem,
opredeljenim v točki (b), in faktorjem za uravnoteženje, opredeljenim v
odstavku 2. (a)
Indikator je enak vsoti: –
prihodkov od obresti, –
odhodkov iz naslova obresti, –
prejetih provizij in nadomestil ter –
drugih poslovnih prihodkov. Vsaka sestavina se vključi v vsoto s svojim
pozitivnim ali negativnim predznakom. Za izračun indikatorja se ne smejo
upoštevati prihodki iz izrednih ali občasnih postavk. Indikator se lahko
zmanjša za odhodke iz naslova storitev, ki jih izvaja tretja oseba, če
stroški bremenijo podjetje, ki je predmet nadzora po tej direktivi. Indikator
se izračuna na podlagi podatkov za dvanajstmesečno obdobje ob koncu
preteklega poslovnega leta. Indikator se izračuna za preteklo poslovno
leto. Kapital, izračunan po metodi C, kljub temu ne sme biti nižji od
80 % povprečja indikatorja za pretekla tri poslovna leta. Če
revidirani podatki niso na voljo, se lahko uporabijo poslovne ocene. (b)
Množitelj je enak: i. 10 % indikatorja do 2,5 milijona
EUR, ii. 8 % indikatorja od
2,5 milijona EUR do 5 milijonov EUR; (iii) 6 % indikatorja od 5 milijona
EUR do 25 milijonov EUR; iv. 3 % indikatorja od
25 milijonov EUR do 50 milijonov EUR; v. 1,5 % indikatorja nad
50 milijonov EUR. 2. Faktor za uravnoteženje, ki
se uporabi pri metodah B in C, je enak: (a)
0,5, če plačilna institucija opravlja le
plačilne storitve iz točke 6 Priloge I; (b)
1, če plačilna institucija opravlja
plačilne storitve iz točk 1 do 5 ali 7 Priloge I. 3. Pristojni organi lahko na
podlagi ocene postopkov za upravljanje tveganj, podatkovnih zbirk
o tveganju izgub in mehanizmov notranje kontrole plačilne institucije
od te plačilne institucije zahtevajo, da zagotavlja kapital, ki je do
20 % višji od zneska, izračunanega po metodi, izbrani v skladu
z odstavkom 1, ali ji dovolijo, da zagotavlja kapital, ki je do 20 %
nižji od zneska, izračunanega po metodi, izbrani v skladu
z odstavkom 1. Člen 9
Zahteve glede varstva denarnih sredstev 1. Države članice ali
pristojni organi zahtevajo, da plačilna institucija, ki opravlja
plačilne storitve ter, če sočasno opravlja druge poslovne
dejavnosti iz člena 17(1)(c), varuje vsa denarna sredstva, ki jih je
prejela od uporabnikov plačilnih storitev oziroma prek drugega ponudnika
plačilnih storitev za izvršitev plačilnih transakcij, in sicer na
enega od naslednjih načinov: (a)
denarna sredstva se nikoli ne smejo voditi skupaj s
sredstvi fizične ali pravne osebe, ki ni uporabnik plačilnih
storitev, v imenu katerega se sredstva vodijo, in se – če jih še vedno
hrani plačilna institucija ter do izteka delovnega dne, ki sledi dnevu
prejema sredstev, še niso bila prenesena prejemniku plačila ali drugemu
ponudniku plačilnih storitev – položijo na poseben račun pri kreditni
instituciji ali naložijo v varna, likvidna sredstva z nizkim tveganjem, kakor
jih opredelijo pristojni organi matične države članice, ter so v
skladu z nacionalno zakonodajo v korist uporabnikov plačilnih storitev
izvzeta iz zahtevkov drugih upnikov plačilne institucije, zlasti v primeru
insolventnosti; (b)
sredstva so krita z zavarovalno pogodbo ali drugo
primerljivo garancijo, sklenjeno z zavarovalnico ali kreditno institucijo, ki
ne sodi v isto skupino kot plačilna institucija, in sicer za znesek, enak
tistemu, ki bi bil sicer ločen, če ga ne bi krila zavarovalna pogodba
ali primerljiva garancija, izplačljiva v primeru, da plačilna
institucija ne more izpolniti svojih finančnih obveznosti. 2. Kadar se od plačilne
institucije zahteva, da varuje sredstva v skladu z odstavkom 1, in se del teh
sredstev uporabi za prihodnje plačilne transakcije, ob tem pa se preostali
znesek uporablja za neplačilne storitve, tudi za ta del sredstev, prejetih
za prihodnje plačilne transakcije, veljajo zahteve iz odstavka 1. Kadar se
ta del spreminja ali ni vnaprej znan, države članice plačilnim
institucijam omogočijo, da ta odstavek uporabljajo na podlagi
reprezentativnega deleža, ki bo predvidoma uporabljen za plačilne
storitve, če se lahko tak reprezentativni delež po mnenju pristojnih organov
zadostno in zadovoljivo oceni na podlagi preteklih podatkov. Člen 10
Izdaja dovoljenja 1. Države članice od
podjetij, ki niso podjetja iz člena 1(1)(a), (b), (c), (e) in (f) ter niso
pravne ali fizične osebe, ki jim je bila odobrena opustitev iz člena
27, in nameravajo opravljati plačilne storitve, zahtevajo, da pred
začetkom opravljanja plačilnih storitev pridobijo dovoljenje za
poslovanje kot plačilna institucija. Dovoljenje se izda le pravnim osebam
s sedežem v državi članici. 2. Dovoljenje se izda, če
informacije in dokazila, priloženi zahtevi za izdajo dovoljenja, izpolnjujejo
vse zahteve iz člena 5 in če pristojni organi, ki so pregledali
zahtevo, dajo ugodno splošno oceno. Pred izdajo dovoljenja se lahko pristojni
organi po potrebi posvetujejo z nacionalno centralno banko ali drugimi
ustreznimi javnimi organi. 3. Plačilna institucija, ki
mora imeti v skladu z nacionalno zakonodajo matične države registriran
sedež, mora imeti glavno upravo v isti državi članici kot registrirani
sedež. 4. Ob upoštevanju, da je treba
zagotoviti varno in skrbno upravljanje plačilne institucije, pristojni
organi dovoljenje izdajo le, če ima plačilna institucija zanesljivo
ureditev upravljanja za dejavnost plačilnih storitev, ki vključuje
jasno organizacijsko strukturo z natančno opredeljenimi, preglednimi in
doslednimi razmerji glede odgovornosti, učinkovitimi postopki za
ugotavljanje, upravljanje in spremljanje tveganj ter poročanje o
tveganjih, ki jim je ali bi jim lahko bila izpostavljena, ter primerne
mehanizme notranjih kontrol, vključno z zanesljivimi administrativnimi in
računovodskimi postopki; te ureditve, postopki in mehanizmi morajo biti
celoviti in sorazmerni z naravo, obsegom in kompleksnostjo plačilnih
storitev, ki jih opravlja plačilna institucija. 5. Če plačilna
institucija poleg plačilnih storitev iz Priloge istočasno opravlja
tudi druge poslovne dejavnosti, lahko pristojni organi zahtevajo ustanovitev
ločenega subjekta za opravljanje dejavnosti plačilnih storitev,
če dejavnosti plačilne institucije, ki niso plačilne storitve,
škodujejo ali utegnejo škodovati bodisi finančni stabilnosti plačilne
institucije bodisi zmožnosti pristojnih organov za spremljanje, kako
plačilna institucija izpolnjuje svoje obveznosti, določene v tej
direktivi. 6. Pristojni organi zavrnejo
izdajo dovoljenja, če se jim delničarji ali družbeniki, ki so
imetniki kvalificiranih deležev, z vidika zagotavljanja varnega in skrbnega
upravljanja plačilne institucije ne zdijo primerni. 7. Če med plačilno
institucijo in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami obstaja tesna
povezanost, kakor je opredeljena v členu 4(1)(38) Uredbe (EU)
št. 575/2013, pristojni organi izdajo dovoljenje le, če ta povezanost
ne preprečuje učinkovitega izvajanja njihovih nadzornih funkcij. 8. Pristojni organi prav tako
izdajo dovoljenje le, če zakoni in drugi predpisi v tretji državi, ki
veljajo za eno ali več fizičnih ali pravnih oseb, s katerimi je
plačilna institucija tesno povezana, ali težave pri izvrševanju navedenih
zakonov in drugih predpisov ne preprečujejo učinkovitega izvajanja
nadzornih funkcij pristojnih organov. 9. Dovoljenje velja v vseh
državah članicah in zadevni plačilni instituciji omogoča
opravljanje plačilnih storitev na celotnem ozemlju Unije, bodisi na
podlagi pravice do opravljanja storitev bodisi na podlagi pravice do ustanavljanja,
pod pogojem, da dovoljenje zajema takšne storitve. Člen 11
Obvestilo o izdaji ali zavrnitvi dovoljenja Pristojni organi v
treh mesecih od prejema zahteve ali, če je zahteva nepopolna, od prejema
vseh informacij, potrebnih za odločanje, obvestijo vložnika, ali je bilo
dovoljenje izdano ali zavrnjeno. V primeru zavrnitve se navedejo razlogi za
zavrnitev. Člen 12
Odvzem dovoljenja 1. Pristojni organi lahko
plačilni instituciji odvzamejo izdano dovoljenje le, če navedena
institucija: (a)
v 12 mesecih dovoljenja ne uporabi, dovoljenje
izrecno odkloni ali več kot šest mesecev ne posluje, če zadevna
država članica ni določila, da dovoljenje v takih primerih preneha
veljati; (b)
pridobi dovoljenje na podlagi neresničnih
podatkov ali kakor koli drugače nepravilno; (c)
ne izpolnjuje več pogojev za izdajo dovoljenja
ali ne obvesti pristojnega organa o večjih spremembah glede izpolnjevanja
pogojev; (d)
bi z nadaljnjim opravljanjem plačilnih
storitev ogrozila stabilnost plačilnega sistema ali zaupanje vanj; (e)
sodi v enega od drugih primerov, za katere
nacionalna zakonodaja predpisuje odvzem dovoljenja. 2. Za vsak odvzem dovoljenja se
navedejo razlogi in o njih ustrezno obvestijo zadevne osebe. 3. Odvzem dovoljenja se javno
objavi, med drugim v registrih iz členov 13 in 14. Člen 13
Registracija v matični državi članici Države
članice vzpostavijo javni register plačilnih institucij, ki imajo
dovoljenje za opravljanje plačilnih storitev, njihovih zastopnikov in
podružnic ter fizičnih in pravnih oseb, njihovih zastopnikov in podružnic,
ki jim je bila odobrena opustitev v skladu s členom 27, ter institucij iz
člena 2(3), ki so na podlagi nacionalne zakonodaje upravičene
opravljati plačilne storitve. Navedeni subjekti se vpišejo v register
matične države članice. V registru so
opredeljene plačilne storitve, za katere je bilo plačilni instituciji
izdano dovoljenje ali za katere je bila fizična ali pravna oseba
registrirana. Plačilne institucije, ki imajo dovoljenje za opravljanje
plačilnih storitev, so v registru navedene ločeno od fizičnih in
pravnih oseb, ki so bile registrirane v skladu s členom 27. Register je na
vpogled javnosti in dostopen prek spletne strani ter se redno posodablja. Člen 14
Spletni portal EBA 1. EBA vzpostavi spletni portal,
ki bo deloval kot evropska točka za elektronski dostop in bo povezoval
javne registre iz člena 13. EBA razvije in upravlja to dostopno
točko. 2. Sistem
medsebojno povezanih javnih registrov sestavljajo: (a)
osrednji registri držav članic; (b)
portal, ki deluje kot evropska točka za
elektronski dostop. 3. Države članice
zagotavljajo dostop do svojih registrov prek te dostopne točke. 4. EBA pripravi osnutke
regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi tehnične
zahteve glede dostopa do informacij, ki se hranijo v javnih registrih iz
člena 13 na ravni Unije. EBA navedene osnutke regulativnih
tehničnih standardov predloži Komisiji do [... v dveh letih od dneva
začetka veljavnosti te direktive]. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje
regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu
s postopkom, določenim v členih 10 do 14 Uredbe (EU) št.
1093/2010. Člen 15
Ohranjanje dovoljenja Če na
točnost podatkov in dokazil, predloženih v skladu s členom 5, vpliva
kakršna koli sprememba, plačilna institucija o tem brez odlašanja obvesti
pristojne organe svoje matične države članice. Člen 16
Računovodstvo in obvezna revizija 1. Za plačilne institucije
se smiselno uporabljajo Direktiva 78/660/EGS ter, če je ustrezno,
Direktiva 83/349/EGS, Direktiva 86/635/EGS in Uredba (ES) 1606/2002
Evropskega parlamenta in Sveta[48]
. 2. Zakoniti revizorji ali
revizijska podjetja v smislu Direktive 2006/43/ES revidirajo letne
računovodske izkaze in konsolidirane računovodske izkaze
plačilnih institucij, razen če so izvzete iz obveznosti revizije v
skladu z Direktivo 78/660/EGS ter, če je ustrezno, direktivama 83/349/EGS
in 86/635/EGS. 3. Države članice zaradi
nadzora zahtevajo, da plačilne institucije predložijo ločene
računovodske informacije o plačilnih storitvah in dejavnostih iz
člena 17(1), ki so predmet revizorjevega poročila. Če
je ustrezno, to poročilo pripravijo zakoniti revizorji ali revizijsko
podjetje. 4. Pri dejavnostih
plačilnih storitev se za zakonite revizorje ali revizijska podjetja
plačilnih institucij smiselno uporabljajo obveznosti, določene
v členu 63 Direktive 2013/36/EU. Člen 17
Dejavnosti 1. Poleg opravljanja
plačilnih storitev imajo plačilne institucije pravico do opravljanja
naslednjih dejavnosti: (a)
opravljanje operativnih in tesno povezanih pomožnih
storitev, kakor so zagotavljanje izvršitve plačilnih transakcij, storitve
menjave valut, dejavnosti hrambe ter shranjevanje in obdelava podatkov; (b)
upravljanje plačilnih sistemov, brez poseganja
v člen 29; (c)
poslovne dejavnosti, ki niso plačilne
storitve, ob upoštevanju veljavne zakonodaje Unije in nacionalne zakonodaje. 2. Če plačilne
institucije opravljajo eno ali več plačilnih storitev, lahko vodijo
samo plačilne račune, ki se uporabljajo izključno za
plačilne transakcije. Države članice zagotavljajo, da je dostop do
teh plačilnih računov sorazmeren. 3. Denarna sredstva, ki jih
plačilne institucije prejmejo od uporabnikov plačilnih storitev
zaradi opravljanja plačilnih storitev, ne predstavljajo depozitov ali
drugih vračljivih denarnih sredstev v smislu člena 9
Direktive 2013/36/EU ali elektronskega denarja v smislu
člena 2(2) Direktive 2009/110/ES. 4. Plačilne institucije
lahko odobrijo posojilo, ki se nanaša na plačilne storitve iz točke 4
ali 5 Priloge I, samo če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a)
posojilo je pomožno in se odobri izključno v
povezavi z izvršitvijo plačilne transakcije; (b)
ne glede na nacionalne predpise o dajanju posojil
prek kreditnih kartic, se posojilo, odobreno v povezavi s plačilom in
izvršeno v skladu s členom 10(9) in členom 26, odplača v kratkem
roku, ki v nobenem primeru ne presega dvanajstih mesecev; (c)
takšno posojilo ne sme biti odobreno iz sredstev,
ki so prejeta ali se hranijo z namenom izvršitve plačilne transakcije; (d)
kapital plačilne institucije mora biti za
nadzorne organe vedno zadosten glede na skupni znesek odobrenega posojila. 5. Plačilne institucije ne
opravljajo poslov sprejemanja depozitov ali drugih vračljivih denarnih
sredstev v smislu člena 9 Direktive 2013/36/EU. 6. Ta direktiva ne posega v
Direktivo 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta[49] ali drugo
ustrezno zakonodajo Unije ali nacionalne ukrepe o pogojih za odobritev posojil
potrošnikom, ki jih ta direktiva ne usklajuje, ki je v skladu z zakonodajo
Unije. Oddelek 2
Druge zahteve Člen 18
Uporaba zastopnikov, podružnic ali zunanjih izvajalcev 1. Kadar namerava plačilna
institucija opravljati plačilne storitve preko zastopnika, sporoči
pristojnim organom v matični državi članici naslednje informacije: (a)
ime in naslov zastopnika; (b)
opis mehanizmov notranje kontrole, ki jih bodo
uporabljali zastopniki zaradi izpolnjevanja obveznosti v zvezi s pranjem
denarja in financiranjem terorizma v skladu z Direktivo 2005/60/ES; (c)
navedbo direktorjev in oseb, odgovornih za vodenje
poslovanja zastopnika, ki bodo uporabljeni za opravljanje plačilnih
storitev, in dokazila, da so za to sposobne in primerne osebe. 2. Ko pristojni organi prejmejo
informacije v skladu z odstavkom 1, vpišejo zastopnika
v register, določen v členu 13. 3. Če pristojni organi
dvomijo v pravilnost predloženih informacij, pred vpisom zastopnika v register
sprejmejo dodatne ukrepe, s katerimi te informacije preverijo. 4. Če pristojni organi tudi
po ukrepih preverjanja informacij, ki so jim bile predložene v skladu
z odstavkom 1, niso prepričani, da so informacije pravilne, zavrnejo
vpis zastopnika v register, določen v členu 13. 5. Če želi plačilna
institucija opravljati plačilne storitve v drugi državi članici prek
zastopnika, se ravna po postopkih iz člena 26. V tem primeru pristojni
organi matične države članice pred vpisom zastopnika v register v
skladu s tem členom pristojne organe države članice gostiteljice
obvestijo o svoji nameri, da zastopnika vpišejo v register, in upoštevajo
njihovo mnenje. 6. Če imajo pristojni
organi države članice gostiteljice utemeljene razloge za sum, da gre ali
je šlo v povezavi z nameravano uporabo zastopnika ali ustanovitvijo podružnice
za poskus ali storitev kaznivega dejanja pranja denarja ali financiranja terorizma
v smislu Direktive 2005/60/ES, ali da bi uporaba takega zastopnika ali
ustanovitev takšne podružnice lahko povečala tveganje za pranje denarja
ali financiranje terorizma, o tem obvestijo pristojne organe matične
države članice, ki lahko zavrnejo registracijo zastopnika ali podružnice
ali jo prekličejo, če je že bila opravljena. 7. Kadar namerava plačilna
institucija za izvajanje operativnih nalog, povezanih z izvajanjem
plačilnih storitev, uporabiti zunanje izvajalce, o tem obvesti pristojne
organe svoje matične države članice. Uporaba zunanjih izvajalcev za izvajanje pomembnih
operativnih nalog ne sme biti taka, da bi bistveno škodovala kakovosti notranje
kontrole plačilne institucije in zmožnosti organov, pristojnih za
nadziranje, kako družba izpolnjuje svoje obveznosti, določene v tej
direktivi. Za namene drugega pododstavka se operativna naloga
šteje za pomembno, če bi napaka ali izpad v njenem izvajanju bistveno
ogrozila neprekinjeno izpolnjevanje obveznosti v skladu z izdanim dovoljenjem,
za katero je plačilna institucija zaprosila na podlagi tega naslova, ali
drugih obveznosti plačilne institucije po tej direktivi, njen
finančni položaj ali zanesljivost ali neprekinjenost izvajanja
plačilnih storitev. Države članice zagotovijo, da plačilne
institucije, ki za izvajanje pomembnih operativnih nalog uporabljajo zunanje
izvajalce, izpolnjujejo naslednje pogoje: (a)
prenos izvajanja teh nalog na zunanjega izvajalca
ne povzroči prenosa odgovornosti višjega vodstva na zunanjega izvajalca; (b)
razmerje in obveznosti plačilne institucije do
njenih uporabnikov plačilnih storitev v skladu s to direktivo se ne
spremenijo; (c)
pogoji, ki jih mora izpolnjevati plačilna
institucija za pridobitev in ohranitev dovoljenja v skladu s tem naslovom, niso
ogroženi; (d)
nobeden od drugih pogojev, ki jih mora
plačilna institucija izpolniti za pridobitev dovoljenja, ni odpravljen ali
spremenjen. 8. Plačilne institucije
zagotovijo, da zastopniki ali podružnice, ki delujejo v njihovem imenu, o tem
obvestijo uporabnike plačilnih storitev. 9. Plačilne institucije
brez odlašanja obvestijo pristojne organe v matični državi članici o
vseh spremembah glede uporabe zastopnikov, vključno z dodatnimi
zastopniki, podružnicami ali zunanjimi izvajalci njihovih dejavnosti, ter
ustrezno posodobijo informacije iz odstavka 1. Člen 19
Odgovornost 1. Države članice
zagotovijo, da plačilne institucije, ki uporabljajo tretje osebe za
opravljanje operativnih nalog, sprejmejo ustrezne ukrepe, da zagotovijo
izpolnitev zahtev iz te direktive. 2. Države članice
zahtevajo, da plačilne institucije ostanejo v celoti odgovorne za vsa
dejanja svojih zaposlenih ter vseh zastopnikov, podružnic ali zunanjih
izvajalcev. Člen 20
Vodenje evidenc Države
članice zahtevajo, da plačilne institucije za namene tega naslova
vodijo vse ustrezne evidence najmanj pet let, brez poseganja v Direktivo
2005/60/ES ali drugo zadevno zakonodajo Unije. Oddelek 3
Pristojni organi in nadzor Člen 21
Imenovanje pristojnih organov 1. Države članice kot
pristojne organe, odgovorne za izdajo dovoljenj in bonitetni nadzor
plačilnih institucij, ki bodo opravljale naloge v skladu s tem naslovom,
imenujejo javne organe ali organe, ki jih priznajo nacionalna zakonodaja ali
javni organi, ki jih v ta namen izrecno pooblasti nacionalna zakonodaja,
vključno z nacionalnimi centralnimi bankami. Pristojni organi zagotovijo neodvisnost od
gospodarskih subjektov in se izogibajo navzkrižju interesov. Brez poseganja v
prvi pododstavek plačilne institucije, kreditne institucije, institucije
za izdajo elektronskega denarja ali poštne institucije, ki opravljajo storitev
brezgotovinskega nakazovanja, ne smejo biti imenovane kot pristojni organi. Države članice o imenovanju obvestijo
Komisijo. 2. Države članice
zagotovijo, da imajo pristojni organi, imenovani na podlagi odstavka 1,
vsa potrebna pooblastila za opravljanje svojih nalog. 3. Če je za zadeve, ki jih
obravnava ta naslov, na njenem ozemlju pristojen več kakor en organ,
država članica zagotovi, da navedeni organi tesno sodelujejo, da lahko
učinkovito opravljajo svoje naloge. Enako velja za primere, ko organi,
pristojni za zadeve, ki jih obravnava ta naslov, niso organi, pristojni za
nadzor kreditnih institucij. 4. Pristojni organi matične
države članice so odgovorni za naloge pristojnih organov, imenovanih na
podlagi odstavka 1. 5. Odstavek 1 ne pomeni, da
morajo pristojni organi poleg plačilnih storitev in dejavnosti
iz člena 17(1)(a) nadzorovati tudi druge poslovne dejavnosti
plačilnih institucij. Člen 22
Nadzor 1. Države članice
zagotovijo, da je nadzor, ki ga izvajajo pristojni organi za preverjanje
neprekinjene skladnosti s tem naslovom, sorazmeren, primeren in prilagojen
tveganjem, ki so jim izpostavljene plačilne institucije. Za preverjanje skladnosti s tem naslovom lahko
pristojni organi sprejmejo zlasti naslednje ukrepe: (a)
zahtevajo, da plačilna institucija predloži
vse podatke, ki so potrebni za spremljanje skladnosti; (b)
opravljajo preglede poslovanja na kraju samem v
plačilnih institucijah, pri vseh zastopnikih ali podružnicah, ki
opravljajo plačilne storitve na odgovornost plačilne institucije ali
pri vseh zunanjih izvajalcih plačilnih storitev; (c)
izdajajo priporočila, smernice ter, če je
ustrezno, zavezujoče upravne ukrepe; (d)
začasno prekličejo ali odvzamejo
dovoljenje v primerih iz člena 12. 2. Brez poseganja v postopke za
odvzem dovoljenj in v določbe kazenskega prava države članice
predpišejo, da lahko njihovi pristojni organi v zvezi s plačilnimi
institucijami ali tistimi, ki dejansko obvladujejo poslovanje plačilnih
institucij, ki kršijo zakone in druge predpise o nadzoru ali opravljanju
njihovih dejavnosti plačilnih storitev, sprejmejo ali jim naložijo kazni
ali ukrepe, izrecno namenjene odpravi ugotovljenih kršitev ali vzrokov zanje. 3. Ne glede na zahteve iz
člena 6, člena 7(1) in (2) ter člena 8
države članice zagotovijo, da lahko pristojni organi sprejmejo ukrepe,
opisane v odstavku 1 tega člena, da zagotovijo zadosten kapital za
plačilne storitve, zlasti v primeru, ko dejavnosti plačilne
institucije, ki niso plačilne storitve, škodijo ali utegnejo škoditi
finančni stabilnosti plačilne institucije. Člen 23
Poklicna skrivnost 1. Države članice
zagotovijo, da vse osebe, ki delajo ali so delale za pristojne organe, ter
strokovnjake, ki delujejo v imenu pristojnih organov, zavezuje dolžnost
varovanja poklicne skrivnosti, brez poseganja v primere, ki sodijo v kazensko
pravo. 2. Pri izmenjavi informacij v
skladu s členom 25 se strogo uporablja načelo poklicne skrivnosti, da
se zagotovi varstvo pravic posameznikov in podjetij. 3. Države članice lahko
uporabljajo ta člen ob smiselnem upoštevanju členov 53 do 61
Direktive 2013/36/EU. Člen 24
Pravica do sodnega varstva 1. Države članice
zagotovijo, da se odločitve, ki jih sprejmejo pristojni organi za
plačilne institucije na podlagi zakonov in drugih predpisov, sprejetih v
skladu s to direktivo, lahko izpodbijajo pred sodišči. 2. Odstavek 1 se uporablja tudi
v primerih neukrepanja. Člen 25
Izmenjava informacij 1. Pristojni organi
različnih držav članic sodelujejo med seboj in po potrebi tudi z
Evropsko centralno banko, nacionalnimi centralnimi bankami držav članic,
Evropskim bančnim organom in drugimi ustreznimi pristojnimi organi,
določenimi v skladu z zakonodajo Unije ali nacionalno zakonodajo, ki se
uporablja za ponudnike plačilnih storitev. 2. Države članice poleg
tega dovolijo izmenjavo informacij med svojimi pristojnimi organi in: (a)
pristojnimi organi drugih držav članic,
odgovornimi za izdajo dovoljenj in nadzor plačilnih institucij; (b)
Evropsko centralno banko in nacionalnimi
centralnimi bankami držav članic kot monetarnimi in nadzornimi organi ter
po potrebi drugimi javnimi organi, pristojnimi za nadzor nad plačilnimi
sistemi in sistemi poravnave; (c)
drugimi ustreznimi organi, imenovanimi na podlagi
te direktive, Direktive 2005/60/ES in druge zakonodaje Unije, ki se
uporablja za ponudnike plačilnih storitev, kot je zakonodaja, ki ureja
pranje denarja in financiranje terorizma; (d)
Evropskim bančnim organom kot organom, ki
prispeva k doslednemu in skladnemu delovanju nadzornih mehanizmov iz člena
1(5)(a) Uredbe (EU) št. 1093/2010. Člen 26
Uresničevanje pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev 1. Vsaka plačilna
institucija, ki ima dovoljenje za opravljanje plačilnih storitev in želi
prvič opravljati plačilne storitve v državi članici, ki ni njena
matična država članica, na podlagi uresničevanja pravice do ustanavljanja
ali svobode opravljanja storitev, o tem obvesti pristojne organe matične
države članice. Pristojni organi matične države članice
v enem mesecu od prejema navedenega obvestila obvestijo pristojne organe države
članice gostiteljice o imenu in naslovu plačilne institucije, imenih
odgovornih za upravljanje podružnice, njeni organizacijski strukturi ter o
vrstah plačilnih storitev, ki jih namerava opravljati na ozemlju države
članice gostiteljice. Pristojni organi matične države članice
sodelujejo s pristojnimi organi države članice gostiteljice, da lahko
opravljajo nadzor in sprejemajo potrebne ukrepe, določene v členu 22,
v zvezi z zastopnikom, podružnico ali zunanjim izvajalcem plačilne institucije,
ki se nahaja na ozemlju druge države članice. 2. Kadar koli nameravajo
pristojni organi matične države članice opraviti pregled poslovanja
na kraju samem na ozemlju države članice gostiteljice, o tem v okviru
sodelovanja v skladu z odstavkoma 1 in 2 obvestijo pristojne organe države
članice gostiteljice. Vendar lahko pristojni organi matične države
članice nalogo opravljanja pregledov poslovanja na kraju samem v ustrezni
instituciji prenesejo na pristojne organe države članice gostiteljice. 3. Pristojni organi si med seboj
zagotovijo vse bistvene in/ali ustrezne informacije, zlasti v primeru kršitev
ali domnevnih kršitev s strani zastopnika, podružnice ali zunanjega izvajalca.
V tem smislu pristojni organi na zahtevo sporočijo vse ustrezne
informacije, na lastno pobudo pa vse bistvene informacije. 4. Odstavki 1 do 4 ne posegajo
v obveznost pristojnih organov, da v skladu z Direktivo
2005/60/ES in Uredbo (ES) št. 1781/2006, zlasti členom 37(1)
Direktive 2005/60/ES in členom 15(3) Uredbe (ES) št. 1781/2006, nadzorujejo
ali spremljajo spoštovanje zahtev iz teh instrumentov. 5. EBA izda smernice,
naslovljene na pristojne organe v skladu s členom 16 Uredbe (EU)
št. 1093/2010, o elementih, ki jih je treba upoštevati pri presojanju, ali
dejavnost, ki jo namerava institucija opravljati v drugi državi članici na
podlagi odstavka 1 tega člena, pomeni uresničevanje pravice do
ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev. Navedene smernice se izdajo do
[v dveh letih od dneva začetka veljavnosti te direktive]. 6. EBA pripravi osnutke regulativnih
tehničnih standardov, v katerih določi okvir za sodelovanje in
izmenjavo informacij med pristojnimi organi matične države članice iz
odstavka 1 tega člena in organi države članice gostiteljice v
skladu s tem členom in členom 18. V osnutkih regulativnih
tehničnih standardov se določijo način, sredstva in podrobnosti
glede sodelovanja pri obveščanju o plačilnih institucijah, ki
poslujejo čezmejno, zlasti glede obsega in obdelave podatkov, ki jih je
treba predložiti, vključno s skupnim izrazjem in standardnimi predlogami
za obveščanje, da se zagotovi dosledno in učinkovito obveščanje.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih
standardov predloži Komisiji do (vstaviti datum) [... v dveh letih od
dneva začetka veljavnosti te direktive]. 7. EBA pripravi osnutke
regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi okvir za
sodelovanje in izmenjavo informacij med pristojnimi organi matične države
članice in organi države članice gostiteljice v skladu z
odstavki 2, 3 in 4 tega člena ter členom 22. V osnutkih regulativnih
tehničnih standardov se določijo način, sredstva in podrobnosti
glede nadzora plačilnih institucij, ki poslujejo čezmejno, zlasti
glede obsega in obdelave podatkov, ki se izmenjujejo, da se zagotovi dosleden
in učinkovit nadzor nad plačilnimi institucijami, ki opravljajo
čezmejne plačilne storitve. EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih
standardov predloži Komisiji do (vstaviti datum) [... v dveh letih od dneva
začetka veljavnosti te direktive]. 8. Na Komisijo se prenese
pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz
odstavkov 6 in 7 v skladu s postopkom, določenim v
členih 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010. Oddelek 4
Opustitev Člen 27
Pogoji 1. Ne glede na člen 13
lahko države članice opustijo ali dovolijo svojim pristojnim organom, da
opustijo uporabo dela ali celotnega postopka in pogojev iz oddelkov 1 do 3,
razen iz členov 21, 23, 24 in 25, ter dovolijo vpis fizične
ali pravne osebe v register iz člena 13, če: (a)
povprečje skupnega zneska plačilnih
transakcij, ki jih je v preteklih dvanajstih mesecih izvršila zadevna oseba,
vključno z vsemi zastopniki, za katere prevzema polno odgovornost, ne
presega 1 milijon EUR mesečno; ta zahteva se oceni glede na
predvideni skupni znesek plačilnih transakcij v njenem poslovnem
načrtu, razen če pristojni organi zahtevajo prilagoditev tega
načrta; (b)
nobena od fizičnih oseb, ki so odgovorne za
vodenje ali izvajanje dejavnosti, ni bila obsojena zaradi kaznivih dejanj
pranja denarja ali financiranja terorizma ali drugega finančnega kaznivega
dejanja. 2. Vsaka fizična ali pravna
oseba, registrirana v skladu z odstavkom 1, mora imeti glavno upravo
ali prebivališče v državi članici, v kateri dejansko
opravlja dejavnost. 3. Osebe iz odstavka 1 tega
člena se obravnavajo kot plačilne institucije, vendar se
člen 10(9) in člen 26 zanje ne uporabljata. 4. Države članice lahko
določijo tudi, da lahko vsaka fizična ali pravna oseba, registrirana
v skladu z odstavkom 1 tega člena, opravlja samo nekatere
dejavnosti iz člena 17. 5. Osebe iz odstavka 1 tega
člena obvestijo pristojne organe o vsaki spremembi svojega položaja, ki
vpliva na izpolnjevanje pogojev iz navedenega odstavka. Države članice
sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da zadevne osebe v primeru, ko
pogoji iz odstavkov 1, 2 in 4 niso več izpolnjeni, v skladu s postopkom iz
člena 10 v roku 30 koledarskih dni zaprosijo za dovoljenje. 6. Odstavki 1 do 5 tega
člena se ne uporabljajo v zvezi z določbami Direktive 2005/60/ES niti
v zvezi z nacionalnimi določbami o preprečevanju pranja denarja. Člen 28
Obveščanje in informacije Če država
članica uporablja opustitev iz člena 27, o tem obvesti Komisijo do
[vstaviti datum (končni datum za prenos)] in jo nemudoma obvesti o vseh
naknadnih spremembah. Poleg tega država članica obvesti Komisijo o številu
zadevnih fizičnih in pravnih oseb, enkrat letno pa tudi o skupnem znesku
izvršenih plačilnih transakcij po stanju na dan 31. decembra vsakega
koledarskega leta, kakor je navedeno v členu 27(1)(a). POGLAVJE 2
Skupne
določbe Člen 29
Dostop do plačilnih sistemov 1. Države članice
zagotovijo, da so pravila o dostopu ponudnikov plačilnih storitev, ki
imajo dovoljenje za opravljanje plačilnih storitev, ali registriranih
ponudnikov plačilnih storitev, ki so pravne osebe, do plačilnih
sistemov objektivna, nediskriminatorna in sorazmerna ter ne omejujejo dostopa
bolj, kot je potrebno za varovanje pred posebnimi tveganji, kot so tveganje
poravnave, operativno tveganje in poslovno tveganje, ter za varovanje
finančne in operativne stabilnosti plačilnega sistema. Plačilni sistemi ponudnikom plačilnih
storitev, uporabnikom plačilnih storitev ali drugim plačilnim
sistemom ne smejo določati nobene od naslednjih zahtev: (a)
kakršnih koli omejevalnih pravil v zvezi z dejansko
udeležbo v drugih plačilnih sistemih; (b)
kakršnih koli pravil, ki razlikujejo med ponudniki
plačilnih storitev, ki imajo dovoljenje za opravljanje plačilnih
storitev, ali registriranimi ponudniki plačilnih storitev glede pravic,
obveznosti in upravičenj udeležencev; (c)
kakršnih koli omejitev na podlagi institucionalnega
statusa. 2. Odstavek 1 se ne uporablja
za: (a)
plačilne sisteme, določene na podlagi
Direktive 98/26/ES; (b)
plačilne sisteme, ki združujejo izključno
ponudnike plačilnih storitev, ki spadajo v skupino subjektov, povezanih s
kapitalom, v kateri ima eden od povezanih subjektov dejansko kontrolo nad
drugimi povezanimi subjekti. Za namene točke (a) prvega pododstavka tega
odstavka države članice zagotovijo, da v primeru, ko določeni
plačilni sistem ponudniku plačilnih storitev omogoča pošiljanje
nalogov za prenos skozi sistem prek neposrednega udeleženca, se tak posreden
dostop v skladu z odstavkom 1 na zahtevo zagotovi tudi drugim ponudnikom
plačilnih storitev, ki imajo dovoljenje za opravljanje plačilnih
storitev, ali registriranim ponudnikom plačilnih storitev. Člen 30
Prepoved opravljanja plačilnih storitev osebam, ki niso ponudniki
plačilnih storitev, in obveznost obveščanja 1. Države članice prepovejo
opravljanje plačilnih storitev fizičnim ali pravnim osebam, ki niso
niti ponudniki plačilnih storitev niti izrecno izključeni iz
področja uporabe te direktive. 2. Države članice
zahtevajo, da ponudniki storitev pred začetkom opravljanja storitve iz
člena 3(k), za katero obseg plačilnih transakcij, izračunan
v skladu s členom 27(1)(a), presega prag iz navedenega člena, o
svoji nameri obvestijo pristojne organe in predložijo zahtevo, da se jim prizna
status omejene mreže. Pristojni organ v enem mesecu od prejema navedene
zahteve sprejme utemeljeno odločitev na podlagi meril iz
člena 3(k), s katerim dejavnost prizna ali je ne prizna kot omejeno
mrežo ter o tem ustrezno obvesti ponudnika storitev. Povzetek odločitve se
objavi v javnem registru, določenem v členu 13. Pristojni organi Komisijo obvestijo o vseh
odločitvah, sprejetih v skladu z drugim pododstavkom. NASLOV III
PREGLEDNOST POGOJEV IN ZAHTEVE PO OBVEŠČANJU V ZVEZI S PLAČILNIMI
STORITVAMI POGLAVJE 1
Splošna
pravila Člen 31
Področje uporabe 1. Ta naslov se uporablja za
enkratne plačilne transakcije, okvirne pogodbe in plačilne
transakcije iz teh pogodb. Pogodbene stranke se lahko dogovorijo, da se v
celoti ali delno ne uporablja, kadar uporabnik plačilnih storitev ni
potrošnik. 2. Države članice lahko
določijo, da se določbe iz tega naslova za mikropodjetja uporabljajo
na enak način kot za potrošnike. 3. Ta direktiva ne posega v
Direktivo 2008/48/ES ali drugo ustrezno zakonodajo Unije ali nacionalne ukrepe
o pogojih za odobritev posojil potrošnikom, ki jih ta direktiva ne usklajuje,
ki je v skladu z zakonodajo Unije. Člen 32
Druge določbe zakonodaje Unije Določbe tega
naslova ne posegajo v zakonodajo Unije, ki vsebuje dodatne zahteve glede
predhodnega obveščanja. Vendar se
v primerih, ko se uporablja tudi Direktiva 2002/65/ES, zahteve po
obveščanju iz člena 3(1) navedene direktive, razen točk
(2)(c) do (g), (3)(a), (d) in (e) ter (4)(b) navedenega
odstavka, nadomestijo s členi 37, 38, 44 in 45 te direktive. Člen 33
Stroški obveščanja 1. Ponudnik plačilnih
storitev uporabniku plačilnih storitev ne sme zaračunati nadomestil
za obveščanje iz tega naslova. 2. Ponudnik plačilnih
storitev in uporabnik plačilnih storitev se lahko dogovorita o
nadomestilih za dodatno ali bolj pogosto obveščanje ali o pošiljanju
informacij s sredstvi, ki niso določena v okvirni pogodbi, ki je bilo
izvršeno na zahtevo uporabnika plačilnih storitev. 3. Kadar sme ponudnik
plačilnih storitev zaračunati nadomestilo za obveščanje
v skladu z odstavkom 2, mora biti nadomestilo primerno in
v skladu z njegovimi dejanskimi stroški. Člen 34
Breme dokazovanja glede zahtev po obveščanju Države
članice lahko določijo, da ponudnik plačilnih storitev nosi
breme dokazovanja, da je izpolnil zahteve glede obveščanja iz tega
naslova. Člen 35
Odstopanje od zahtev po obveščanju za instrumente za plačila malih
vrednosti in elektronski denar 1. V primeru plačilnih
instrumentov, ki v skladu z okvirno pogodbo omogočajo samo
izvrševanje posameznih plačilnih transakcij v vrednosti do največ
30 EUR, ali instrumentov, ki imajo bodisi omejitev porabe na 150 EUR
bodisi shranjena denarna sredstva, katerih znesek v nobenem trenutku ne
presega 150 EUR: (a)
z odstopanjem od členov 44, 45 in 49
ponudnik plačilnih storitev zagotavlja plačniku zgolj informacije
o glavnih značilnostih plačilne storitve, vključno
z možnim načinom uporabe plačilnega instrumenta, odgovornostjo,
zaračunanim nadomestilom in drugimi bistvenimi informacijami, potrebnimi
za sprejetje utemeljene odločitve, ter podatek o tem, kje so
zlahka na voljo kakršne koli druge informacije ali pogoji
iz člena 45; (b)
se lahko z odstopanjem od člena 47
sklene dogovor, da ponudniku plačilnih storitev ni treba predlagati
sprememb pogodbenih pogojev okvirne pogodbe na enak način, kot je
določeno v členu 44(1); (c)
se lahko z odstopanjem od členov 50 in 51
sklene dogovor, da po izvršitvi posamezne plačilne transakcije: (i) ponudnik plačilnih storitev
zagotovi ali da na voljo zgolj sklic, ki uporabniku plačilne storitve
omogoča identifikacijo plačilne transakcije, znesek plačilne
transakcije in vsa nadomestila, in/ali v primeru več plačilnih
transakcij iste vrste za istega prejemnika plačila zgolj informacije o
celotnem znesku in nadomestilih za te plačilne transakcije; (ii) ponudniku plačilnih storitev ni
treba zagotoviti niti dati na voljo informacij iz točke (i), če se
plačilni instrument uporabi anonimno ali če jih ponudnik
plačilnih storitev tehnično ni zmožen zagotoviti. Vendar ponudnik
plačilnih storitev plačniku omogoči, da preveri znesek
shranjenih denarnih sredstev. 2. Za nacionalne plačilne
transakcije lahko države članice ali njihovi pristojni organi znižajo ali
podvojijo zneske iz odstavka 1. Za predplačniške plačilne
instrumente lahko države članice te zneske zvišajo do 500 EUR. POGLAVJE 2
Enkratne
plačilne transakcije Člen 36
Področje uporabe 1. To poglavje se uporablja za
enkratne plačilne transakcije, ki niso zajete v okvirni pogodbi. 2. Kadar se plačilni nalog
za enkratno plačilno transakcijo posreduje prek plačilnega
instrumenta iz okvirne pogodbe, ponudnik plačilnih storitev ni dolžan
zagotoviti ali dati na voljo informacij, ki so ali bodo uporabniku
plačilnih storitev že dane na voljo na podlagi okvirne pogodbe z drugim
ponudnikom plačilnih storitev. Člen 37
Predhodne splošne informacije 1. Države članice
zahtevajo, da ponudnik plačilnih storitev uporabniku plačilnih
storitev omogoči, da se pravočasno in zlahka seznani z informacijami
in pogoji, določenimi v členu 38, preden se uporabnik zaveže s
kakršno koli pogodbo ali ponudbo. Ponudnik plačilnih storitev informacije
in pogoje na zahtevo uporabnika plačilnih storitev zagotovi na papirju ali
drugem trajnem nosilcu podatkov. Informacije in pogoji morajo biti podani na
lahko razumljiv način ter v jasni in razumljivi obliki v uradnem jeziku
države članice, v kateri se ponuja plačilna storitev, ali v drugem
jeziku, o katerem se dogovorita stranki. 2. Če je bila pogodba o
enkratni plačilni transakciji na zahtevo uporabnika plačilnih
storitev sklenjena z uporabo sredstev za sporazumevanje na daljavo, ki
ponudniku plačilnih storitev ne omogočajo ravnanja v skladu z
odstavkom 1, ponudnik plačilnih storitev izpolni svoje obveznosti iz tega
odstavka takoj po izvršitvi plačilne transakcije. 3. Obveznosti iz odstavka 1 tega
člena se lahko izpolnijo tudi s predložitvijo izvoda osnutka pogodbe o
enkratni plačilni transakciji ali osnutka plačilnega naloga, ki
vsebuje informacije in pogoje, določene v členu 38. Člen 38
Informacije in pogoji 1. Države članice
zagotovijo, da se uporabniku plačilnih storitev zagotovijo ali dajo na
voljo naslednje informacije in pogoji: (a)
navedba informacij ali enolične
identifikacijske oznake, ki jo mora navesti uporabnik plačilnih storitev,
da se lahko plačilni nalog pravilno odredi ali izvrši; (b)
najdaljši rok izvršitve ponujene plačilne
storitve; (c)
vsa nadomestila, ki jih ponudnik plačilnih
storitev zaračuna uporabniku plačilnih storitev, ter, če je
ustrezno, razčlenitev zneskov nadomestil; (d)
če je ustrezno, dejanski ali referenčni
menjalni tečaj, ki je bil uporabljen pri plačilni transakciji. 2. Države članice
zagotovijo, da tretji ponudnik plačilnih storitev, za storitve odreditve
plačil plačniku zagotovi informacije o ponujeni storitvi in kontaktne
podatke o tretjem ponudniku plačilnih storitev. 3. Če je ustrezno, morajo
biti uporabniku plačilnih storitev na lahko dostopen način na voljo
vse druge ustrezne informacije ali pogoji, določeni v členu 42. . Člen 39
Informacije za plačnika in prejemnika plačila pri storitvi
odreditve plačil Kadar tretji
ponudnik plačilnih storitev na zahtevo plačnika odredi plačilni
nalog, plačniku in, kadar je ustrezno, prejemniku plačila takoj po
odreditvi zagotovi ali da na voljo naslednje informacije: (a)
potrdilo o uspešni odreditvi plačilnega naloga
s ponudnikom plačilnih storitev, ki vodi račun plačnika; (b)
sklic, ki plačniku in prejemniku plačila
omogoča identifikacijo plačilne transakcije in po potrebi tudi
plačnika, ter vse informacije, posredovane s plačilno transakcijo; (c)
znesek plačilne transakcije, (d)
kadar je ustrezno, znesek morebitnih nadomestil za
plačilno transakcijo ter po potrebi njegovo razčlenitev. Člen 40
Informacije za ponudnika plačilnih storitev, ki vodi račun
plačnika, pri storitvi odreditve plačil Kadar
plačilni nalog odredi lastni sistem tretjega ponudnika plačilnih
storitev, ta v primeru goljufije ali spora plačniku in ponudniku
plačilnih storitev, ki vodi račun, da na voljo sklic transakcije in
podatke o odobritvi transakcije. Člen 41
Informacije za plačnika po prejemu plačilnega naloga Takoj po prejemu
plačilnega naloga plačnikov ponudnik plačilne storitve
plačniku, na enak način, kakor je določeno v
členu 37(1), zagotovi ali da na voljo naslednje informacije: (a)
sklic, ki plačniku omogoča identifikacijo
plačilne transakcije, in, če je ustrezno, informacije o prejemniku
plačila; (b)
znesek plačilne transakcije v valuti,
uporabljeni v plačilnem nalogu; (c)
znesek morebitnih nadomestil za plačilno
transakcijo, zaračunanih plačniku, in, če je ustrezno,
razčlenitev zneskov takšnih nadomestil; (d)
če je ustrezno, menjalni tečaj, ki ga je
pri plačilni transakciji uporabil plačnikov ponudnik plačilnih
storitev, ali sklic nanj, kadar je drugačen od tečaja,
sporočenega v skladu s členom 38(1)(d), ter znesek plačilne
transakcije po tej pretvorbi valute; (e)
datum prejema plačilnega naloga. Člen 42
Informacije za prejemnika plačila po izvršitvi plačilne
transakcije Takoj po izvršitvi
plačilne transakcije ponudnik plačilnih storitev prejemnika
plačila slednjemu, na enak način, kakor je določeno v
členu 37(1), zagotovi ali da na voljo naslednje informacije: (a)
sklic, ki prejemniku plačila omogoča
identifikacijo plačilne transakcije in, kadar je primerno, plačnika,
ter vse podatke, posredovane s plačilno transakcijo; (b)
znesek plačilne transakcije v valuti, v kateri
so denarna sredstva na razpolago prejemniku plačila; (c)
znesek morebitnih nadomestil za plačilne
transakcije, zaračunanih prejemniku plačila, in, če je ustrezno,
razčlenitev zneskov takšnih nadomestil; (d)
če je ustrezno, menjalni tečaj, ki ga je
pri plačilni transakciji uporabil ponudnik plačilnih storitev
prejemnika plačila, ter znesek plačilne transakcije pred to pretvorbo
valute; (e)
datum valute knjiženja v dobro. POGLAVJE 3
Okvirne
pogodbe Člen 43
Področje uporabe To poglavje se
uporablja za plačilne transakcije iz okvirne pogodbe. Člen 44
Predhodne splošne informacije 1. Države članice
zahtevajo, da ponudnik plačilnih storitev uporabniku plačilnih
storitev pravočasno zagotovi informacije in pogoje, določene v členu 45,
na papirju ali drugem trajnem nosilcu podatkov, preden se uporabnik zaveže s
kakršno koli pogodbo ali ponudbo. Informacije in pogoji morajo biti podani na
lahko razumljiv način ter v jasni in razumljivi obliki v uradnem jeziku
države članice, v kateri se ponuja plačilna storitev, ali v drugem
jeziku, o katerem se dogovorita stranki. 2. Če je bila okvirna
pogodba sklenjena na zahtevo uporabnika plačilnih storitev z uporabo
sredstev za sporazumevanje na daljavo, ki ponudniku plačilnih storitev ne
omogoča ravnanja v skladu z odstavkom 1, ponudnik plačilnih storitev
izpolni svojo obveznost iz navedenega odstavka takoj po sklenitvi okvirne
pogodbe. 3. Obveznost iz odstavka 1 se
lahko izpolni tudi s predložitvijo izvoda osnutka okvirne pogodbe, ki
vsebuje informacije in pogoje, določene v členu 45. Člen 45
Informacije in pogoji Države
članice zagotovijo, da se uporabniku plačilnih storitev zagotovijo
naslednje informacije in pogoji: 1. o ponudniku plačilnih
storitev: (a)
naziv ponudnika plačilnih storitev, točen
naslov njegove glavne uprave in, če je ustrezno, točen naslov
njegovega zastopnika ali podružnice s sedežem v državi članici, v kateri
se opravlja plačilna storitev, ter vsi drugi naslovi, vključno z
elektronskim naslovom, za komunikacijo s ponudnikom plačilnih storitev; (b)
podatki o ustreznih nadzornih organih ter
registru, določenem v členu 13, ali drugem ustreznem zadevnem
javnem registru dovoljenj ponudnikov plačilnih storitev ter
registracijska številka oziroma enakovredna identifikacijska oznaka v tem
registru; 2. o uporabi plačilnih
storitev: (a)
opis glavnih značilnosti plačilne
storitve, ki se opravlja; (b)
navedba informacij ali enolične
identifikacijske oznake, ki jo mora navesti uporabnik plačilnih storitev,
da se lahko plačilni nalog pravilno odredi ali izvrši; (c)
oblika in postopek za podajo soglasja za odreditev
ali izvršitev plačilne transakcije in preklic takega soglasja v skladu s
členoma 57 in 71; (d)
navedba časa prejema plačilnega naloga,
kakor je opredeljen v členu 69, in morebitna časovna omejitev, ki
jo določi ponudnik plačilnih storitev; (e)
najdaljši rok izvršitve plačilne storitve; (f)
ali obstaja možnost dogovora o omejitvi porabe pri
uporabi plačilnega instrumenta v skladu
s členom 60(1); 3. o nadomestilih, obrestnih
merah in menjalnih tečajih: (a)
vsa nadomestila, ki jih ponudnik plačilnih
storitev zaračuna uporabniku plačilnih storitev, ter, če je
ustrezno, razčlenitev zneskov nadomestil; (b)
če je ustrezno, obrestne mere in menjalni
tečaji, ki se bodo uporabljali, ali, če se bodo uporabljale
referenčne obrestne mere in menjalni tečaji, metoda za izračun
dejanskih obresti ter ustrezni datum in indeks ali osnova za ugotavljanje
dejanske obrestne mere ali menjalnega tečaja; (c)
po dogovoru, takojšnja uporaba sprememb
referenčne obrestne mere ali menjalnega tečaja in zahteve glede
obveščanja v zvezi s spremembami v skladu s členom 47(2); 4. o načinu komunikacije: (a)
če je ustrezno, komunikacijska sredstva,
vključno s tehničnimi zahtevami glede opreme in programske opreme
uporabnika plačilnih storitev, o katerih se pogodbeni stranki dogovorita
za prenos informacij ali obvestil v skladu s to direktivo; (b)
način in pogostost zagotavljanja ali dajanja
informacij iz te direktive na voljo; (c)
jezik ali jeziki, v katerih bo sklenjena okvirna
pogodba in v katerem bo potekala komunikacija v času trajanja pogodbenega
razmerja; (d)
pravica uporabnika plačilnih storitev, da
prejme pogodbena določila okvirne pogodbe ter informacije in pogoje
v skladu s členom 46; 5. o zaščitnih in
korektivnih ukrepih: (a)
če je ustrezno, opis ukrepov, ki jih mora sprejeti
uporabnik plačilnih storitev za zaščito plačilnega instrumenta,
in načina obveščanja ponudnika plačilnih storitev za namene
člena 61(1)(b); ter varnega postopka, ki ga bo ponudnik
plačilnih storitev uporabljal za obveščanje stranke v primeru domnevnih
ali dejanskih goljufij ali varnostnih groženj; (b)
po dogovoru pogoji, pod katerimi si ponudnik
plačilnih storitev pridržuje pravico, da blokira instrument v skladu
s členom 60; (c)
odgovornost plačnika v skladu
s členom 66, vključno z informacijami o ustreznem
znesku; (d)
na kakšen način in v kakšnem roku mora
uporabnik plačilnih storitev obvestiti ponudnika plačilnih storitev
o vseh neodobrenih in nepravilno odrejenih ali izvršenih plačilnih
transakcijah v skladu s členom 63 ter odgovornost
ponudnika plačilnih storitev za neodobrene plačilne transakcije
v skladu s členom 65; (e)
odgovornost ponudnika plačilnih storitev za
odreditev ali izvršitev plačilnih transakcij v skladu s členom 80; (f)
pogoji za povračilo v skladu
s členoma 67 in 68; 6. o spremembah in prenehanju
okvirne pogodbe: (a)
po dogovoru informacije o možnosti, da se bo
štelo, da je uporabnik plačilnih storitev sprejel spremembe pogojev
v skladu s členom 47, razen če do dneva njihovega
predlaganega začetka veljavnosti ne obvesti ponudnika plačilnih
storitev, da jih ne sprejema; (b)
trajanje pogodbe; (c)
pravica uporabnika plačilne storitve, da
odpove okvirno pogodbo in morebitne dogovore, vezane na odpoved, v skladu
s členom 47(1) in členom 48; 7. o reševanju sporov: (a)
vse pogodbene klavzule o pravu, ki se uporablja za
okvirno pogodbo, in/ali pristojnem sodišču; (b)
o izvensodnih pritožbenih postopkih in
postopkih za izvensodno reševanje sporov, ki so na voljo uporabniku
plačilnih storitev v skladu s členi 88 do 91. Člen 46
Dostop do informacij in pogojev okvirne pogodbe Uporabnik
plačilnih storitev ima v času trajanja pogodbenega razmerja pravico,
da na zahtevo kadar koli prejme pogodbena določila okvirne pogodbe ter
informacije in pogoje, opredeljene v členu 45, na papirju ali drugem
trajnem nosilcu podatkov. Člen 47
Spremembe pogojev okvirne pogodbe 1. Ponudnik plačilnih
storitev predlaga vse spremembe okvirne pogodbe ter informacij in pogojev,
opredeljenih v členu 45, na enak način, kakor je opredeljen v
členu 44(1), in sicer najpozneje dva meseca pred predlaganim dnem
začetka uporabe spremenjenih pogojev. Če je to ustrezno v skladu s točko (a)
člena 45(6), ponudnik plačilnih storitev obvesti uporabnika
plačilnih storitev, da se šteje, da je uporabnik plačilnih storitev
sprejel spremembe pogojev, če do predlaganega datuma njihovega
začetka veljavnosti ne obvesti ponudnika plačilnih storitev, da jih
ne sprejema. Če uporabnik plačilnih storitev ne sprejme sprememb
pogojev, ponudnik plačilnih storitev navede tudi, da ima uporabnik
plačilnih storitev pravico, da do predlaganega datuma začetka
veljavnosti sprememb takoj in brez plačila nadomestil odpove okvirno
pogodbo. 2. Spremembe obrestnih mer ali
menjalnih tečajev se lahko uveljavijo takoj in brez obvestila, če je
bilo tako dogovorjeno v okvirni pogodbi in če spremembe temeljijo na
dogovorjeni referenčni obrestni meri ali menjalnem tečaju v skladu s
točkama (b) in (c) člena 45(3). Uporabnika plačilnih
storitev se o kakršni koli spremembi obrestne mere obvesti ob prvi priložnosti
na enak način, kakor je opredeljen v členu 44(1), razen če sta
se pogodbeni stranki dogovorili o pogostosti ali načinu zagotavljanja ali
dajanja informacij na voljo. Spremembe obrestne mere ali menjalnega
tečaja, ki so za uporabnike plačilnih storitev ugodnejše, se lahko
uveljavijo brez obvestila. 3. Spremembe obrestnih mer ali
menjalnih tečajev, ki se uporabljajo za plačilne transakcije, se
izvedejo in izračunavajo na nevtralen način, in sicer tako, da ni
razlikovanja med uporabniki plačilnih storitev. Člen 48
Odpoved 1. Uporabnik plačilnih
storitev lahko kadar koli odpove okvirno pogodbo, razen če sta se
pogodbeni stranki dogovorili o odpovednem roku. Odpovedni rok ne sme biti
daljši od enega meseca. 2. Odpoved okvirne pogodbe, ki
je bila sklenjena za določen čas za več kot dvanajst mesecev ali
za nedoločen čas, je za uporabnika plačilnih storitev po izteku
dvanajstih mesecev brezplačna. V vseh ostalih primerih morajo biti
nadomestila, ki se zaračunajo zaradi odpovedi, razumna in sorazmerna z
dejanskimi stroški. 3. Če je tako dogovorjeno v
okvirni pogodbi, lahko ponudnik plačilnih storitev odpove okvirno pogodbo,
sklenjeno za nedoločen čas, z vsaj dvomesečnim odpovednim rokom
na enak način, kakor je določen v členu 44(1). 4. Redno zaračunana
nadomestila za plačilne storitve plača uporabnik plačilnih
storitev le v sorazmernem deležu do odpovedi pogodbe. Če se taka
nadomestila plačujejo vnaprej, se sorazmerni delež povrne. 5. Določbe tega člena
ne posegajo v zakone in predpise držav članic, ki urejajo pravico
pogodbenih strank, da okvirno pogodbo razglasijo za neizvršljivo ali
nično. 6. Države članice lahko
zagotovijo ugodnejše določbe za uporabnike plačilnih storitev. Člen 49
Informacije pred izvršitvijo posamezne plačilne transakcije V primeru
posamezne plačilne transakcije na podlagi okvirne pogodbe, ki jo je odredil
plačnik, ponudnik plačilnih storitev na zahtevo plačnika za
zadevno plačilno transakcijo zagotovi jasne informacije o najdaljšem roku
izvršitve in nadomestilih, ki se zaračunajo plačniku, ter, če je
ustrezno, razčlenitev zneskov morebitnih nadomestil. Člen 50
Informacije za plačnika o posameznih plačilnih transakcijah 1. Potem ko se plačnikov
račun obremeni za znesek posamezne plačilne transakcije, ali, če
plačnik ne uporablja plačilnega računa, po prejemu
plačilnega naloga, plačniku njegov ponudnik plačilnih storitev
brez odlašanja zagotovi naslednje informacije na enak način, kakor je
določen v členu 44(1): (a)
sklic, ki plačniku omogoča identifikacijo
vsake plačilne transakcije, in po potrebi informacije v zvezi s
prejemnikom plačila; (b)
znesek plačilne transakcije v valuti, v kateri
se obremeni plačnikov račun, ali v valuti, uporabljeni v
plačilnem nalogu; (c)
znesek morebitnih nadomestil, zaračunanih za
plačilne transakcije in, če je ustrezno, njihovo razčlenitev ali
obresti, ki jih plača plačnik; (d)
če je ustrezno, menjalni tečaj, ki ga je
pri plačilni transakciji uporabil plačnikov ponudnik plačilnih
storitev, ter znesek plačilne transakcije po tej pretvorbi valute; (e)
datum valute obremenitve računa ali datum
prejema plačilnega naloga. 2. Okvirna pogodba lahko vsebuje
pogoj, da se informacije iz odstavka 1 zagotavljajo ali dajejo na voljo redno
vsaj enkrat na mesec in na dogovorjen način, ki plačniku omogoča
shranjevanje in reproduciranje nespremenjenih informacij. 3. Vendar lahko države
članice od ponudnikov plačilnih storitev zahtevajo, da enkrat na
mesec brezplačno zagotovijo informacije na papirju. Člen 51
Informacije za prejemnika plačila o posameznih plačilnih
transakcijah 1. Po izvršitvi posamezne
plačilne transakcije ponudnik plačilnih storitev prejemniku plačila
brez odlašanja na enak način, kakor je določen v
členu 44(1), zagotovi naslednje informacije: (a)
sklic, ki prejemniku plačila omogoča
identifikacijo plačilne transakcije in po potrebi tudi plačnika, ter
vse podatke, prenesene s plačilno transakcijo; (b)
znesek plačilne transakcije v valuti, v kateri
se knjižijo transakcije v dobro na plačilnem računu prejemnika
plačila; (c)
če je ustrezno, znesek morebitnih nadomestil,
zaračunanih za plačilno transakcijo in, če je ustrezno, njihovo
razčlenitev ali obresti, ki jih plača prejemnik plačila; (d)
če je ustrezno, menjalni tečaj, ki ga je
pri plačilni transakciji uporabil ponudnik plačilnih storitev
prejemnika plačila, ter znesek plačilne transakcije pred to pretvorbo
valute; (e)
datum valute knjiženja v dobro. 2. Okvirna pogodba lahko vsebuje
pogoj, da se informacije iz odstavka 1 zagotavljajo ali dajejo na voljo redno
vsaj enkrat na mesec in na dogovorjeni način, ki prejemniku plačila
omogoča shranjevanje in reproduciranje nespremenjenih informacij. 3. Vendar lahko države članice
od ponudnikov plačilnih storitev zahtevajo, da enkrat na mesec
brezplačno zagotovijo informacije na papirju. POGLAVJE 4
Skupne
določbe Člen 52
Valuta in pretvorba valute 1. Plačila se opravijo v
valuti, o kateri se dogovorita obe pogodbeni stranki. 2. Če se storitev pretvorbe
valute ponudi pred odreditvijo plačilne transakcije in če je storitev
pretvorbe valute ponujena na prodajnem mestu ali jo ponudi prejemnik
plačila, pogodbena stranka, ki ponuja storitev pretvorbe valute plačniku,
razkrije plačniku vsa nadomestila, ki jih bo zaračunala, ter menjalni
tečaj, ki bo uporabljen za pretvorbo plačilne transakcije. Plačnik na tej podlagi soglaša s storitvijo
pretvorbe valut. Člen 53
Informacije o dodatnih nadomestilih ali znižanjih 1. Če prejemnik
plačila za uporabo določenega plačilnega instrumenta zahteva
plačilo nadomestila ali ponuja znižanje, prejemnik plačila
plačnika o tem obvesti pred odreditvijo plačilne transakcije. 2. Če ponudnik
plačilnih storitev ali tretja oseba za uporabo določenega
plačilnega instrumenta zahteva plačilo nadomestila, uporabnika
plačilnih storitev o tem obvesti pred odreditvijo plačilne
transakcije. NASLOV IV
PRAVICE IN OBVEZNOSTI V ZVEZI Z OPRAVLJANJEM IN UPORABO PLAČILNIH STORITEV POGLAVJE 1
Skupne določbe Člen 54
Področje uporabe 1. Če uporabnik
plačilnih storitev ni potrošnik, se uporabnik in ponudnik plačilnih
storitev lahko dogovorita, da se člen 55(1), člen 57(3) ter
členi 64, 66, 67, 68, 71 in 80 ne uporabljajo v celoti ali delno.
Uporabnik in ponudnik plačilnih storitev se lahko dogovorita tudi o
drugačnem roku, kot je določen v členu 63. 2. Države članice lahko
določijo, da se člen 91 ne uporablja, kadar uporabnik
plačilne storitve ni potrošnik. 3. Države članice lahko
določijo, da se določbe iz tega naslova za mikropodjetja uporabljajo
na enak način kot za potrošnike. 4. Ta direktiva ne posega v
Direktivo 2008/48/ES ali drugo ustrezno zakonodajo Unije ali nacionalno
zakonodajo o pogojih za odobritev posojil potrošnikom, ki jih ta direktiva ne
usklajuje, ki je v skladu z zakonodajo Unije. Člen 55
Nadomestila, ki se uporabljajo 1. Ponudnik plačilnih
storitev uporabniku plačilnih storitev ne sme zaračunati nadomestila
za izpolnjevanje svojih obveznosti glede obveščanja ali izvajanja
korektivnih in preventivnih ukrepov iz tega naslova, razen če je
drugače določeno v členu 70(1), členu 71(5) in
členu 79(2). O teh nadomestilih, ki morajo biti primerna in v skladu
z dejanskimi stroški ponudnika plačilnih storitev, se dogovorita uporabnik
in ponudnik plačilnih storitev. 2. Če plačilna
transakcija ne vključuje pretvorbe valute, države članice zahtevajo,
da prejemnik plačila plača nadomestila, ki jih zaračuna njegov
ponudnik plačilnih storitev, plačnik pa plača nadomestila, ki
jih zaračuna njegov ponudnik plačilnih storitev. 3. Ponudnik plačilnih
storitev prejemniku plačila ne sme preprečiti, da od plačnika
zahteva plačilo nadomestila ali da mu ponudi znižanje ali drugo spodbudo
za uporabo določenega plačilnega instrumenta. Vendar zaračunana
nadomestila ne smejo preseči stroškov, ki jih ima prejemnik plačila
zaradi uporabe določenega plačilnega instrumenta. 4. Države članice
zagotovijo, da prejemnik plačnika ne zahteva nadomestil za uporabo
plačilnih instrumentov, za katere Uredba (EU) št. [XX/XX/XX/] določa
uporabo medbančnih provizij [OP, prosimo, vstavite naslov in številko
uredbe, ko bo sprejeta] Člen 56
Odstopanje za instrumente za plačila malih vrednosti in elektronski
denar 1. V primeru plačilnih
instrumentov, ki v skladu z okvirno pogodbo omogočajo samo
posamezne plačilne transakcije v vrednosti do največ 30 EUR, ali
instrumentov, ki imajo bodisi omejitev porabe na 150 EUR bodisi shranjena
sredstva, katerih znesek v nobenem trenutku ne presega 150 EUR, se
ponudniki plačilnih storitev z uporabniki plačilnih storitev
lahko dogovorijo: (a)
da se člen 61(1)(b), člen
62(1)(c) in (d) ter tudi člen 66(2) ne uporabljajo, če
plačilnega instrumenta ni mogoče blokirati ali preprečiti
njegove nadaljnje uporabe; (b)
da se člena 64 in 65 ter
člen 66(1) in (2) ne uporabljajo, če se plačilni instrument
uporablja anonimno oziroma ponudnik plačilne storitve iz drugih razlogov,
značilnih za plačilni instrument, ne more dokazati, da je bila
plačilna transakcija odobrena; (c)
da z odstopanjem od člena 70(1)
ponudniku plačilnih storitev ni treba obvestiti uporabnika plačilnih
storitev o zavrnitvi plačilnega naloga, če neizvršitev izhaja iz
okoliščin posameznega primera; (d)
da z odstopanjem od člena 71
plačnik ne more preklicati plačilnega naloga, potem ko ga je že
posredoval oziroma podal soglasje, da se plačilna transakcija izvrši,
prejemniku plačila; (e)
da se z odstopanjem od členov 74 in
75 uporabljajo drugačni roki za izvršitev. 2. Za nacionalne plačilne
transakcije lahko države članice ali njihovi pristojni organi znižajo ali
podvojijo zneske iz odstavka 1. Za predplačniške instrumente jih
lahko zvišajo do 500 EUR. 3. Člena 65 in 66 se
uporabljata tudi za elektronski denar v smislu člena 2(2)
Direktive 2009/110/ES, razen če plačnikov ponudnik
plačilnih storitev ne more blokirati plačilnega računa ali
plačilnega instrumenta. Države članice lahko to odstopanje omejijo na
plačilne račune ali plačilne instrumente določene
vrednosti. POGLAVJE 2
Odobritev
plačilnih transakcij Člen 57
Soglasje in umik soglasja 1. Države članice
zagotovijo, da se šteje, da je plačilna transakcija odobrena le, če
je plačnik dal soglasje za njeno izvršitev. Plačnik lahko odobri
plačilno transakcijo pred izvršitvijo plačilne transakcije ali –
če se tako dogovorita plačnik in ponudnik plačilnih storitev – po
izvršitvi plačilne transakcije. 2. Soglasje za izvršitev
plačilne transakcije ali sklopa plačilnih transakcij je podano v
obliki, ki je dogovorjena med plačnikom in ponudnikom plačilnih
storitev. Soglasje se lahko poda neposredno ali posredno prek prejemnika
plačila. Soglasje za izvršitev plačilne transakcije se šteje za
podano tudi, kadar plačnik pooblasti tretjega ponudnika plačilnih
storitev za odreditev plačilne transakcije pri ponudniku plačilnih
storitev, ki vodi račun. Če soglasje ni bilo podano, se šteje, da
plačilna transakcija ni bila odobrena. 3. Plačnik lahko soglasje
kadarkoli umakne, toda samo do trenutka nepreklicnosti po členu 71. Umakne
se lahko tudi soglasje za izvršitev sklopa plačilnih transakcij, kar
pomeni, da se vsaka poznejša plačilna transakcija šteje za neodobreno. 4. O postopku za dajanje
soglasja se dogovorijo plačnik in ustrezni ponudnik(i) plačilnih
storitev. Člen 58
Dostop do podatkov o plačilnem računu in
njihova uporaba s strani tretjega ponudnika plačilnih storitev 1. Države članice
zagotovijo, da ima plačnik pravico pridobiti plačilne storitve, ki
omogočajo dostop do plačilnih računov iz točke 7
Priloge I, od tretjega ponudnika plačilnih storitev. 2. Če plačnik za
opravljanje plačilnih storitev v skladu z odstavkom 1 pooblasti
tretjega ponudnika plačilnih storitev, ima ta naslednje obveznosti: (a)
zagotoviti mora, da osebni varnostni elementi
uporabnika plačilne storitve niso dostopni drugim pogodbenim strankam; (b)
nedvoumno mora dokazati svojo istovetnost pri ponudniku
plačilnih storitev, ki vodi račun imetnika računa; (c)
ne sme hraniti občutljivih plačilnih
podatkov ali osebnih varnostnih elementov uporabnika plačilnih storitev. 3. Če ponudnik
plačilnih storitev, ki vodi račun, prejme plačilni nalog
plačnika za storitev odreditve plačila prek storitev tretjega
ponudnika plačilnih storitev, slednjega takoj obvesti o prejemu
plačilnega naloga in mu zagotovi informacije o razpoložljivosti zadostnih
denarnih sredstev za zadevno plačilno transakcijo. 4. Ponudnik plačilnih
storitev, ki vodi račun, obravnava plačilne naloge, posredovane prek
storitev tretjega ponudnika plačilnih storitev, enako kot plačilne
naloge, ki jih prejme neposredno od plačnika, razen če je
drugačna obravnava potrebna iz objektivnih razlogov, povezanih z roki in
prednostno obravnavo. Člen 59
Dostop do podatkov o plačilnem računu in njihova uporaba s strani
tretjega izdajatelja plačilnih instrumentov 1. Države članice
zagotovijo, da ima plačnik pravico uporabljati storitve kartičnih
plačil, ki jih zagotavlja tretji izdajatelj plačilnih instrumentov. 2. Če je plačnik dal
soglasje tretjemu izdajatelju plačilnih instrumentov, ki je plačniku
zagotovil plačilni instrument, da pridobi podatke o razpoložljivosti
zadostnih denarnih sredstev za določeno plačilno transakcijo na določenem
plačilnem računu plačnika, ponudnik plačilnih storitev, ki
vodi zadevni plačilni račun, zagotovi te podatke tretjemu izdajatelju
plačilnih instrumentov takoj po prejemu plačnikovega plačilnega
naloga. 3. Ponudnik plačilnih
storitev, ki vodi račun, obravnava plačilne naloge, posredovane prek
storitev tretjega izdajatelja plačilnih instrumentov, enako kot
plačilne naloge, ki jih prejme neposredno osebno od plačnika, razen
če je drugačna obravnava potrebna iz objektivnih razlogov, povezanih
z roki in prednostno obravnavo. Člen 60
Omejitve uporabe plačilnega instrumenta 1. Kadar se za dajanje soglasja
uporablja določen plačilni instrument, se plačnik in njegov
ponudnik plačilnih storitev lahko dogovorita o omejitvah porabe za
plačilne transakcije, izvršene prek navedenega plačilnega instrumenta.
2. Če je tako dogovorjeno v
okvirni pogodbi, si lahko ponudnik plačilnih storitev pridrži pravico, da
blokira plačilni instrument iz objektivno utemeljenih razlogov, povezanih
z varnostjo plačilnega instrumenta, zaradi suma, da gre za neodobreno ali goljufivo
uporabo plačilnega instrumenta, ali zaradi znatno povečanega
tveganja, da plačnik ne bo mogel izpolniti svoje obveznosti plačila v
primeru plačilnega instrumenta z uporabo kreditne linije. 3. V tem primeru mora ponudnik
plačilnih storitev o blokadi plačilnega instrumenta in o razlogih
zanjo na dogovorjeni način obvestiti plačnika, če je
mogoče, preden je plačilni instrument blokiran, sicer pa najpozneje
takoj po blokadi, razen če je posredovanje te informacije v nasprotju z
objektivno utemeljenimi varnostnimi razlogi ali prepovedano z drugo zadevno
zakonodajo Unije ali nacionalno zakonodajo. 4. Ponudnik plačilnih
storitev ponovno omogoči uporabo plačilnega instrumenta ali ga
nadomesti z novim plačilnim instrumentom, ko razlogi za blokado prenehajo. Člen 61
Obveznosti uporabnika plačilnih storitev v zvezi s plačilnimi
instrumenti 1. Uporabnik plačilnih
storitev, ki ima pravico uporabljati plačilni instrument, ima naslednje
obveznosti: (a)
plačilni instrument uporablja v skladu z
objektivnimi, nediskriminatornimi in sorazmernimi pogoji, ki urejajo
izdajo in uporabo plačilnega instrumenta; (b)
brez odlašanja obvesti ponudnika plačilnih
storitev ali osebo, ki jo določi slednji, če ugotovi, da je bil
plačilni instrument izgubljen, ukraden, zlorabljen ali uporabljen brez
dovoljenja. 2. Za namene točke (a)
odstavka 1 uporabnik plačilnih storitev, zlasti takoj po prejemu
plačilnega instrumenta, sprejme vse razumne ukrepe, da zavaruje svoje
osebne varnostne elemente. Obveznosti uporabnikov plačilnih storitev glede
skrbnosti ne ovirajo uporabe plačilnih instrumentov in storitev,
dovoljenih v skladu s to direktivo. Člen 62
Obveznosti ponudnika plačilnih storitev v zvezi s plačilnimi
instrumenti 1. Ponudnik plačilnih
storitev, ki izdaja plačilne instrumente, ima naslednje obveznosti: (a)
zagotovi, da osebni varnostni elementi
plačilnega instrumenta niso dostopni drugim osebam, razen uporabniku
plačilnih storitev, ki ima pravico uporabljati plačilni instrument,
brez poseganja v obveznosti uporabnika plačilnih storitev iz člena
61; (b)
brez izrecne zahteve uporabnika temu ne sme poslati
plačilnega instrumenta, razen če se že izdan plačilni instrument
nadomešča z novim; (c)
zagotovi, da so vedno na voljo primerna sredstva,
ki uporabniku plačilnih storitev omogočajo, da pošlje obvestilo na
podlagi člena 61(1)(b) ali zaprosi za odpravo blokade plačilnega
instrumenta v skladu s členom 60(4); ponudnik plačilnih storitev
uporabniku plačilnih storitev na zahtevo zagotavlja sredstva, s katerimi
lahko še 18 mesecev po obvestilu dokaže, da je poslal tako obvestilo; (d)
plačniku zagotovi možnost, da pošlje obvestilo
v skladu s členom 61(1)(b), ki je brezplačno, in da zaračuna,
če sploh, samo stroške nadomestitve, neposredno povezane s plačilnim
instrumentom; (e)
prepreči vsakršno uporabo plačilnega
instrumenta, potem ko je bilo poslano obvestilo v skladu s členom
61(1)(b). 2. Ponudnik plačilnih
storitev nosi tveganje, povezano s pošiljanjem plačilnega instrumenta
plačniku ali pošiljanjem kakršnih koli osebnih varnostnih elementov
instrumenta. Člen 63
Obveščanje o neodobrenih ali nepravilno izvršenih plačilnih
transakcijah 1. Ponudnik plačilnih
storitev, ki vodi račun, uporabniku plačilnih storitev zagotovi
popravek samo, če ta ponudnika plačilnih storitev obvesti takoj, ko
ugotovi, da je prišlo do neodobrenih ali nepravilno izvršenih plačilnih
transakcij, ki so vzrok za terjatev, tudi terjatev v skladu s
členom 80, in ne pozneje kot 13 mesecev po datumu obremenitve, razen
če, kadar je to ustrezno, ponudnik plačilnih storitev informacij o
tej plačilni transakciji ni posredoval ali jih ni dal na voljo v skladu z
naslovom III. 2. Če je vključen
tretji ponudnik plačilnih storitev, uporabniku plačilnih storitev
popravek zagotovi tudi ponudnik plačilnih storitev, ki vodi račun, v
skladu z odstavkom 1 tega člena in brez poseganja v člena 65(2)
in 80(1). Člen 64
Breme dokazovanja pristnosti in izvršitve plačilne transakcije 1. Države članice
zahtevajo, da morata v primeru, ko uporabnik plačilne storitve trdi, da ni
odobril izvršene plačilne transakcije ali da plačilna transakcija ni
bila izvršena pravilno, ponudnik plačilnih storitev in, če je
vključen in če je ustrezno, tretji ponudnik plačilnih storitev
dokazati, da je bila opravljena avtentikacija plačilne transakcije, da je
bila plačilna transakcija pravilno evidentirana in knjižena ter da na
njeno izvršitev ni vplivala nikakršna tehnična okvara ali druga napaka. Če se je plačilna transakcija odredila
prek tretjega ponudnika plačilnih storitev, mora slednji dokazati, da na
plačilno transakcijo ni vplivala tehnična okvara ali druga napaka,
povezana s plačilno storitvijo, ki jo opravlja. 2. Če uporabnik
plačilne storitve trdi, da ni odobril izvršene plačilne transakcije,
zgolj uporaba plačilnega instrumenta, ki jo evidentira ponudnik
plačilnih storitev, vključno s tretjim ponudnikom plačilnih
storitev, če je ustrezno, ni nujno zadosten dokaz, da je plačnik
odobril plačilno transakcijo ali da je goljufal ali da naklepno ali iz
hude malomarnosti ni izpolnil ene ali več obveznosti iz člena 61. Člen 65
Odgovornost ponudnika plačilnih storitev za neodobrene plačilne
transakcije 1. Države članice brez
poseganja v člen 63 zagotovijo, da v primeru neodobrene plačilne
transakcije plačnikov ponudnik plačilnih storitev temu takoj povrne
znesek neodobrene plačilne transakcije in, če je ustrezno, vzpostavi
tako stanje obremenjenega plačilnega računa, kakršno bi bilo, če
neodobrena plačilna transakcija ne bi bila izvršena. S tem se tudi
zagotavlja, da datum valute knjiženja v dobro na plačilnem računu plačnika
ni poznejši od datuma, ko je bil znesek knjižen v breme. 2. Če je vključen
tretji ponudnik plačilnih storitev, ponudnik plačilnih storitev, ki
vodi račun, nemudoma povrne znesek neodobrene plačilne transakcije
in, če je ustrezno, vzpostavi tako stanje obremenjenega plačilnega
računa, kakršno bi bilo, če neodobrena plačilna transakcija ne
bi bila izvršena. Zaračuna se lahko finančno nadomestilo, ki ga
tretji ponudnik plačilnih storitev plača ponudniku plačilnih
storitev, ki vodi račun. 3. Če je primerno, se lahko
v skladu z zakonodajo, ki se uporablja za pogodbo, sklenjeno med plačnikom
in ponudnikom plačilnih storitev, ali pogodbo, sklenjeno med
plačnikom in tretjim ponudnikom plačilnih storitev, določi
dodatno finančno nadomestilo. Člen 66
Odgovornost plačnika za neodobrene plačilne transakcije 1. Z odstopanjem od
člena 65 je plačnik lahko obvezan, da krije izgubo v zvezi
s kakršno koli neodobreno plačilno transakcijo, ki je posledica
uporabe izgubljenega ali ukradenega plačilnega instrumenta ali zlorabe plačilnega
instrumenta, v višini do največ 50 EUR. Plačnik krije vse izgube v zvezi z
neodobrenimi plačilnimi transakcijami, če nastanejo s plačnikovo
prevaro ali ker naklepno ali iz hude malomarnosti ni izpolnil ene ali več
obveznosti iz člena 61. V takih primerih se največji znesek iz
odstavka 1 tega člena ne uporablja. Za plačila prek sporazumevanja na
daljavo, pri katerih ponudnik plačilnih storitev ne zahteva močne
avtentikacije strank, plačnik nosi samo finančne posledice, ki
izhajajo iz goljufivega ravnanja z njegove strani. Če prejemnik
plačila ali njegov ponudnik plačilnih storitev zavrneta močno
avtentikacijo strank, povrneta finančno škodo, povzročeno
plačnikovemu ponudniku plačilnih storitev. 2. Plačnik ne nosi nobenih
finančnih posledic, ki izhajajo iz uporabe izgubljenega, ukradenega ali
zlorabljenega plačilnega instrumenta, po obvestilu v skladu s
členom 61(1)(b), razen če je ravnal goljufivo. Če ponudnik
plačilnih storitev ne zagotovi ustreznih sredstev za obveščanje ob
vsakem času o izgubljenem, ukradenem ali zlorabljenem plačilnem
instrumentu, kakor se zahteva v skladu s členom 62(1)(c), plačnik ni
odgovoren za finančne posledice, ki izhajajo iz uporabe navedenega
plačilnega instrumenta, razen če je ravnal goljufivo. Člen 67
Povračila plačilnih transakcij, ki jih je odredil prejemnik
plačila ali so bile odrejene prek njega 1. Države članice
zagotovijo, da ima plačnik pravico, da mu njegov ponudnik plačilnih
storitev povrne odobreno plačilno transakcijo, ki jo je odredil prejemnik
plačila ali je bila odrejena prek njega in je bila že izvršena, če so
izpolnjeni naslednji pogoji: (a)
ob odobritvi ni bil naveden točen znesek
plačilne transakcije; (b)
znesek plačilne transakcije presega znesek, ki
bi ga lahko plačnik upravičeno pričakoval ob upoštevanju zneskov
preteklih plačilnih transakcij, pogojev v okvirni pogodbi in drugih
zadevnih okoliščin primera. Na zahtevo ponudnika plačilnih storitev mora
plačnik dokazati, da so takšni pogoji izpolnjeni. Povračilo mora biti enako celotnemu znesku
izvršene plačilne transakcije. Poleg tega datum knjiženja v dobro na
plačilnem računu plačnika ne sme biti poznejši od datuma, ko je
bil znesek knjižen v breme. Za direktne obremenitve ima plačnik
brezpogojno pravico do povračila v roku, določenem v členu 68,
razen če je prejemnik plačila že izpolnil pogodbene obveznosti in je
plačnik že prejel storitve oziroma potrošil blago. Na zahtevo ponudnika
plačilnih storitev mora prejemnik plačila dokazati, da so pogoji iz
tretjega pododstavka izpolnjeni. 2. Vendar pa za namene
točke (b) prvega pododstavka odstavka 1 plačnik kot razloga ne more
navajati menjave valut, če je bil uporabljen referenčni menjalni
tečaj, dogovorjen s ponudnikom plačilnih storitev v skladu s
členom 38(1)(d) in členom 45(3)(b). 3. Plačnik in ponudnik
plačilnih storitev se v okvirni pogodbi lahko dogovorita, da plačnik
nima pravice do povračila, če je dal soglasje za izvršitev
plačilne transakcije neposredno ponudniku plačilnih storitev in je,
če je ustrezno, ponudnik plačilnih storitev ali prejemnik
plačila plačniku na dogovorjen način zagotovil ali dal na voljo
informacije o prihodnji plačilni transakciji vsaj štiri tedne pred dnevom
zapadlosti. Člen 68
Zahtevki za povračila plačilnih transakcij, ki jih je odredil
prejemnik plačila ali so bile odrejene prek njega 1. Države članice zagotovijo,
da lahko plačnik zahteva povračilo zneska odobrene plačilne
transakcije iz člena 67, ki jo je odredil prejemnik plačila ali je
bila odrejena prek njega, v roku osmih tednov od dneva obremenitve. 2. Ponudnik plačilnih
storitev mora v desetih delovnih dneh po tem, ko je prejel zahtevek za
povračilo, povrniti celoten znesek plačilne transakcije ali pa
plačniku navesti razloge za zavrnitev zahteve z navedbo organov, ki jim
lahko plačnik preda zadevo v skladu s členi 88 do 91, če se ne
strinja s podanimi razlogi. Pravica ponudnika plačilnih storitev iz
prvega pododstavka, da zavrne povračilo, se ne uporablja v primeru iz
četrtega pododstavka člena 67(1). POGLAVJE 3
Izvrševanje
plačilnih transakcij Oddelek 1
Plačilni nalogi in preneseni zneski Člen 69
Prejem plačilnega naloga 1. Države članice
zagotovijo, da je trenutek prejema takrat, ko plačnikov ponudnik
plačilnih storitev prejme plačilni nalog, ki ga odredi neposredno
plačnik ali ga v njegovem imenu odredi tretji ponudnik plačilnih
storitev ali ga posredno odredi prejemnik plačila oziroma se odredi prek
slednjega. Če čas prejema ni delovni dan za plačnikovega
ponudnika plačilnih storitev, se šteje, da je bil plačilni nalog
prejet naslednji delovni dan. Ponudnik plačilnih storitev lahko
določi časovno omejitev proti koncu delovnega dne, tako da se za vse
plačilne naloge, prejete po tej omejitvi, šteje, da so bili prejeti
naslednji delovni dan. 2. Če se uporabnik
plačilnih storitev, ki je odredil plačilni nalog, in ponudnik
plačilnih storitev dogovorita, da se izvrševanje plačilnega naloga
začne na določen dan ali ob koncu določenega obdobja ali na dan,
ko plačnik da na voljo sredstva ponudniku plačilnih storitev, se
šteje, da je čas prejema za namene člena 74 dogovorjeni dan. Če
dogovorjeni dan ni delovni dan za ponudnika plačilnih storitev, se za
plačilni nalog šteje, da je bil prejet naslednji delovni dan. Člen 70
Zavrnitev plačilnega naloga 1. Če ponudnik
plačilnih storitev zavrne izvršitev plačilnega naloga, se o zavrnitvi
in, če je mogoče, razlogih za zavrnitev in postopku za odpravo vseh
dejanskih napak, ki so bile vzrok za zavrnitev, obvesti uporabnika
plačilnih storitev, razen če je to prepovedano z drugo ustrezno
zakonodajo Unije ali nacionalno zakonodajo. Ponudnik plačilnih storitev na dogovorjeni
način pošlje ali da na voljo obvestilo takoj, ko je mogoče, v vsakem
primeru pa v rokih, določenih v členu 74. Okvirna pogodba lahko vključuje določbo,
da lahko ponudnik plačilnih storitev zaračuna takšno obvestilo,
če je zavrnitev utemeljena iz objektivnih razlogov. 2. Če so izpolnjeni vsi
pogoji iz okvirne pogodbe plačnika, ponudnik plačilnih storitev, ki
vodi račun plačnika, ne sme zavrniti izvršitve odobrenega
plačilnega naloga, ne glede na to, ali je plačilni nalog odredil plačnik,
tretji ponudnik plačilnih storitev v imenu plačnika ali prejemnik
plačila oziroma je bil odrejen prek prejemnika plačila, razen če
je to prepovedano z drugo ustrezno zakonodajo Unije ali nacionalno zakonodajo. 3. Za namene členov 74
in 80 se za plačilni nalog, katerega izvršitev je bila zavrnjena, šteje,
da ni bil prejet. Člen 71
Nepreklicnost plačilnega naloga 1. Države članice
zagotovijo, da uporabnik plačilnih storitev ne more preklicati
plačilnega naloga potem, ko ga prejme plačnikov ponudnik
plačilnih storitev, razen če je v tem členu določeno
drugače. 2. Če plačilno
transakcijo odredi tretji ponudnik plačilnih storitev v imenu
plačnika ali prejemnik plačila oziroma se odredi prek prejemnika
plačila, plačnik ne sme preklicati plačilnega naloga potem, ko
je dal soglasje tretjemu ponudniku plačilnih storitev za odreditev
plačilne transakcije ali posredovanje plačilnega naloga ali soglasje
prejemniku plačila za izvršitev plačilne transakcije. 3. Vendar lahko plačnik v
primeru direktne obremenitve in brez poseganja v pravice do povračila
prekliče plačilni nalog najpozneje do konca delovnega dne pred
dogovorjenim dnevom obremenitve računa. 4. Uporabnik plačilnih
storitev lahko v primeru iz člena 69(2) prekliče plačilni nalog
najpozneje do konca delovnega dne pred dogovorjenim dnevom. 5. Po poteku rokov iz odstavkov
1 do 4 se plačilni nalog lahko prekliče samo, če se o tem
dogovorijo uporabnik plačilnih storitev in zadevni ponudniki
plačilnih storitev. V primeru iz odstavkov 2 in 3 je potrebno tudi
soglasje prejemnika plačila. Če je tako dogovorjeno v okvirni
pogodbi, lahko zadevni ponudnik plačilnih storitev preklic zaračuna. Člen 72
Preneseni in prejeti zneski 1. Države članice
zahtevajo, da ponudniki plačilnih storitev plačnika, ponudniki
plačilnih storitev prejemnika plačila in morebitni posredniki
ponudnikov plačilnih storitev prenesejo celotni znesek plačilne
transakcije in od prenesenega zneska ne odtegnejo nadomestil. 2. Vendar pa se prejemnik
plačila in ponudnik plačilnih storitev lahko dogovorita, da zadevni
ponudnik plačilnih storitev odtegne svoja nadomestila od prenesenega
zneska, preden ga knjiži v dobro prejemnika plačila. V takšnem primeru je
v informacijah, zagotovljenih prejemniku plačila, celotni znesek
plačilne transakcije ločen od nadomestil. 3. Če se od prenesenega
zneska odtegnejo kakršna koli nadomestila, ki niso nadomestila iz odstavka 2,
ponudnik plačilnih storitev plačnika zagotovi, da prejemnik
plačila prejme celotni znesek plačilne transakcije, ki jo odredi
plačnik. Če je plačilno transakcijo odredil prejemnik
plačila ali je bila odrejena prek njega, ponudnik plačilnih storitev
zagotovi, da prejemnik plačila prejme celoten znesek plačilne
transakcije. Oddelek 2
Rok izvršitve in datum valute Člen 73
Področje uporabe 1. Ta oddelek se uporablja za: (a)
plačilne transakcije v eurih; (b)
nacionalne plačilne transakcije v valuti
države članice izven euroobmočja; (c)
plačilne transakcije, ki vključujejo
zgolj eno pretvorbo valut med eurom in valuto države članice izven
euroobmočja, če je potrebna pretvorba valut izvedena v zadevni državi
članici, ki je izven euroobmočja, pri čezmejnih plačilnih
transakcijah pa se čezmejno plačilo izvrši v eurih. 2. Ta oddelek se uporablja za
druge plačilne transakcije, razen če je drugače dogovorjeno med
uporabnikom plačilnih storitev in ponudnikom plačilnih storitev,
razen člena 78, ki se za pogodbene stranke ne uporablja. Vendar,
če se uporabnik in ponudnik plačilnih storitev dogovorita o daljšem
obdobju, kot je določeno v členu 74, takšno obdobje za plačilne
transakcije znotraj Unije ne sme biti daljše od štirih delovnih dni po
času prejema v skladu s členom 69. Člen 74
Plačilne transakcije na plačilni račun 1. Države članice
zahtevajo, da ponudnik plačilnih storitev plačnika zagotovi, da je
znesek plačilne transakcije knjižen v dobro računa ponudnika
plačilnih storitev prejemnika plačila najpozneje do konca naslednjega
delovnega dne po prejemu v skladu s členom 69. Ti roki se v primeru
plačilnih transakcij, odrejenih na papirju, lahko podaljšajo za dodaten
delovni dan. 2. Države članice zahtevajo,
da ponudnik plačilnih storitev prejemnika plačila znesek
plačilne transakcije knjiži in da na voljo na plačilnem računu
prejemnika plačila, potem ko je ponudnik plačilnih storitev prejel
sredstva v skladu s členom 78. 3. Države članice
zahtevajo, da ponudnik plačilnih storitev prejemnika plačila
posreduje plačilni nalog, ki ga je odredil prejemnik plačila ali je
bil odrejen prek njega, plačnikovemu ponudniku plačilnih storitev v
rokih, o katerih sta se dogovorila prejemnik plačila in ponudnik
plačilnih storitev, tako da bo na dogovorjeni dan zapadlosti mogoče
izvršiti direktno obremenitev. Člen 75
Prejemnik plačila brez plačilnega računa pri ponudniku
plačilnih storitev Če prejemnik
plačila nima plačilnega računa pri ponudniku plačilnih
storitev, mu ponudnik plačilnih storitev, ki prejme sredstva za prejemnika
plačila, da sredstva na voljo v roku, določenem v členu 74. Člen 76
Gotovinski pologi na plačilni račun Če potrošnik
položi gotovino na plačilni račun pri navedenem ponudniku
plačilnih storitev v valuti navedenega plačilnega računa,
ponudnik plačilnih storitev zagotovi, da je ta znesek na voljo in knjižen
takoj po prejemu sredstev. Če uporabnik plačilne storitve ni
potrošnik, je znesek na voljo in knjižen najpozneje naslednji delovni dan po
prejemu sredstev. Člen 77
Nacionalne plačilne transakcije Za nacionalne
plačilne transakcije lahko države članice določijo krajši
najdaljši rok izvršitve od tistega, ki je določen v tem oddelku. Člen 78
Datum valute in razpoložljivost sredstev 1. Države članice zagotovijo,
da je datum valute odobritve prejemnikovega plačilnega računa v zvezi
z izvršitvijo plačilne transakcije najpozneje delovni dan, ko so sredstva
plačilne transakcije odobrena na računu prejemnikovega ponudnika plačilnih
storitev. Ponudnik plačilnih storitev prejemnika
plačila zagotovi, da je znesek plačilne transakcije na voljo
prejemniku plačila takoj po tem, ko se zadevni znesek knjiži v dobro na
račun ponudnika plačilnih storitev prejemnika plačila; to vključuje
plačila znotraj enega ponudnika plačilnih storitev. 2. Države članice
zagotovijo, da datum valute obremenitve plačnikovega plačilnega
računa v zvezi z izvršitvijo plačilne transakcije ni zgodnejši od
datuma, ko se navedeni plačilni račun obremeni za znesek
plačilne transakcije. Oddelek 3
Odgovornost Člen 79
Nepravilne enolične identifikacijske oznake 1. Če je prejemnik
plačila v plačilnem nalogu določen z enolično
identifikacijsko oznako, se šteje, da je bil plačilni nalog izvršen
pravilno glede prejemnika plačila, če se je izvršil prejemniku v
skladu z enolično identifikacijsko oznako. 2. Če je enolična
identifikacijska oznaka, ki jo predloži uporabnik plačilnih storitev,
nepravilna, ponudnik plačilnih storitev v skladu s členom 80 ni
odgovoren za neizvršitev ali nepravilno izvršitev plačilne transakcije. 3. Vendar si mora plačnikov
ponudnik plačilnih storitev v razumnih mejah prizadevati, da bi izterjal
znesek izvršene plačilne transakcije. 4. Za izterjavo lahko ponudnik
plačilnih storitev uporabniku plačilnih storitev zaračuna
nadomestilo, če je tako dogovorjeno v okvirni pogodbi. 5. Če uporabnik
plačilnih storitev predloži dodatne informacije poleg tistih,
določenih v členu 38(1)(a) ali členu 45(2)(b), je
ponudnik plačilnih storitev odgovoren samo za izvršitev plačilnih
transakcij v skladu z enolično identifikacijsko oznako, ki jo predloži
uporabnik plačilnih storitev. Člen 80
Neizvršitev, nepravilna izvršitev ali pozna izvršitev 1. Kadar je plačilni nalog
neposredno odredil plačnik, je ponudnik plačilnih storitev brez
poseganja v člen 63, člen 79(2) in (3) ter
člen 83 plačniku odgovoren za pravilno izvršitev plačilne
transakcije, razen če lahko dokaže plačniku in, če je ustrezno,
ponudniku plačilnih storitev prejemnika plačila, da je ponudnik
plačilnih storitev prejemnika plačila prejel znesek plačilne
transakcije v skladu s členom 74(1). V tem primeru je za
pravilno izvršitev plačilne transakcije prejemniku plačila odgovoren
ponudnik plačilnih storitev prejemnika plačila. Kadar je plačilni nalog plačnik odredil
prek tretjega ponudnika plačilnih storitev, je tretji ponudnik
plačilnih storitev brez poseganja v člen 63,
člen 79(2) in (3) ter člen 83 plačniku odgovoren
za pravilno izvršitev plačilne transakcije, razen če lahko dokaže
plačniku in, če je ustrezno, ponudniku plačilnih storitev, ki
vodi račun plačnika, da je ponudnik plačilnih storitev, ki vodi
račun plačnika, prejel odreditev plačila v skladu
s členom 69. V tem primeru je za pravilno izvršitev
plačilne transakcije prejemniku plačila odgovoren ponudnik
plačilnih storitev, ki vodi račun plačnika. Če je plačnikov ponudnik plačilnih
storitev ali tretji ponudnik plačilnih storitev odgovoren v skladu s prvim
ali drugim pododstavkom, zadevni ponudnik plačilnih storitev plačniku
brez odlašanja povrne znesek neizvršene oziroma nepravilno izvršene
plačilne transakcije in, če je ustrezno, na obremenjenem
plačilnem računu vzpostavi takšno stanje, kakršno bi bilo, če do
nepravilne izvršitve ne bi prišlo. Datum valute knjiženja v dobro na
plačilnem računu plačnika ne sme biti poznejši od datuma, ko je
bil znesek knjižen v breme. V primeru pozne izvršitve plačilne
transakcije se lahko plačnik odloči, da mora biti znesek knjižen na
plačilnem računu prejemnika plačila najpozneje na dan, ko bi
moral biti knjižen v primeru pravilno izvršene transakcije. Če je ponudnik plačilnih storitev
prejemnika plačila odgovoren v skladu s prvim pododstavkom, da prejemniku
plačila takoj na voljo znesek plačilne transakcije in, če je
ustrezno, ustrezni znesek knjiži v dobro na njegov plačilni račun.
Znesek mora biti knjižen najpozneje na dan, ko bi moral biti knjižen v primeru
pravilno izvršene transakcije. V primeru neizvršene oziroma nepravilno izvršene
plačilne transakcije, kadar je plačilni nalog odredil plačnik,
ponudnik plačilnih storitev ne glede na odgovornost v skladu s tem
odstavkom na zahtevo nemudoma ukrepa, da bi izsledil plačilno transakcijo,
plačnika pa obvesti o rezultatih njegovih prizadevanj. To je za
plačnika brezplačno. 2. Kadar je plačilni nalog
odredil prejemnik plačila ali je bil odrejen prek njega, je ponudnik
plačilnih storitev brez poseganja v člen 63,
člen 79(2) in (3) ter člen 83 prejemniku plačila
odgovoren za pravilno posredovanje plačilnega naloga plačnikovemu
ponudniku plačilnih storitev v skladu s členom 74(3).
Če je ponudnik plačilnih storitev prejemnika plačila odgovoren v
skladu s tem pododstavkom, plačnikovemu ponudniku plačilnih storitev
takoj ponovno posreduje zadevni plačilni nalog. V primeru poznega
posredovanja plačilnega naloga mora biti znesek knjižen na plačilnem
računu prejemnika plačila najpozneje na dan, ko bi moral biti knjižen
v primeru pravilno izvršene transakcije. Poleg tega je ponudnik plačilnih storitev
prejemnika plačila brez poseganja v člen 63, člen 79(2) in
(3) ter člen 83 prejemniku plačila odgovoren za obravnavo
plačilne transakcije v skladu s svojimi obveznostmi iz člena 78.
Če je ponudnik plačilnih storitev prejemnika plačila odgovoren v
skladu s tem pododstavkom, zagotovi, da je znesek plačilne transakcije na
voljo prejemniku plačila takoj po tem, ko je znesek knjižen v dobro na
račun ponudnika plačilnih storitev prejemnika plačila. Znesek
mora biti na plačilnem računu prejemnika plačila knjižen
najpozneje na dan, ko bi moral biti knjižen v primeru pravilno izvršene
transakcije. V primeru neizvršene oziroma nepravilno izvršene
plačilne transakcije, za katero ponudnik plačilnih storitev
prejemnika plačila v skladu s prvim in drugim pododstavkom ni odgovoren,
je plačniku odgovoren plačnikov ponudnik plačilnih storitev.
Če je plačnikov ponudnik plačilnih storitev v tem smislu
odgovoren, plačniku po potrebi in brez odlašanja povrne znesek neizvršene
oziroma nepravilno izvršene plačilne transakcije in na obremenjenem
plačilnem računu vzpostavi takšno stanje, kakršno bi bilo, če do
nepravilne izvršitve ne bi prišlo. Datum valute knjiženja v dobro na
plačilnem računu plačnika ne sme biti poznejši od datuma, ko je
bil znesek knjižen v breme. V primeru pozne izvršitve plačilne
transakcije lahko plačnik odloči, da mora biti znesek knjižen na
plačilnem računu prejemnika plačila najpozneje na dan, ko bi
moral biti knjižen v primeru pravilno izvršene transakcije. V primeru neizvršene ali nepravilno izvršene
plačilne transakcije, kadar je plačilni nalog odredil prejemnik
plačila ali je bil odrejen prek njega, ponudnik plačilnih storitev ne
glede na odgovornost v skladu s tem odstavkom na zahtevo nemudoma ukrepa, da bi
izsledil plačilno transakcijo, prejemnika plačila pa obvesti o
rezultatih njegovih prizadevanj. To je brezplačno za prejemnika
plačila. 3. Ponudniki plačilnih
storitev so poleg tega odgovorni svojim uporabnikom plačilnih storitev za
vse zaračunane zneske, za katere odgovarjajo, in vse obresti, ki se
zaračunajo uporabniku plačilnih storitev zaradi neizvršitve ali nepravilne,
tudi pozne, izvršitve plačilne transakcije. Člen 81
Dodatna finančna nadomestila Vsa dodatna
finančna nadomestila poleg tistih, ki so predvidena v tem oddelku, se
lahko določijo v skladu z zakonodajo, ki se uporablja za pogodbo,
sklenjeno med uporabnikom in ponudnikom plačilnih storitev. Člen 82
Regresna pravica 1. Če je odgovornost
ponudnika plačilnih storitev v skladu s členom 80 mogoče
pripisati drugemu ponudniku plačilnih storitev ali posredniku, ta ponudnik
plačilnih storitev oziroma posrednik prvemu ponudniku plačilnih storitev
zagotovi nadomestilo za kakršno koli nastalo izgubo ali plačane zneske v
skladu s členom 80. To vključuje nadomestila, kadar kateri izmed
ponudnikov plačilnih storitev ne uporablja močne avtentikacije
strank. 2. Dodatna finančna
nadomestila se lahko določijo v skladu s sporazumi, sklenjenimi med
ponudniki plačilnih storitev in/ali posredniki, ter v skladu z zakonodajo,
ki se uporablja za sporazum, sklenjen med njimi. Člen 83
Oprostitev odgovornosti Odgovornost na
podlagi poglavij 2 in 3 se ne uporablja v primeru izjemnih in nepredvidljivih
okoliščin, na katere stranka, ki skuša uveljavljati te okoliščine, ne
more vplivati, posledice takšnih okoliščin pa bi bile kljub vsem
nasprotnim prizadevanjem neizogibne, ali v primerih, ko ponudnika
plačilnih storitev zavezujejo druge pravne obveznosti, ki jih ureja
nacionalna zakonodaja ali zakonodaja Unije. POGLAVJE 4
Varstvo podatkov Člen 84
Varstvo podatkov Kakršna koli
obdelava osebnih podatkov za namene te direktive se izvaja v skladu z Direktivo
95/46/ES, nacionalnimi predpisi, ki prenašajo Direktivo 95/46/ES, in Uredbo
(ES) št. 45/2001. POGLAVJE 5
Operativne in varnostne zahteve ter avtentikacija Člen 85
Zahteve glede varnosti in priglasitev incidentov 1. Za ponudnike plačilnih
storitev se uporablja Direktiva [direktiva o varnosti omrežij in informacij]
[OP, prosimo, vstavite številko direktive, ko bo sprejeta] in zlasti zahteve
glede upravljanja tveganj in poročanja o incidentih iz členov 14 in
15 Direktive. 2. Organ, določen v skladu
s členom 6(1) Direktive [direktiva o varnosti omrežij in informacij] [OP,
prosimo, vstavite številko direktive, ko bo sprejeta], brez odlašanja obvesti
pristojni organ v matični državi članici in organ EBA o priglasitvah
incidentov v zvezi z varnostjo omrežij in informacij, ki jih je prejel od ponudnikov
plačilnih storitev. 3. Po prejemu obvestila, in
če je ustrezno, organ EBA o tem uradno obvesti pristojne organe v drugih
državah članicah. 4. Poleg izpolnjevanja
določb člena 14(4) Direktive [direktiva o varnosti omrežij in
informacij] [OP, prosimo, vstavite številko direktive, ko bo sprejeta] ponudnik
plačilnih storitev, kadar lahko varnostni incident vpliva na finančne
interese uporabnikov plačilnih storitev ponudnika plačilnih storitev,
brez odlašanja obvesti uporabnike njegovih plačilnih storitev o incidentu
ter o možnih ukrepih, ki jih lahko sprejmejo sami, da bi zmanjšali negativne
učinke incidenta. Člen 86
Izvajanje in poročanje 1. Države članice
zagotovijo, da ponudniki plačilnih storitev organu, določenemu v
skladu s členom 6(1) Direktive [direktiva o varnosti omrežij in
informacij] [OP, prosimo, vstavite številko direktive, ko bo sprejeta], enkrat
letno zagotavljajo posodobljene informacije o oceni operativnih in varnostnih
tveganj, povezanih s plačilnimi storitvami, ki jih opravljajo, in o
ustreznosti ukrepov za zmanjšanje tveganj in nadzornih mehanizmov, ki se
izvajajo kot odziv na ta tveganja. Organ, določen v skladu s členom
6(1) Direktive [direktiva o varnosti omrežij in informacij] [OP, prosimo,
vstavite številko direktive, ko bo sprejeta], brez odlašanja pošlje kopijo teh
informacij pristojnemu organu v matični državi članici. 2. Brez poseganja v člena
14 in 15 Direktive [direktiva o varnosti omrežij in informacij] [OP, prosimo,
vstavite številko direktive, ko bo sprejeta] EBA v tesnem sodelovanju z ECB
pripravi smernice o vzpostavitvi, izvajanju in spremljanju varnostnih ukrepov,
po potrebi vključno s postopki certificiranja. Med drugim upošteva
standarde in/ali specifikacije, ki jih objavi Komisija v skladu s
členom 16(2) Direktive [direktiva o varnosti omrežij in informacij]
[OP, prosimo, vstavite številko direktive, ko bo sprejeta]. 3. EBA v tesnem sodelovanju z
ECB redno pregleduje smernice, in sicer najmanj vsaki dve leti. 4. Brez poseganja v
člena 14 in 15 Direktive [direktiva o varnosti omrežij in informacij]
[OP, prosimo, vstavite številko direktive, ko bo sprejeta] EBA izda smernice,
na podlagi katerih ponudniki plačilnih storitev lažje opredelijo glavne
incidente in okoliščine, v katerih mora plačilna institucija
priglasiti varnostni incident. Navedene smernice se izdajo do [vstavite datum –
dve leti od začetka veljavnosti te direktive]. Člen 87
Avtentikacija 1. Države članice
zagotovijo, da ponudnik plačilnih storitev opravi močno
avtentikacijo, ko plačnik odredi elektronsko plačilno transakcijo,
razen če smernice EBA dovoljujejo posebne izjeme na podlagi tveganj,
povezanih z opravljeno plačilno storitvijo. To velja tudi za tretjega
ponudnika plačilnih storitev, kadar odredi plačilno transakcijo v imenu
plačnika. Ponudnik plačilnih storitev, ki vodi račun,
omogoči tretjemu ponudniku plačilnih storitev, da se zanaša na
njegove metode za avtentikacijo, kadar deluje v imenu uporabnika plačilnih
storitev. 2. Kadar ponudnik plačilnih
storitev zagotavlja storitve iz točke 7 Priloge I, mora sam
dokazati svojo istovetnost pri ponudniku plačilnih storitev, ki vodi
račun imetnika računa. 3. EBA v tesnem sodelovanju z
ECB v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 izda smernice,
naslovljene na ponudnike plačilnih storitev iz člena 1(1) te
direktive, o najsodobnejših metodah za avtentikacijo strank in o vseh izjemah
pri uporabi močne avtentikacije strank. Navedene smernice se izdajo do
[vstavite datum – dve leti od dneva začetka veljavnosti te direktive]
in se redno posodabljajo, kadar je potrebno. POGLAVJE 6
Izvensodni pritožbeni postopki in postopki za izvensodno
reševanje sporov Oddelek 1
Pritožbeni postopki Člen 88
Pritožbe 1. Države članice
zagotovijo, da se vzpostavijo postopki, ki uporabnikom plačilnih storitev
in drugim zainteresiranim stranem, vključno z združenji potrošnikov,
omogočajo vlaganje pritožb pri pristojnih organih v zvezi
z domnevnimi kršitvami te direktive s strani ponudnika plačilnih
storitev. 2. Po potrebi in brez poseganja
v pravico, da vložijo pravno sredstvo pri sodišču v skladu z nacionalnim
procesnim pravom, pristojni organi v odgovoru obvestijo pritožnika o obstoju
izvensodnih pritožbenih postopkov in postopkov za izvensodno reševanje sporov,
vzpostavljenih v skladu s členom 91. Člen 89
Pristojni organi 1. Države članice imenujejo
pristojne organe za zagotavljanje in spremljanje dejanskega izpolnjevanja
določb te direktive. Navedeni pristojni organi sprejmejo vse potrebne
ukrepe za zagotavljanje takšnega izpolnjevanja. Pristojni organi so neodvisni od
ponudnikov plačilnih storitev. Navedeni pristojni organi so pristojni
organi v smislu člena 4(2) Uredbe 1039/2010. 2. Organi iz odstavka 1
morajo imeti vsa potrebna pooblastila za opravljanje svojih nalog. Kadar je za
zagotavljanje in spremljanje dejanskega izpolnjevanja določb te direktive
pristojnih več organov, države članice zagotovijo, da ti organi tesno
sodelujejo in učinkovito opravljajo svoje naloge. 3. V primeru kršitev ali
domnevnih kršitev določb nacionalne zakonodaje, sprejetih na podlagi
naslovov III in IV, so pristojni organi iz odstavka 1 tega člena tisti iz
matične države članice ponudnika plačilnih storitev, razen za
zastopnike in podružnice, ustanovljene v skladu s pravico do ustanavljanja, za
katere so pristojni organi države članice gostiteljice. 4. Države članice Komisijo
obvestijo o pristojnih organih iz odstavka 1, ki so jih imenovale,
najpozneje do [... eno leto po začetku veljavnosti te direktive]. Komisijo
obvestijo o morebitni delitvi nalog med temi organi. O vsaki naknadni spremembi
v zvezi z imenovanjem in pristojnostmi navedenih organov takoj obvestijo
Komisijo. Oddelek 2
Izvensodni postopki za reševanje sporov in sankcije Člen 90
Notranje reševanje sporov 1. Države članice
zagotovijo, da ponudniki plačilnih storitev vzpostavijo ustrezne in
učinkovite postopke za reševanje pritožb potrošnikov za obravnavanje
pritožb uporabnikov plačilnih storitev v zvezi s pravicami in obveznostmi,
ki izhajajo iz te direktive. 2. Države članice
zahtevajo, da si ponudniki plačilnih storitev prizadevajo, kolikor je
mogoče, pisno odgovoriti na pritožbe uporabnikov plačilnih storitev
in obravnavati vse zadeve v ustreznemu času, najpozneje pa v 15 delovnih
dneh. V izjemnih primerih, če odgovor ne more biti zagotovljen v 15
delovnih dneh zaradi razlogov, na katere ponudnik plačilnih storitev ne
more vplivati, mora ta poslati začasni odgovor, v katerem jasno navede
razloge za zamudo pri odgovoru na pritožbo in določi rok, v katerem bo
potrošnik prejel končni odgovor. Ta rok v nobenem primeru ne sme biti
daljši od dodatnih 30 delovnih dni. 3. Ponudnik plačilnih
storitev obvesti uporabnika plačilnih storitev o subjektih za izvensodno
reševanje sporov, ki so pristojni za obravnavo sporov v zvezi s pravicami in
obveznostmi, ki izhajajo iz te direktive. 4. Informacije iz odstavka 2
morajo biti enostavno, neposredno, vidno in trajno dostopne na spletni strani
ponudnika plačilnih storitev, če ta obstaja, v splošnih pogojih
pogodb, sklenjenih med ponudnikom in uporabnikom plačilnih storitev, ter
na računih, povezanih s takimi pogodbami. V njih mora biti navedeno, kako
se lahko pridobijo nadaljnje informacije o zadevnem subjektu za izvensodno
reševanje sporov in pogojih za uporabo subjekta. Člen 91
Izvensodno reševanje sporov 1. Države članice
zagotovijo, da se v skladu z zadevno nacionalno zakonodajo in zakonodajo Unije
in ob uporabi obstoječih organov, če je ustrezno, vzpostavijo
ustrezni in učinkoviti izvensodni pritožbeni postopki ter postopki za
izvensodno reševanje sporov med uporabniki in ponudniki plačilnih storitev
v zvezi s pravicami in obveznostmi, ki izhajajo iz te direktive. Države
članice zagotovijo, da se taki postopki uporabljajo za ponudnike
plačilnih storitev in da zajemajo tudi dejavnosti imenovanih zastopnikov. 2. Države članice
zahtevajo, da organi iz odstavka 1 sodelujejo pri reševanju čezmejnih
sporov v zvezi s pravicami in obveznostmi, ki izhajajo iz te direktive. Člen 92
Sankcije 1. Države članice
zagotovijo, da lahko ponudniki plačilnih storitev in tretji ponudniki
plačilnih storitev odgovarjajo za kršitve nacionalnih določb,
sprejetih v skladu s to direktivo. 2. Brez poseganja v pravico
držav članic, da izrekajo kazenske sankcije, države članice
zagotovijo, da lahko pristojni organi sprejemajo ustrezne upravne ukrepe in
izrekajo upravne sankcije, kadar ponudniki plačilnih storitev in tretji
ponudniki plačilnih storitev iz odstavka 1 kršijo nacionalne
predpise, sprejete pri prenosu te direktive, ter zagotovijo, da se uporabljajo.
Navedeni ukrepi in sankcije morajo biti učinkoviti, sorazmerni in
odvračilni. NASLOV V
DELEGIRANI AKTI Člen 93
Delegirani akti Komisija je v skladu s
členom 94 pooblaščena za sprejetje delegiranih aktov v zvezi s: (a)
prilagoditvijo sklica na Priporočilo
2003/361/ES v členu 4(29), če se to priporočilo spremeni; (b)
posodobitvijo zneskov iz člena 27(1) in
člena 66(1), da se upoštevajo inflacija in večje spremembe na
trgu. Člen 94
Izvajanje pooblastila 1. Pooblastilo za sprejetje
delegiranih aktov se na Komisijo prenese pod pogoji, določenimi v tem
členu. 2. Pooblastilo iz
člena 93 se na Komisijo prenese za nedoločen čas, in sicer
od [vstavite datum – začetek veljavnosti zakonodajnega akta]. 3. Pooblastilo iz
člena 93 lahko kadar koli prekličeta Evropski parlament ali
Svet. S sklepom o preklicu prekličeta pooblastilo, na katerega se sklep nanaša.
Preklic začne veljati dan po objavi sklepa v Uradnem listu Evropske unije
ali na poznejši datum, določen v njem. Sklep ne vpliva na veljavnost že
veljavnih delegiranih aktov. 4. Komisija takoj po sprejetju
delegiranega akta o tem hkrati obvesti Evropski parlament in Svet. 5. Delegirani akt, sprejet v
skladu s členom 93, začne veljati samo, če mu niti Evropski
parlament niti Svet ne nasprotujeta v roku dveh mesecev od uradnega obvestila
Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu, ali če sta pred iztekom tega
roka tako Evropski parlament kot Svet uradno obvestila Komisijo, da mu ne bosta
nasprotovala. Na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta se ta rok podaljša za
dva meseca. NASLOV VI
KONČNE
DOLOČBE Člen 95
Popolna uskladitev 1. Kolikor ta direktiva vsebuje
usklajene določbe, države članice brez poseganja v
člen 31(2), člen 34, člen 35(2),
člen 48(6), člen 50(3), člen 51(3),
člen 54(2), člen 56(2), člen 77 in
člen 96 ne ohranijo ali uvedejo drugih določb, razen tistih,
določenih v tej direktivi. 2. Če država članica
uporabi katero od možnosti iz odstavka 1, o tem in o vseh naknadnih spremembah
obvesti Komisijo. Komisija objavi informacije na spletni strani ali na drug,
lahko dostopen način. 3. Države članice
zagotovijo, da ponudniki plačilnih storitev ne odstopajo v škodo
uporabnikov plačilnih storitev od določb nacionalne zakonodaje za
izvajanje te direktive ali uskladitev z njenimi določbami, razen če
je to v direktivi izrecno določeno. Vendar se lahko
ponudniki plačilnih storitev odločijo, da bodo uporabnikom
plačilnih storitev odobrili ugodnejše pogoje. Člen 96
Klavzula o pregledu Komisija v petih
letih od začetka veljavnosti te direktive Evropskemu parlamentu, Svetu,
Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Evropski centralni banki predstavi
poročilo o izvajanju in učinku te direktive ter zlasti o ustreznosti
in učinku pravil v zvezi z nadomestili, določenimi v
členu 55(3) in (4). Člen 97
Prehodna določba 1. Države članice pravnim
osebam, ki so pred [OP, prosimo, vstavite končni datum za prenos]
začele opravljati dejavnosti kot plačilna institucija v skladu z
nacionalnimi zakoni, ki prenašajo Direktivo 2007/64/ES, dovolijo, da še naprej
opravljajo navedene dejavnosti v skladu z zahtevami iz Direktive 2007/64/ES, ne
da bi morale zaprositi za dovoljenje v skladu s členom 5 te direktive ali
spoštovati druge določbe iz naslova II te direktive ali določbe, na
katere se sklicuje v naslovu II te direktive do [OP, prosimo, vstavite
končni datum za prenos + 6 mesecev]. Države članice od pravnih oseb iz prvega pododstavka
zahtevajo, da predložijo vse ustrezne podatke pristojnim organom in tako
slednjim omogočijo, da do [OP, prosimo, vstavite končni datum za
prenos + 6 mesecev] presodijo, ali navedene pravne osebe izpolnjujejo
zahteve iz te direktive, in če jih ne, katere ukrepe je treba sprejeti, da
se zagotovi izpolnjevanje zahtev, oziroma ali je navedenim pravnim osebam
primerno odvzeti dovoljenje. Pravnim osebam iz prvega pododstavka, ki ob
preveritvi s strani pristojnih organov izpolnjujejo zahteve iz naslova II te
direktive, se izda dovoljenje in se jih vpiše v register matične države
članice in register EBA iz členov 13 in 14 te direktive. Če
navedene pravne osebe ne izpolnijo zahtev iz naslova II te direktive do [OP,
prosimo, vstavite končni datum za prenos + 6 mesecev], se jim v skladu
s členom 30 te direktive prepove opravljanje plačilnih storitev. 2. Države članice lahko
določijo, da se pravnim osebam iz prvega pododstavka odstavka 1 tega
člena samodejno izda dovoljenje in se jih vpiše v njihov nacionalni
register domače države članice in register EBA iz členov 13
in 14, če pristojni organi že imajo dokazila, da so izpolnjene zahteve iz
členov 5 in 10. Pristojni organi pred izdajo dovoljenja o tem
obvestijo zadevne subjekte. 3. Države članice pravnim
ali fizičnim osebam, ki so pred [OP, prosimo, vstavite končni
datum za prenos] začele opravljati dejavnosti kot plačilna
institucija v smislu te direktive in ki jim je bila dovoljena opustitev v
skladu s členom 26 Direktive 2007/64/ES, dovolijo, da še naprej opravljajo
navedene dejavnosti v zadevnih državah članicah v skladu z Direktivo
2007/64/ES do [OP, prosimo, vstavite končni datum za prenos + 12
mesecev], ne da bi morale pridobiti dovoljenje v skladu s
členom 5 ali 27 te direktive ali izpolnjevati druge določbe iz
naslova II te direktive ali določbe, na katere se sklicuje v naslovu II te
direktive. Vsem osebam, ki jim ni bilo izdano dovoljenje ali jim ni bila
dovoljena opustitev v tem obdobju v skladu s to direktivo, je prepovedano
opravljati plačilne storitve v skladu s členom 30 te direktive. Člen 98
Spremembe Direktive 2002/65/ES V členu 4
Direktive 2002/65/ES se odstavek 5 nadomesti z naslednjim: „5. Kadar se uporablja tudi Direktiva [OP,
prosimo, vnesite številko te direktive] Evropskega parlamenta in Sveta*, se
določbe glede obveščanja iz člena 3(1) te direktive, razen
pododstavkov (2)(c) do (g), (3)(a), (d) in (e) ter (4)(b), nadomestijo s
členi 37, 38, 44 in 45 navedene direktive.“ * Direktiva ... Evropskega parlamenta in Sveta z
dne [vstavite polni naslov](UL L..). Člen 99
Sprememba Direktive 2013/36/EU V Prilogi I k
Direktivi 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta[50] se točka 4 nadomesti
z naslednjim: „(4) Plačilne storitve,
kot so opredeljene v členu 4(3) Direktive 2014/XX/EU Evropskega
parlamenta in Sveta* [OP, prosimo, vstavite naslov in številko te direktive,
ko bo sprejeta].“ *Direktiva ... Evropskega parlamenta in
Sveta z dne ... Člen 100
Spremembe Direktive 2009/110/ES V členu 18 Direktive 2009/110/ES se doda naslednji
odstavek 4: „4. Države članice institucijam za izdajo
elektronskega denarja, ki so še pred sprejetjem Direktive [OP, prosimo,
vstavite številko te direktive] Evropskega parlamenta in Sveta* začele
opravljati dejavnosti v skladu s to direktivo in Direktivo 2007/64/ES v državi
članici, v kateri deluje poslovodstvo, dovolijo, da še naprej opravljajo
navedene dejavnosti v navedeni državi članici ali v drugi državi
članici, ne da bi morale zaprositi za dovoljenje v skladu s
členom 3 te direktive ali izpolnjevati druge zahteve iz naslova II te
direktive ali zahteve, na katere se sklicuje v naslovu II te direktive [OP,
prosimo, vstavite končni datum za prenos + 6 mesecev]. Države članice od pravnih oseb iz prvega pododstavka
zahtevajo, da predložijo vse ustrezne podatke pristojnim organom in jim tako
omogočijo, da do [OP, prosimo, vstavite končni datum za prenos + 6
mesecev] presodijo, ali navedene pravne osebe izpolnjujejo zahteve iz
naslova II te direktive, in če jih ne, katere ukrepe je treba
sprejeti, da se zagotovi izpolnjevanje zahtev, oziroma ali je navedenim pravnim
osebam primerno odvzeti dovoljenje. Pravnim osebam iz prvega pododstavka, ki ob preveritvi s
strani pristojnih organov izpolnjujejo zahteve iz naslova II te direktive, se
izda dovoljenje in se jih vpiše v register. Če navedene pravne osebe ne
izpolnijo zahtev iz naslova II te direktive do [OP, prosimo, vstavite
končni datum za prenos + 6 mesecev], se jim prepove izdaja elektronskega
denarja.“ * Direktiva ... Evropskega parlamenta in Sveta z dne
[vstavite polni naslov](UL L..). Člen 101
Razveljavitev Direktiva 2007/64/ES se razveljavi z učinkom od [OP,
prosimo, vstavite datum – dan po datumu, določenem v prvem pododstavku
člena 102(2)]. Vsako sklicevanje
na razveljavljeno direktivo se šteje za sklicevanje na to direktivo in se bere
v skladu s korelacijsko tabelo v Prilogi II. Člen 102
Prenos 1. Države članice
najpozneje [dve leti po sprejetju] sprejmejo in objavijo zakone in druge
predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo. Komisiji nemudoma
sporočijo besedilo navedenih pravnih aktov. 2. Navedene pravne akte
začnejo uporabljati […]. Države članice se v sprejetih pravnih
aktih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi
uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice. 3. Države članice Komisiji
sporočijo besedilo glavnih določb nacionalne zakonodaje, sprejete na
področju, ki ga ureja ta direktiva. Člen 103 Ta direktiva
začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije. Člen 104 Ta direktiva je
naslovljena na države članice. V Bruslju, Za Evropski parlament Za
Svet Predsednik Predsednik PRILOGA I
PLAČILNE STORITVE (TRETJA
OPREDELITEV V ČLENU 4) 1. Storitve, ki omogočajo
polog gotovine na plačilni račun, in vse dejavnosti, ki so potrebne
za upravljanje plačilnega računa. 2. Storitve, ki omogočajo
dvig gotovine s plačilnega računa, in vse dejavnosti, ki so
potrebne za upravljanje plačilnega računa. 3. Izvrševanje plačilnih
transakcij, vključno s prenosom sredstev na plačilnem
računu pri ponudniku plačilnih storitev uporabnika ali pri drugem
ponudniku plačilnih storitev: (a)
izvrševanje direktnih obremenitev, vključno z
enkratnimi direktnimi obremenitvami, (b)
izvrševanje plačilnih transakcij s
plačilno kartico ali podobno napravo, (c)
izvrševanje kreditnih plačil, vključno s
trajnimi nalogi. 4. Izvrševanje plačilnih
transakcij, pri katerih so sredstva krita z odobritvijo posojila uporabniku
plačilnih storitev: (a)
izvrševanje direktnih obremenitev, vključno z
enkratnimi direktnimi obremenitvami, (b)
izvrševanje plačilnih transakcij s
plačilno kartico ali podobno napravo, (c)
izvrševanje kreditnih plačil, vključno s
trajnimi nalogi. 5. Izdajanje plačilnih
instrumentov in/ali pridobivanje plačilnih transakcij. 6. Denarna nakazila. 7. Storitve, ki temeljijo na
dostopu do plačilnih računov in jih zagotavlja ponudnik
plačilnih storitev, ki ni ponudnik plačilnih storitev, ki vodi
račune, v obliki: (a)
storitev odreditve plačil, (b)
storitev zagotavljanja podatkov o računih. PRILOGA II
KORELACIJSKA TABELA Ta direktiva: || Direktiva 2007/64/ES: || člen 1(1) || člen 1(1) || člen 1(2) || člen 1(2) || člen 2(1) || člen 2(1) || člen 2(2) || člen 2(2) || člen 2(3) || člen 2(3) || člen 3 točka o) izbrisana || člen 3 || člen 4 dodane opredelitve || člen 4 || || || člen 5 – dodana pravila za zahteve za izdajo dovoljenja || člen 5 člen 6 || člen 6 || člen 7(1) || člen 7(1) || člen 7(2) || člen 7(2) || člen 7(3) || člen 7(3) || člen 8(1) || člen 8(1) || člen 8(2) || člen 8(2) || člen 8(3) || člen 8(3) || člen 9(1) || člen 9(1) || || || člen 9(2), 9 (3) in (4) izbrisan || člen 9(2) člen 10(1) || člen 10(1) || člen 10(2) || člen 10(2) || člen 10(3) || člen 10(3) || člen 10(4) || člen 10(4) || člen 10(5) || člen 10(5) || člen 10(6) || člen 10(6) || člen 10(7) || člen 10(7) || člen 10(8) || člen 10(8) || člen 10(9) || člen 10(9) || člen 11 || člen 11 || člen 12(1) || člen 12(1) || člen 12(2) || člen 12(2) || člen 12(3) || člen 12(3) || člen 13 || člen 13 || člen 14(1) || || člen 14(2) || || člen 14(3) || || člen 14(4) || || člen 15 || člen 14 || člen 16(1) || člen 15(1) || člen 16(2) || člen 15(2) || člen 16(3) || člen 15(3) || člen 16(4) || člen 15(4) || člen 17(1) || člen 16(1) || člen 17(2) || člen 16(2) || člen 17(3) || || člen 17(4) || člen 16(3) || člen 17(5) || člen 16(4) || člen 17(6) || člen 16(5) || člen 18(1) || člen 17(1) || člen 18(2) || člen 17(2) || člen 18(3) || člen 17(3) || člen 18(4) || člen 17(4) || člen 18(5) || člen 17(5) || člen 18(6) || člen 17(6) || člen 18(7) || člen 17(7) || člen 18(8) || člen 17(8) || člen 18(9) || || člen 19(1) || člen 18(1) || člen 19(2) || člen 18(2) || člen 20 || člen 19 || člen 21(1) || člen 20(1) || člen 21(2) || člen 20(2) || člen 21(3) || člen 20(3) || člen 21(4) || člen 20(4) || člen 21(5) || člen 20(5) || člen 22(1) || člen 21(1) || člen 22(2) || člen 21(2) || člen 22(3) || člen 21(3) || člen 23(1) || člen 22(1) || člen 23(2) || člen 22(2) || člen 23(3) || člen 22(3) || člen 24(1) || člen 23(1) || člen 24(2) || člen 23(2) || člen 25(1) || člen 24(1) || člen 25(2)(d) dodan || člen 24(2) || člen 26(1) || člen 25(1) || člen 26(2) || člen 25(2) || člen 26(3) || člen 25(3) || člen 26(4) || člen 25(4) || člen 26(5) || člen 25(5) || člen 26(6) || || člen 26(7) || || člen 26(8) || || člen 26(9) || || člen 27(1) || člen 26(1) || člen 27(2) || člen 26(2) || člen 27(3) || člen 26(3) || člen 27(4) || člen 26(4) || člen 27(5) || člen 26(5) || člen 27(6) || člen 26(6) || člen 28 || člen 27 || člen 29(1) || člen 28(1) || člen 29(2)(c) izbrisan || člen 28(2) || člen 30(1) || člen 29 || člen 30(2) || || člen 31(1) || člen 30(1) || člen 31(2) || člen 30(2) || člen 31(3) || člen 30(3) || člen 32 || člen 31 || člen 33(1) || člen 32(1) || člen 33(2) || člen 32(2) || člen 33(3) || člen 32(3) || člen 34 || člen 33 || člen 35(1) || člen 34(1) || člen 35(2) || člen 34(2) || člen 36(1) || člen 35(1) || člen 36(2) || člen 35(2) || člen 37(1) || člen 36(1) || člen 37(2) || člen 36(2) || člen 37(3) || člen 36(3) || člen 38(1) || člen 37(1) || člen 38(2) || || člen 38(3) || člen 37(2) || člen 39 || || člen 40 || || člen 41 || člen 38 || člen 42 || člen 39 || člen 43 || člen 40 || člen 44(1) || člen 41(1) || člen 44(2) || člen 41(2) || člen 44(3) || člen 41(3) || člen 45(1) || člen 42(1) || člen 45(2) || člen 42(2) || člen 45(3) || člen 42(3) || člen 45(4) || člen 42(4) || člen 45(5) || člen 42(5) || člen 45(6) || člen 42(6) || člen 45(7) || člen 42(7) || člen 46 || člen 43 || člen 47(1) || člen 44(1) || člen 47(2) || člen 44(2) || člen 47(3) || člen 44(3) || člen 48(1) || člen 45(1) || člen 48(2) || člen 45(2) || člen 48(3) || člen 45(3) || člen 48(4) || člen 45(4) || člen 48(5) || člen 45(5) || člen 48(6) || člen 45(6) || člen 49 || člen 46 || člen 50(1) || člen 47(1) || člen 50(2) || člen 47(2) || člen 50(3) || člen 47(3) || člen 51(1) || člen 48(1) || člen 51(2) || člen 48(2) || člen 51(3) || člen 48(3) || člen 52(1) || člen 49(1) || člen 52(2) || člen 49(2) || člen 53(1) || člen 50(1) || člen 53(2) || člen 50(2) || člen 54(1) || člen 51(1) || člen 54(2) || člen 51(2) || člen 54(3) || člen 51(3) || člen 54(4) || člen 51(4) || člen 55(1) || člen 52(1) || člen 55(2) || člen 52(2) || člen 55(3) || člen 52(3) || člen 55(4) || || člen 56(1) || člen 53(1) || člen 56(2) || člen 53(2) || člen 56(3) || člen 53(3) || člen 57(1) || člen 54(1) || člen 57(2) || člen 54(2) || člen 57(3) || člen 54(3) || člen 57(4) || člen 54(4) || člen 58(1) || || člen 58(2) || || člen 58(3) || || člen 58(4) || || člen 59(1) || || člen 59(2) || || člen 59(3) || || člen 60(1) || člen 55(1) || člen 60(2) || člen 55(2) || člen 60(3) || člen 55(3) || člen 60(4) || člen 55(4) || člen 61(1) || člen 56(1) || člen 61(2) || člen 56(2) || člen 62(1) || člen 57(1) || člen 62(2) || člen 57(2) || člen 63(1) || člen 58 || člen 63(2) || || člen 64(1) || člen 59(1) || člen 64(2) || člen 59(2) || člen 65(1) || člen 60(1) || člen 65(2) || || člen 65(3) || člen 60(2) || člen 66(1) || člen 61(1) in (2) || člen 66(2) || člen 61(4) in (5) || člen 67(1) || člen 62(1) || člen 67(2) || člen 62(2) || člen 67(3) || člen 62(3) || člen 68(1) || člen 63(1) || člen 68(2) || člen 63(2) || člen 69(1) || člen 64(1) || člen 69(2) || člen 64(2) || člen 70(1) || člen 65(1) || člen 70(2) || člen 65(2) || člen 70(3) || člen 65(3) || člen 71(1) || člen 66(1) || člen 71(2) || člen 66(2) || člen 71(3) || člen 66(3) || člen 71(4) || člen 66(4) || člen 71(5) || člen 66(5) || člen 72(1) || člen 67(1) || člen 72(2) || člen 67(2) || člen 72(3) || člen 67(3) || člen 73(1) || člen 68(1) || člen 73(2) || člen 68(2) || člen 74(1) || člen 69(1) || člen 74(2) || člen 69(2) || člen 74(3) || člen 69(3) || člen 75 || člen 70 || člen 76 || člen 71 || člen 77 || člen 72 || člen 78(1) || člen 73(1) || člen 78(2) || člen 73(2) || člen 79(1) || člen 74(1) || člen 79(2) || člen 74(2) || člen 79(3) || člen 74(2) || člen 79(4) || člen 74(2) || člen 79(5) || člen 74(3) || člen 80(1) || člen 75(1) || člen 80(2) || člen 75(2) || člen 80(3) || člen 75(3) || člen 81 || člen 76 || člen 82(1) || člen 77(1) || člen 82(2) || člen 77(2) || člen 83 || člen 78 || člen 84 || člen 79 || člen 85(1) || || člen 85(2) || || člen 85(3) || || člen 85(4) || || člen 86(1) || || člen 86(2) || || člen 86(3) || || člen 86(4) || || člen 87(1) || || člen 87(2) || || člen 87(3) || || člen 88(1) || člen 80(1) || člen 88(2) || člen 80(2) || člen 89(1) || || člen 89(2) || || člen 89(3) || člen 82(2) || člen 89(4) || || člen 90(1) || || člen 90(2) || || člen 90(3) || || člen 91(1) || člen 83(1) || člen 91(2) || člen 83(2) || člen 92(1) || || člen 92(2) || || člen 93 || člen 84 || člen 94(1) || || člen 94(2) || || člen 94(3) || || člen 94(4) || || člen 94(5) || || člen 95(1) || člen 86(1) || člen 95(2) || člen 86(2) || člen 95(3) || člen 86(3) || člen 96 || člen 87 || člen 97 || člen 88 || člen 98(1) || || člen 98(2) || || člen 99(1) || || člen 99(2) || || || || člen 101 || || člen 102(1) || člen 94(1) || člen 102(2) || člen 94(1) || člen 102(3) || člen 94(2) || člen 103 || člen 95 || člen 104 || člen 96 || Priloga I || Priloga || PRILOGA III
Ocena finančnih posledic zakonodajnega predloga – agencije 1. OKVIR PREDLOGA/POBUDE 1.1. Naslov predloga/pobude 1.2. Zadevna področja v
strukturi ABM/ABB 1.3. Vrsta predloga/pobude 1.4. Cilji 1.5. Utemeljitev predloga/pobude 1.6. Trajanje ukrepa in
finančnih posledic 1.7. Načrtovani načini
upravljanja 2. UKREPI UPRAVLJANJA 2.1. Pravila o spremljanju in
poročanju 2.2. Upravljavski in kontrolni
sistem 2.3. Ukrepi za preprečevanje
goljufij in nepravilnosti 3. OCENA FINANČNIH
POSLEDIC PREDLOGA/POBUDE 3.1. Zadevni razdelki
večletnega finančnega okvira in odhodkovne proračunske vrstice 3.2. Ocenjene posledice za odhodke
3.2.1. Povzetek ocenjenih posledic za
odhodke 3.2.2. Ocenjene posledice za
odobritve [organa] 3.2.3. Ocenjene posledice za
človeške vire [organa] 3.2.4. Skladnost z veljavnim
večletnim finančnim okvirom 3.2.5. Udeležba tretjih oseb pri
financiranju 3.3. Ocenjene posledice za
prihodke OCENA
FINANČNIH POSLEDIC ZAKONODAJNEGA PREDLOGA 1. OKVIR PREDLOGA/POBUDE 1.1. Naslov predloga/pobude Direktiva
Evropskega parlamenta in Sveta o plačilnih storitvah na notranjem trgu, o
spremembah direktiv 2002/65/ES in 2013/36/EU ter o razveljavitvi Direktive
2007/64/ES. 1.2. Zadevna področja v
strukturi ABM/ABB[51] Notranji trg –
maloprodajne finančne storitve. Varstvo
potrošnikov – finančne storitve. 1.3. Vrsta predloga/pobude ¨ Predlog/pobuda se nanaša na nov ukrep.
1.4. Cilji 1.4.1. Večletni strateški cilji
Komisije, ki naj bi bili doseženi s predlogom/pobudo Spodbujanje
pametne in vključujoče rasti. Ekonomska,
socialna in teritorialna kohezija. 1.4.2. Posamezni cilji in zadevne
dejavnosti v strukturi ABM/ABB Razviti vseevropski trg za elektronska plačila,
kar bo potrošnikom, trgovcem na drobno in drugim udeležencem na trgu
omogočilo, da v celoti izkoristijo prednosti notranjega trga EU. Odpraviti vrzeli na področju standardizacije in
interoperabilnosti za kartična, spletna in mobilna plačila. Odpraviti ovire za konkurenco, zlasti pri
kartičnih in spletnih plačilih. Uskladiti prakse pri zaračunavanju nadomestil
in usmerjanju potrošnikov za plačilne storitve po vsej EU. Zagotoviti, da so nove vrste plačilnih storitev
in instrumentov zajete v regulativnem okviru za plačila malih vrednosti v
EU. Zagotoviti dosledno uporabo zakonodajnega okvira
(direktive o plačilnih storitvah) in uskladiti izvajanje v praksi
predpisov o izdaji dovoljenj in nadzoru za plačilne storitve v vseh državah
članicah. Zagotoviti ustrezno in dosledno zaščito
interesov potrošnikov na področju plačilnih transakcij, vključno
z razširitvijo regulativne zaščite na nove načina izvajanja
plačilnih transakcij in inovativne plačilne storitve. 1.4.3. Pričakovani rezultati in
posledice Navedite, kakšne
posledice naj bi imel(-a) predlog/pobuda za upravičence/ciljne skupine. Predlagane
spremembe bodo zagotovile večjo pravno jasnost in enake konkurenčne
pogoje, kar bo privedlo do nižanja stroškov in cen za uporabnike plačilnih
storitev, večje izbire in preglednosti pri plačilnih storitvah, manj
ovir za inovativne plačilne storitve ter zagotovilo varnost in preglednost
plačilnih storitev. Cilj predlaganih ukrepov je, da se to izvede
tehnološko nevtralno, tako da bo uporabno tudi, ko se bodo plačilne
storitve nadalje razvijale. Ti cilji bodo doseženi s posodobitvijo in
dopolnitvijo obstoječega okvira za plačilne storitve,
določitvijo pravil za povečanje preglednosti, inovacij in varnosti na
področju plačil malih vrednosti ter povečanjem skladnosti med
nacionalnimi predpisi s posebnim poudarkom na legitimnih potrebah potrošnikov. 1.4.4. Kazalniki rezultatov in
posledic Ko bo
direktivo začela uporabljati vsaj velika večina držav članic, bo
Komisija ocenila izvajanje in učinke te direktive na podlagi ocene
skladnosti nacionalnih izvedbenih ukrepov in študije učinkov direktive na
trg. O rezultatih in predlaganih nadaljnjih ukrepih bo poročala Evropskemu
parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Evropski centralni
banki. 1.5. Utemeljitev predloga/pobude 1.5.1. Potrebe, ki jih je treba
zadovoljiti kratkoročno ali dolgoročno Direktiva bo izboljšala delovanje notranjega trga za
plačilne storitve in bolj na splošno za vse blago in storitve, saj obstaja
potreba po inovativnih, učinkovitih in varnih načinih
plačevanja. Osredotoča se zlasti na: ¨ zagotovitev
enakih konkurenčnih pogojev vsem kategorijam ponudnikov plačilnih
storitev, vključno z novimi ponudniki, kar povečuje izbiro,
učinkovitost, preglednost in varnost plačil malih vrednosti; ¨ zmanjšanje
ovir za izvajanje inovativnih čezmejnih kartičnih, spletnih in
mobilnih plačilnih storitev, ker zagotavlja enoten trg za vsa plačila
malih vrednosti. Poleg tega bo direktiva zagotovila
pravo ravnovesje med visoko ravnjo varstva potrošnikov in konkurenčnostjo
podjetij, zato bodo morali trgovci zaračunana nadomestila omejiti na
dejansko nastale stroške. Olajšala bo tudi ekonomske transakcije znotraj Unije, kar
bo prispevalo k doseganju širših ciljev strategije EU 2020 in spodbujanju nove
rasti. 1.5.2. Dodana vrednost ukrepanja EU V skladu z
načeloma subsidiarnosti in sorazmernosti iz člena 5 Pogodbe o
Evropski uniji države članice ciljev tega predloga ne morejo zadovoljivo
doseči in se zato lahko lažje dosežejo na ravni Unije. Integriran evropski
trg elektronskih plačil malih vrednosti prispeva k doseganju cilja iz
člena 3 Pogodbe o Evropski uniji, ki določa vzpostavitev notranjega
trga. Koristi integracije trga vključujejo večjo konkurenco med ponudniki
plačilnih storitev ter več izbire, inovativnosti in varnosti za
uporabnike plačilnih storitev, zlasti potrošnike. Integrirani trg
plačil, ki temelji na omrežjih, ki presegajo nacionalne meje, po svoji
naravi zahteva pristop na ravni EU, saj se morajo zaradi doseganja pravne varnosti
in enakih konkurenčnih pogojev za vse udeležence na trgu v vseh državah
članicah uporabljati usklajena načela, pravila, postopki in
standardi. Alternativa pristopu, ki zajema sodelovanje celotne Skupnosti, bi
bil sistem večstranskih ali dvostranskih sporazumov, katerih zapletenost
in stroški bi bili preveliki v primerjavi z zakonodajo na ravni EU. Morebitno
posredovanje na ravni EU je zato v skladu z načelom subsidiarnosti. 1.5.3. Spoznanja iz podobnih izkušenj
v preteklosti Analiza
veljavnega regulativnega okvira in zlasti direktive o plačilnih storitvah
je izpostavila naslednja vprašanja: – Nedosledna
uporaba obstoječih pravil v državah članicah zaradi velikega števila
možnosti in pogosto zelo splošnih meril za uporabo. Zlasti se zdi, da so
nekatere izjeme, določene v direktivi o plačilnih storitvah,
preveč splošne ali zastarele glede na razvoj trga in se razlagajo zelo
različno. Vrzeli v področju uporabe nastajajo tudi pri plačilih,
kjer se ena stran transakcije nahaja zunaj EGP, in plačilih v valutah
držav, ki niso članice EU, kar povzroča nadaljnjo razdrobljenost
trga, regulativno arbitražo in izkrivljanje konkurence. – Pravna
praznina za nekatere nove ponudnike spletnih storitev, kot so tretji ponudniki,
ki ponujajo odrejanje plačil prek spletnega bančništva. Te storitve
predstavljajo izvedljivo in pogosto cenejšo alternativo kartičnim
plačilom in so zanimive tudi za potrošnike, ki nimajo kartic. Vendar
trenutni poslovni modeli vzbujajo nekatere pomisleke v bankah in določenih
državah članicah, ker obstoječi zakonodajni okvir trenutno ne zajema
teh ponudnikov. Pravna praznina lahko omeji inovacije in ustreznost pogojev
dostopa na trg. – Pomanjkanje
standardizacije in interoperabilnosti različnih možnosti plačevanja
(kartična, spletna in mobilna plačila) z različnih vidikov in v
različnem obsegu, zlasti na čezmejni ravni, kar je še slabše zaradi
šibkih upravljavskih ureditev za evropski trg plačil malih vrednosti. Zaradi
različnih in neskladnih praks zaračunavanja nadomestil (za uporabo
posameznega plačilnega instrumenta, ki ga uporabljajo trgovci) med
državami članicami (pri čemer približno polovica držav članic
dovoljuje, druga polovica pa prepoveduje zaračunavanje doplačil)
obstaja za potrošnike pri nakupovanju v tujini ali prek spleta precejšnja zmeda,
konkurenčni pogoji pa niso za vse enaki. – Na
področju plačilnih kartic obstaja več restriktivnih poslovnih
pravil in praks, ki izkrivljajo konkurenco (v zvezi z večstranskimi
medbančnimi provizijami ter pravili o izbiri in prožnosti trgovcev glede
sprejemanja kartic). Pregled
evropskega okvira in zlasti direktive o plačilnih storitvah ter
posvetovanja o zeleni knjigi Komisije o kartičnih, spletnih in mobilnih
plačilih leta 2012 so tako privedli do sklepa, da so potrebni dodatni
ukrepi in posodobitve predpisov, vključno s prilagoditvijo direktive o
plačilnih storitvah, da bo lahko plačilni okvir bolje služil potrebam
učinkovitega evropskega trga plačil in polno prispeval k
plačilnemu okolju, ki spodbuja konkurenco, inovativnost in varnost. 1.5.4. Skladnost in možnosti sinergij
z drugimi ustreznimi instrumenti Pravni okvir,
ki ga določajo direktiva o plačilnih storitvah, Uredba (ES) 924/2009
o čezmejnih plačilih in druga direktiva o elektronskem denarju
(2009/110/ES), je že omogočil precejšen napredek pri splošnem povezovanju
evropskega trga plačil malih vrednosti. Uredba (EU) št. 260/2012 o
končnem datumu za migracijo na SEPA določa roke za uvedbo
vseevropskih kreditnih plačil in direktnih obremenitev, s katerimi bodo od
leta 2014 v celoti nadomeščeni nacionalni sistemi nacionalnih in
čezmejnih plačil v eurih v EU. Regulativni okvir dopolnjujejo
številne preiskave in sklepi Komisije v skladu s konkurenčnim pravom EU na
področju maloprodajnih plačil v zadnjih letih. Vendar je trg
plačil malih vrednosti zelo dinamičen in zanj je bila v zadnjih nekaj
letih značilna velika rast inovacij. Pomembna področja trga
plačil, zlasti kartična plačila in novi načini
plačevanja, kot so spletna in mobilna plačila, so pogosto še vedno
razdrobljena po nacionalnih mejah, kar predstavlja oviro za inovativne in
uporabnikom prijazne digitalne plačilne storitve, da bi se učinkovito
razvile in potrošnikom in trgovcem na drobno zagotovile učinkovite,
priročne in varne plačilne metode (z morebitno izjemo kreditnih
kartic) na vseevropski ravni, ki bi omogočale nakup čedalje
večjega števila različnega blaga in storitev. Zadnja dogajanja na teh
trgih so izpostavila tudi nekatere regulativne praznine v sedanjem pravnem
okviru za plačila in pomanjkljivosti na trgih za kartična, spletna in
mobilna plačila, ki so obravnavane v tej pobudi. 1.6. Trajanje ukrepa in
finančnih posledic ¨ Časovno omejen(-a) predlog/pobuda: ¨ trajanje predloga/pobude od [D. MMMM] LLLL do [D. MMMM] LLLL, ¨ finančne posledice med letoma LLLL in LLLL. ¨ Časovno neomejen(-a) predlog/pobuda: 1.7. Načrtovani načini
upravljanja [52] Za proračun za leto 2015 ¨ Posredno centralizirano upravljanje – prenos izvajanja na: ¨ izvajalske agencije, ¨ Deljeno upravljanje z državami članicami. ¨ Posredno upravljanje s prenosom pooblastil za izvrševanje
proračuna na: ¨ mednarodne organizacije in njihove agencije (bodo še določene); ¨EIB in Evropski investicijski sklad; ¨ organe iz členov 208 in 209; ¨ subjekte javnega prava; ¨ subjekte zasebnega prava, ki opravljajo javne storitve, kolikor ti
subjekti zagotavljajo ustrezna finančna jamstva; ¨ subjekte zasebnega prava države članice, ki so pooblaščeni
za izvajanje javno-zasebnih partnerstev in ki zagotavljajo ustrezna
finančna jamstva; ¨ osebe, pooblaščene za izvajanje določenih ukrepov v okviru
SZVP v skladu z naslovom V PEU in so opisane v zadevnem temeljnem aktu. 2. UKREPI UPRAVLJANJA 2.1. Pravila o spremljanju in
poročanju Navedite pogostost
in pogoje. Člen 81
Uredbe o ustanovitvi Evropskega bančnega organa (EBA) zahteva, da Komisija
do 2. januarja 2014 in vsaka tri leta po tem objavi splošno
poročilo o izkušnjah, pridobljenih pri delovanju EBA. Komisija bo v ta
namen objavila splošno poročilo, ki ga bo predložila Evropskemu parlamentu
in Svetu. 2.2. Upravljavski in kontrolni sistem 2.2.1. Ugotovljena tveganja V zvezi z
zakonito, gospodarno, učinkovito in uspešno uporabo odobritev, ki izhajajo
iz predloga, se pričakuje, da predlog ne bi prinesel novih tveganj, ki jih
trenutno ne zajema obstoječi okvir za notranjo kontrolo EBA. 2.2.2. Načrtovani načini
kontrole Uporabljali se
bodo sistemi upravljanja in nadzora, kot je določeno v Uredbi o
ustanovitvi Evropskega bančnega organa (1093/2010). Ukrepi za preprečevanje goljufij in
nepravilnosti Navedite
obstoječe ali načrtovane preprečevalne in zaščitne ukrepe. Za namene boja proti
goljufijam, korupciji in drugim nezakonitim dejanjem se določbe Uredbe
(ES) št. 1073/1999 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. maja 1999 o
preiskavah, ki jih izvaja Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF), brez
omejitev uporabljajo za EBA. EBA pristopi k
Medinstitucionalnemu sporazumu z dne 25. maja 1999 med Evropskim
parlamentom, Svetom Evropske unije in Komisijo Evropskih skupnosti o notranjih
preiskavah Evropskega urada za boj proti goljufijam (OLAF) in takoj sprejme
ustrezne določbe za vse svoje osebje. Odločitve o
financiranju ter sporazumi in iz njih izhajajoči izvedbeni instrumenti
morajo izrecno določati, da lahko Računsko sodišče in OLAF po
potrebi opravljata preglede na kraju samem pri prejemnikih denarnih sredstev,
ki jih izplača EBA, in osebju, odgovornem za njihovo dodelitev. Člena 64 in 65
uredbe o ustanovitvi EBA vsebujeta določbe glede izvajanja in nadzora nad
proračunom EBA ter finančna pravila, ki se uporabljajo. 3. OCENA FINANČNIH POSLEDIC
PREDLOGA/POBUDE 3.1. Zadevni razdelki
večletnega finančnega okvira in odhodkovne proračunske vrstice Obstoječe proračunske vrstice Po vrstnem redu
razdelkov večletnega finančnega okvira in proračunskih vrstic. Razdelek večletnega finančnega okvira || Proračunska vrstica || Vrsta odhodkov || Prispevek številka [poimenovanje.............................................] || dif./nedif. ([53]) || držav Efte[54] || držav kandidatk[55] || tretjih držav || po členu 21(2)(b) finančne uredbe 1.a || 12.03.02 Evropski bančni organ || dif. || DA || DA || NE || NE 3.2. Ocenjene posledice za odhodke
Nove naloge bodo izvajali človeški viri,
razpoložljivi v okviru proračunskega postopka letne dodelitve virov, in
sicer ob upoštevanju proračunskih omejitev, ki veljajo za vse organe EU in
so v skladu s finančnimi programi za agencije. 3.2.1. Povzetek ocenjenih posledic za
odhodke v mio. EUR (na tri
decimalna mesta natančno) Razdelek večletnega finančnega okvira || 1.a || Konkurenčnost za rast in delovna mesta GD MARKT || || || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || SKUPAJ 12.03.02 || obveznosti || (1) || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 plačila || (2) || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 Odobritve za GD MARKT SKUPAJ || obveznosti || =1+1a +3a || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 plačila || =2+2a +3b || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 v mio. EUR (na tri
decimalna mesta natančno) || || || 2015[56] || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || SKUPAJ Odobritve iz RAZDELKOV od 1 do 5 večletnega finančnega okvira SKUPAJ || obveznosti || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 plačila || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 3.2.2. Ocenjene posledice za
odobritve [organa] ¨ Za predlog/pobudo niso potrebne odobritve za poslovanje. 3.2.3. Ocenjene posledice za
človeške vire [organa] 3.2.3.1. Povzetek ¨ Za predlog/pobudo niso potrebne odobritve za upravne zadeve. 3.2.3.2. Ocenjene potrebe po
človeških virih za matični GD ¨ Za predlog/pobudo niso potrebni človeški viri. 3.2.4. Skladnost z veljavnim
večletnim finančnim okvirom ¨ Predlog/pobuda je v skladu z veljavnim večletnim
finančnim okvirom. 3.2.5. Udeležba tretjih oseb pri
financiranju V predlogu/pobudi je načrtovano
sofinanciranje, kot je ocenjeno v nadaljevanju: Odobritve v mio. EUR
(na tri decimalna mesta natančno) || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || Skupaj Države članice || 0,240 || 0,225 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,913 Sofinancirane odobritve SKUPAJ || 0,240 || 0,225 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,913 3.3. Ocenjene posledice za
prihodke ¨ Predlog/pobuda nima finančnih posledic za prihodke. Priloga 1 Pri
pregledu direktive o plačilnih storitvah so bile določene naslednje
posebne pristojnosti in naloge za organ EBA, ustanovljen z Uredbo (EU) št.
1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta. Člen 14
– razvoj in upravljanje spletnega portala – Razvoj in upravljanje spletnega
portala, ki bo služil kot evropska točka za elektronski dostop in
povezoval nacionalne javne registre iz člena 13, ter priprava
osnutkov regulativnih standardov, ki določajo tehnične zahteve v
zvezi z dostopom do informacij v teh javnih registrih. Člen
26 – obveznosti EBA v okviru postopka v zvezi z enotnim dovoljenjem za
čezmejno opravljanje plačilnih storitev: –
Priprava smernic v zvezi z vprašanjem, ali
začetek opravljanja dejavnosti v drugi državi članici na podlagi
ureditve za čezmejno opravljanje plačilnih storitev z enotnim
dovoljenjem pomeni uresničevanje pravice do ustanavljanja ali svobode
opravljanja storitev. Navedene smernice se izdajo v dveh letih od
začetka veljavnosti te direktive. –
Priprava osnutkov regulativnih tehničnih
standardov o sodelovanju in izmenjavi informacij pristojnih organov matične
države članice iz odstavka 1 člena 26 s pristojnimi organi
države članice gostiteljice v skladu s členom 26 in
členom 18, ki določajo metodo, načine in podrobnosti
sodelovanja pri obveščanju o plačilnih institucijah, ki poslujejo
čezmejno, in zlasti področje uporabe in obravnavo informacij, ki jih
bi treba predložiti, vključno s skupnim izrazjem in standardnimi
predlogami za obveščanje, da se zagotovi usklajen in učinkovit
postopek obveščanja. EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih
standardov Komisiji predloži v dveh letih od dneva začetka veljavnosti te
direktive. –
Priprava osnutkov regulativnih tehničnih
standardov o sodelovanju in izmenjavi informacij pristojnih organov
matične države članice s pristojnimi organi države članice
gostiteljice v skladu z odstavki 2 do 4 člena 26 in
členom 22, ki določajo metodo, načine in podrobnosti
sodelovanja pri nadzoru plačilnih institucij, ki poslujejo čezmejno,
in zlasti področje uporabe in obravnavo informacij, ki jih bo treba
izmenjati, da se zagotovi usklajen in učinkovit nadzor plačilnih
institucij, ki plačilne storitve opravljajo čezmejno. EBA navedene
osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji predloži v dveh letih
od dneva začetka veljavnosti te direktive. Člena
86 in 87 – razvoj varnostnih smernic in izdaja smernic za obravnavo večjih
varnostnih incidentov s strani ponudnikov plačilnih storitev: –
Razvoj smernic v zvezi z vzpostavitvijo, izvajanjem
in spremljanjem varnostnih ukrepov v skladu s členom 85,
vključno s postopki certificiranja, kadar je ustrezno, v skladu z
načeli iz člena 85(3). EBA med drugim upošteva standarde in/ali
specifikacije, ki jih objavi Komisija v skladu s členom 16(2)
direktive o varnosti omrežij in informacij. EBA v tesnem sodelovanju z ECB redno
pregleduje smernice, in sicer najmanj vsaki dve leti. –
Izdaja smernic, s pomočjo katerih bodo
ponudniki plačilnih storitev lažje opredelili glavne incidente in
okoliščine, v katerih mora plačilna institucija priglasiti varnostni
incident. Navedene smernice se izdajo v dveh letih od začetka
veljavnosti te direktive. –
Izdaja smernic o najsodobnejših metodah za
avtentikacijo strank in o vseh izjemah pri uporabi močne avtentikacije
strank, v tesnem sodelovanju z ECB in v skladu s členom 16 Uredbe
(EU) št. 1093/2010, ki so naslovljene na ponudnike plačilnih storitev iz
člena 1(1) te direktive. Navedene smernice se izdajo v
dveh letih od začetka veljavnosti te direktive in se redno
posodabljajo, kadar je potrebno. [1] Direktiva 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu (UL L 319,
5.12.2007, str. 1). [2] Direktiva 2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 16. septembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter
nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega
denarja ter o spremembah direktiv 2005/60/ES in 2006/48/ES in razveljavitvi
Direktive 2000/46/ES (UL L 267, 10.10.2009, str. 7). [3] Uredba (ES) št. 924/2009 Evropskega parlamenta in Sveta
z dne 16. septembra 2009 o čezmejnih plačilih v Skupnosti
in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 2560/2001 (UL L 266, 9.10.2009, str. 11). [4] Uredba (EU) št. 260/2012 Evropskega parlamenta in Sveta
z dne 14. marca 2012 o uvajanju tehničnih in poslovnih zahtev za
kreditne prenose in direktne bremenitve v eurih in o spremembi Uredbe (ES)
št. 924/2009 (UL L 94, 30.3.2012, str. 22). [5] Zelena knjiga Evropske komisije „Na poti k povezanemu
evropskemu trgu za kartična, spletna in mobilna plačila“, COM (2011)
941 final. [6] Sporočilo Evropske Komisije „Akt za enotni trg II —
Skupaj za novo rast“, COM(2012) 573 final. [7] Sporočilo Evropske komisije: „Evropska digitalna
agenda“, COM (2010) 245 final. [8] Evropska komisija „Predlog Uredbe Evropskega parlamenta
in Sveta o elektronski identifikaciji in skrbniških storitvah za elektronske
transakcije na notranjem trgu“, COM(2012) 238 final. [9] Evropska komisija „Predlog direktive Evropskega
parlamenta in Sveta o ukrepih za zagotavljanje visoke skupne ravni varnosti
omrežij in informacij v Uniji“, COM(2013) 48 final. [10] Sporočilo Evropske komisije: „Skladen okvir za
okrepitev zaupanja v enotni digitalni trg elektronskega poslovanja in spletnih
storitev“, COM(2011) 942. [11] Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne
25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in
Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive
Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 304,
22.11.2011, str. 64). [12] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0941:FIN:SL:PDF. [13] http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf. [14] Resolucija Evropskega parlamenta z dne 20. novembra 2012
„Na poti k integriranem evropskemu trgu za kartična, spletna in mobilna
plačila“, (2012/2040(INI)). [15] Študija
je na voljo na naslovu:
http://ec.europa.eu/internal_market/payments/framework/transposition/index_en.htm. [16] Različne možnosti politik in njihovi učinki so
podrobno obravnavani v oceni učinka, ki je na voljo na naslovu [dodati
povezavo]. [17] UL C , , str. . [18] UL C , , str. . [19] Direktiva 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu (UL L 319,
5.12.2007, str. 1). [20] Uredba (ES) št. 924/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 16. septembra 2009 o čezmejnih plačilih v Skupnosti in
razveljavitvi Uredbe (ES) št. 2560/2001 (UL L 266, 9.10.2009, str. 11). [21] Direktiva 2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
16. septembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter
nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega
denarja ter o spremembah direktiv 2005/60/ES in 2006/48/ES in razveljavitvi
Direktive 2000/46/ES (UL L 267, 10.10.2009, str. 7). [22] Uredba (EU) št. 260/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 14. marca 2012 o uvajanju tehničnih in poslovnih zahtev za kreditne
prenose in direktne bremenitve v eurih in o spremembi Uredbe (ES)
št. 924/2009 (UL L 94, 30.3.2012, str. 22). [23] Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne
25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in
Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive
Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 304,
22.11.2011, str. 64). [24] COM(2012) 941 final. [25] Direktiva XXXX/XX/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne
[datum] o ukrepih za zagotavljanje visoke skupne ravni varnosti omrežij in
informacij v Uniji (UL L x, str. x). [26] Uredba (EU) št. [XX/XX/XX/] Evropskega parlamenta in Sveta
z dne [datum] o medbančnih provizijah za kartične plačilne
transakcije (UL L x, str. x). [27] Direktiva 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne
26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem
nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive
2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL L 176,
27.6.2013, str. 338). [28] Direktiva Sveta 78/660/EGS z dne 25. julija 1978 o letnih
računovodskih izkazih posameznih vrst družb (UL L 222, 14.8.1978, str.
11). [29] Direktiva Sveta 83/349/EGS z dne 13. junija 1983 o
konsolidiranih računovodskih izkazih (UL L 193, 18.7.1983, str. 1). [30] Direktiva Sveta 86/635/EGS z dne 8. decembra 1986 o letnih
računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih bank in
drugih finančnih institucij (UL L 372, 31.12.1986, str. 1). [31] Direktiva 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in
razveljavitvi Direktive Sveta 87/102/EGS (UL L 133, 22.5.2008,
str. 66). [32] Direktiva 98/26/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
19. maja 1998 o dokončnosti poravnave pri plačilih in sistemih
poravnave vrednostnih papirjev (UL L 166, 11.6.1998, str. 45). [33] Priporočilo Komisije 2003/361/ES z dne 6. maja 2003 o
opredelitvi malih, srednje velikih in mikro podjetij (UL L 124, 20.5.2003, str.
36.). [34] Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne
11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov
na notranjem trgu (UL L 149, 11.6.2005, str. 22.) [35] Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe,
zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (UL L 178, 17.7.2000, str.
1). [36] Direktiva 2002/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
23. septembra 2002 o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo (UL
L 271, 9.10.2002, str. 16). [37] Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o
prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, 23.11.1995, str. 31). [38] Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v
institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 8,
12.1.2001, str. 1). [39] Uredba (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta
in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega
organa (Evropski bančni organ) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES
ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/78/ES (UL L 331,
15.12.2010, str. 12). [40] Uredba (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti
(Rim I) (UL L 177, 4.7.2008, str. 6). [41] Direktiva 2006/112/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347,
11.12.2006, str. 1). [42] Skupna politična izjava držav članic in Komisije
z dne 28. septembra 2011 o obrazložitvenih dokumentih (UL C 369,
17.12.2011, str. 14). [43] Uredba (EU) št. 575/2013
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za
kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št.
648/2012 (UL L 176, 27.6.2013, str. 1). [44] Direktiva 2002/21/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
7. marca 2002 o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska
omrežja in storitve (okvirna direktiva) (UL L 108, 24.4.2002, str. 33). [45] Direktiva 2005/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje
denarja in financiranje terorizma (UL L 309, 25.11.2005, str. 15). [46] Uredba (ES) št. 1781/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 15. novembra 2006 o podatkih o plačniku, ki spremljajo prenose
denarnih sredstev (UL L 345, 8.12.2006, str. 1). [47] Direktiva 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne
17. maja 2006 o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske
izkaze, spremembi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS ter razveljavitvi
Direktive Sveta 84/253/EGS (UL L 157, 9.6.2006, str. 87). [48] Uredba (ES) št. 1606/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 19. julija 2002 o uporabi mednarodnih računovodskih standardov (UL L
243, 11.9.2002, str. 1). [49] Direktiva 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 23. aprila 2008 o potrošniških kreditnih pogodbah in razveljavitvi
Direktive 87/102/EGS (UL L 133, 22.5.2008, str. 66). [50] Direktiva 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne
26. junija 2013 o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem
nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, spremembi Direktive
2002/87/ES in razveljavitvi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES (UL L 176,
27.6.2013, str. 338). [51] ABM: upravljanje po dejavnostih, ABB: oblikovanje
proračuna po dejavnostih. [52] Pojasnila o načinih upravljanja in sklici na
finančno uredbo so na voljo na spletišču BudgWeb: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html [53] Dif. = diferencirana sredstva / nedif. = nediferencirana
sredstva. [54] Efta: Evropsko združenje za prosto trgovino. [55] Države kandidatke in po potrebi potencialne države
kandidatke z Zahodnega Balkana. [56] Leto N je leto začetka izvajanja predloga/pobude.