EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52012DC0672
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL, THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE AND THE COMMITTEE OF THE REGIONS Report on the Review of the European Water Scarcity and Droughts Policy
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Poročilo o pregledu evropske politike proti pomanjkanju vode in suši
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Poročilo o pregledu evropske politike proti pomanjkanju vode in suši
/* COM/2012/0672 final */
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Poročilo o pregledu evropske politike proti pomanjkanju vode in suši /* COM/2012/0672 final */
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU
PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Poročilo o pregledu evropske politike
proti pomanjkanju vode in suši 1. Uvod V zadnjem desetletju se je v EU
povečevala zaskrbljenost glede pojavov suše in pomanjkanja vode, zlasti v
zvezi z dolgoročnimi neravnovesji med povpraševanjem po vodi in
razpoložljivostjo vode v Evropi. Po eni od najbolj razširjenih suš v letu 2003,
ki je prizadela več kot 100 milijonov ljudi oziroma tretjino ozemlja EU
ter povzročila stroške v višini najmanj 8,7 milijarde EUR, je Svet
ministrov EU zaprosil Evropsko komisijo, naj obravnava izziva pomanjkanja vode
in suše v EU. Komisija se je odzvala na ta poziv v
Sporočilu o pomanjkanju vode in suši v Evropski uniji[1], ki je določilo hierarhijo
možnih rešitev problemov z vodo, v kateri naj bi bilo na prvem mestu
upravljanje povpraševanja po vodi, alternativne možnosti oskrbe pa bi prišle na
vrsto šele po izčrpanju možnosti za učinkovito rabo vode.
Sporočilo je pokazalo 7 glavnih možnosti politike za reševanje izzivov
pomanjkanja vode in suše. Vsaka od njih je ocenjena v oddelkih 3.1.1 – 3.1.7 v
nadaljnjem besedilu. Komisija je ocenila napredek pri izvajanju teh
možnosti politike v spremljevalnih letnih poročilih v letih 2008, 2009 in
2010. To poročilo je odziv na zahtevo Sveta iz leta 2007, naj se do leta
2012 pregleda, ali je politika na področju pomanjkanja vode in suše
dosegla svoje cilje zmanjšanja pomanjkanja vode in izpostavljenosti suši.
Poročilo tudi preučuje, ali so ukrepi, sprejeti pri izvajanju
„Okvirne direktive o vodah“[2],
prispevali k boju proti pomanjkanju vode in suši. Ta ocena temelji na več
študijah[3],
ki jih je začela Evropska komisija, in na oceni načrtov upravljanja
povodij (RBMPs – river basin management plans) držav članic. Je eden od
stebrov, ki podpirajo razvijanje „Načrta za varovanje evropskih vodnih
virov“. Dodatne podrobnosti je mogoče najti v priloženem delovnem
dokumentu služb Komisije. 2. Pomanjkanje vode in suša v Evropi V letih 2011 in 2012 je suša prizadela velike
dele južne, zahodne in celo severne Evrope. Suša leta 2011 je bila
označena kot najhujša v zadnjih sto letih, saj je količina padavin
znašala le 40 odstotkov običajne vrednosti. V obeh letih se je
razpoložljivost vode spomladi znatno zmanjšala in v velikih delih EU so bile
uvedene omejitve uporabe vode. V zadnjih 30 letih sta se izrazito povečala
število in učinek suš. Med letoma 1976 in 2006 se je število območij
in ljudi, ki jih je prizadela suša, povečalo za skoraj 20 %, skupni
stroški suše pa so znašali 100 milijard EUR. Leta 2007 je najmanj 11 % prebivalstva EU
in 17 % njenega ozemlja občutilo pomanjkanje vode, ta pojav pa se še
poslabšuje; zdaj obstaja pomanjkanje vode v pomembnem delu povodij. V poletnih
mesecih je pomanjkanje vode bolj izrazito v južni Evropi, vendar postaja vedno
bolj pomembno tudi v severnih povodjih, vključno v Združenem kraljestvu in
v Nemčiji. Zdi se, da trendi ostajajo stabilni. Modeliran
prikaz lokacij povodij s pomanjkanjem vode za poletje in za vse leto 2030 kaže,
da se bo delež povodij s pomanjkanjem vode po pričakovanjih povečal
do 50 %[4]. Suša in pomanjkanje vode lahko povzročita
gospodarske izgube v ključnih sektorjih, ki trošijo vodo, in okoljske
vplive na biotsko raznovrstnost, kakovost vode, poslabšanje in izgubo
mokrišč, erozijo in degradacijo tal ter širjenje puščav. Nekateri
učinki so kratkoročni, tako da se razmere hitro uredijo, nekateri
drugi pa lahko povzročijo trajne posledice. 3. Pomanjkanje vode in politika suše v
Evropi Instrumenti politike, opredeljeni v
sporočilu iz leta 2007, in Okvirna direktiva o vodah so pomembna orodja za
obrnitev trendov pomanjkanja vode in ranljivosti za sušo v EU. Naslednji
oddelki kažejo obseg, v katerem se je to do danes zgodilo, in opredeljujejo
vrzeli v sedanji politiki proti pomanjkanju vode in suši. 3.1. Izvajanje možnosti politike
iz leta 2007 3.1.1. Določitev ustrezne cene
vode Izvajanje zahtev Okvirne direktive o vodah
glede povračila stroškov in oblikovanja spodbujevalnih cen je bilo
omejeno. Načrti upravljanja povodij vsebujejo podatke o sedanjih cenah
storitev za rabo vode, pri katerih opredelitev storitev za rabo vode pogosto ni
v skladu z razlago Komisije, saj omejuje njihov obseg na zagotavljanje pitne
vode in obdelavo odpadnih voda, ne vsebuje pa samooskrbe, zaščite pred
poplavami, vodne proizvodnje električne energije, plovbe itd.[5]. Celo če se uporablja
širša opredelitev storitev za rabo vode, povračilo stroškov za storitve za
rabo vode še ni običajno v vseh državah članicah, okoljski stroški
ali stroški virov pa se pogosto ne upoštevajo. Če so cene vode nižje od ravni pokrivanja stroškov, stopnja
zamenjavanja naprav v sistemih pitne vode morda ne bo zadoščala, da se
zmanjšajo izgube vode na vzdržno raven, in sredstva, ki so na voljo za obdelavo
vode, morda ne bodo zadostovala za dosego okoljskih ciljev[6]. V kmetijstvu, ki je tisti sektor, v katerem se
v EU porabi največ vode, se v 10 državah članicah operativni stroški
za oskrbo z vodo samo delno povrnejo, kapitalski stroški pa so pogosto
subvencionirani. Pomemben delež odvzemov vode za kmetijstvo v EU se ne
plačuje, celo ne na področjih, revnih z vodo, in ni finančnega
mehanizma za kritje okoljskih stroškov in stroškov virov pri posameznih
odvzemih oziroma za ustvarjanje spodbud za učinkovitejšo uporabo vode.
Merjenje porabe je predpogoj za učinkovito dodeljevanje vode in
oblikovanje cen[7]. 3.1.2. Učinkovitejše
dodeljevanje vode in z vodo povezanih finančnih sredstev Postopki izdaje dovoljenj za odvzem ali
uporabo vode običajno obstajajo v vseh državah članicah, vendar se
med seboj znatno razlikujejo in nezakoniti odvzemi ostajajo pomemben izziv v
nekaterih delih Evrope. Praksa omejevanja uporabe vode v obdobjih pomanjkanja
vode in suše je vključena v številne politike držav članic za dodeljevanje
vode. V nekaterih državah članicah so omejitve
določene v skladu s hierarhijo uporabnikov vode, pri kateri je okolje
včasih vključeno kot ločen sektor. Pravila odvzema so
včasih strožja na območjih s kroničnim pomanjkanjem vode. Ekološke sheme pretoka[8] se vse bolj uporabljajo kot
element dodeljevanja vode, da se omeji potrošnja vode, opredelijo meje
največjih dopustnih sprememb za vodna telesa, ohranijo določene
biološke razmere in popravijo učinki prejšnjih ukrepov. V Evropi je Španija edina država, v kateri je
– od leta 1999 – možno trgovati s pravicami uporabe vode, od leta 2005 pa se
pojavljajo vodni trgi z različnimi neuradnimi in uradnimi mehanizmi
trgovanja. Med sušo v letih 2005–2008 v Španiji so izmenjave na vodnih trgih
ublažile razmere na tistih območjih, kjer je bilo pomanjkanje vode
najhujše. Napredek je bil
dosežen pri vključevanju vidikov količine vode v skupno kmetijsko
politiko (SKP); da pa bi se ta trend nadaljeval, so bistvenega pomena
določbe predlogov Komisije, da bi SKP vsebovala Okvirno direktivo o vodah
v določbah o navzkrižni skladnosti in da bi SKP določala pogoje za
uporabo sredstev za razvoj podeželja pri namakalnih projektih. Predlog Komisije
za obdobje 2014–2020 je določil učinkovito oskrbo z vodo in
učinkovito upravljanje povpraševanja po vodi kot ključni dejavnosti
na področju investicij Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) in
Kohezijskega sklada v upravljanje vode. Medtem je bilo izdano sporočilo[9], ki je opomnilo države
članice na potrebo povečati podporo za učinkovito rabo vode pri
uporabi finančnih sredstev kohezijske politike. Uporaba sredstev EIB za
ukrepe držav članic za odpravo pomanjkanja vode in suše je še vedno
majhna. Prilagajanje rabe zemljišč za zmanjšanje
ranljivosti vodnih virov ni običajno na ravni držav članic in
spodbujajo se zelo razdrobljeni podporni ukrepi in tehnični ukrepi, ne pa
integrirano načrtovanje rabe zemljišč in voda. Države članice redko uporabljajo analizo
stroškovne učinkovitosti ter analizo stroškov in koristi pri
določanju prednostnih naložb v okviru postopka, povezanega z načrtom
upravljanja povodij; zato ta postopek še ni v celoti zagotovil usklajevalnega
mehanizma za dodeljevanje finančnih sredstev za prednostne zadeve6. 3.1.3. Izboljšanje obvladovanja
tveganja suše Razvoj načrtov za obvladovanje suše je
napredoval, vendar njihovo izvajanje ter njihovo povezovanje z načrti
upravljanja povodij in drugimi dokumenti načrtovanja ostaja omejeno. Namen
nekaterih ukrepov v načrtih upravljanja povodij je zmanjšanje odvzema vode
iz različnih sektorjev, zato lahko prispevajo k zmanjševanju
občutljivosti na sušo; vendar se v glavnem osredotočajo na
obravnavanje pomanjkanja vode. Razvit je bil prototip Evropskega
observatorija za sušo (EDO – European Drought Observatory) in sklenjeni so bili
dogovori o interoperabilnosti s ključnimi podatkovnimi centri na evropski,
regionalni in lokalni ravni. Zdaj so na voljo prvi kazalniki
suše, veljavni za vso EU (za količino padavin, vlažnost tal, odziv
rastlinja), in kombinirani kazalnik suše, namenjen za uporabo pri suši v
kmetijstvu. Potreben je nadaljnji razvoj, v okviru katerega se bo preskusila in
izboljšala zbirka kazalnikov in se bodo dodali nadaljnji podatki na nacionalni
ravni in na ravni povodij ter se preizkusilo in izvedlo srednjeročno do
dolgoročno napovedovanje suše in izvedla analiza nevarnosti in tveganj. Le omejen napredek je bil dosežen pri uporabi
solidarnostnega sklada EU na področju suše. Mehanizem financiranja je bil
uporabljen le enkrat, leta 2008 za sušo na Cipru. Pravila o uporabi se zdaj
revidirajo. 3.1.4. Načrtovanje dodatnih
infrastruktur za oskrbo z vodo V nekaterih državah članicah so bile
vzpostavljene dodatne infrastrukture za oskrbo z vodo, še preden so bile
popolnoma izkoriščene možnosti ukrepov za varčevanje z vodo, kljub
hierarhiji možnih rešitev za težave z vodo. Države članice niso
sistematično obravnavale potencialnih okoljskih vplivov novih načrtov
infrastrukture za oskrbo z vodo. V približno 30 % pregledanih načrtov
upravljanja povodij je predvideno, da bo izgradnja ali nadgradnja rezervoarjev
in druge infrastrukture za oskrbo z vodo povečala razpoložljivost vode in
zmanjšala socialno-ekonomske učinke zmanjšane razpoložljivosti vode. 25 % načrtov upravljanja povodij
vključuje pripravo ali nadgradnjo shem za prenos vode, vendar z
različnimi stopnjami pomembnosti; ponovna uporaba odpadne vode je
vključena v 50 % načrtov upravljanja povodij, umetno polnjenje
vodonosnikov in zbiranje deževnice pa v 30 %. Le malo načrtov upravljanja povodij
vsebuje izgradnjo ali nadgradnjo obratov razsoljevanja, vendar so ti zelo
pomembni za povodja v južni Evropi. Škodljivi vplivi razsoljevanja na okolje
niso vedno dovolj upoštevani v načrtih. 3.1.5. Spodbujanje tehnologij in
praks za učinkovito rabo vode Čeprav so bila v namakalnem poljedelstvu
dosežena velika povečanja učinkovitosti pri uporabi vode, lahko
izboljšanje programov namakanja in posodobitev tehnologij zagotovi še znatne
dodatne prihranke vode. Nejasno pa ostaja, kako se lahko prihranki vode na
ravni njive učinkovito prenesejo v splošne prihranke vode na ravni kmetije
in povodja. V nekaterih primerih je posodobitev imela za posledico
povečano intenzivnost pridelave ali večjo obdelovalno površino, ne pa
zmanjšanje porabe vode[10].
Velike možnosti za povečanje učinkovitosti so še vedno v stavbah (na
primer z uporabo ekološko zasnovanih vodovodnih pip in glav za prhanje). V EU obstajajo velike razlike med
učinkovitostmi posameznih sistemov za oskrbo s pitno vodo. V nekaterih
primerih so lahko sistemi distribucije vode z nizko učinkovitostjo uporabe
vode (z visoko stopnjo uhajanja) na svoji optimalni ravni gospodarske
učinkovitosti, kar pomeni, da bi dodatne naložbe v zmanjšanje
puščanja povzročile višje stroške za javnost, ne bi pa prinesle
dodatnih koristi za javnost ali okolje6. Ocena načrtov upravljanja povodij kaže,
da pogosto niso bili ustrezno usklajeni z drugimi prostorskimi in
socialno-ekonomskimi načrti, npr. glede rabe zemljišč. To pomanjkanje
uskladitve, skupaj z odsotnostjo podpornih finančnih načrtov, resno
ovira izvajanje načrtov upravljanja povodij na splošno, zlasti pa ukrepov,
ki se nanašajo na pomanjkanja vode in suše (vključno z ukrepi za
učinkovitost porabe vode). 3.1.6. Spodbujanje kulture
varčevanja z vodo v Evropi Države članice izvajajo širok spekter
dejavnosti ozaveščanja za spodbujanje varčevanja z vodo, vendar druga
orodja, kot so oblikovanje spodbujevalnih cen in mehanizmi financiranja za
ekološko zasnovo, ki omogoča varčevanje z vodo pri napravah, ki
porabljajo vodo, itd., niso vedno dovolj prisotna. Na področju trajnostne porabe se
pojavljata dva glavna trenda pri shemah certificiranja in označevanja
hrane in kmetijskih proizvodov: sheme, ki se osredotočajo na zagotavljanje
informacij o „vodnem odtisu“ proizvoda, in sheme, ki so usmerjene v spodbujanje
dobrega upravljanja za vode. Označevanje na podlagi „vodnega odtisa“ zdaj
ni priporočljivo, ker večina potrošnikov ne bi imela zadostnega
znanja za pravilno razlago teh informacij, pa tudi zato, ker obstajajo
nejasnosti glede preglednosti in zanesljivosti podatkov, ki so podlaga za vodni
odtis, in ker vodni odtis ni primeren za obravnavo učinkov porabljene vode[11]. Evropsko partnerstvo za vode je razvilo
program „Evropsko upravljanje za vode“ (EWS – European Water Stewardship) s
ciljem spodbuditi učinkovite prakse pri ključnih porabnikih vode.
Merila za certificiranje so tesno povezana z glavnimi zahtevami Okvirne
direktive o vodah, zato je „Evropsko upravljanje za vode“ lahko koristno orodje
za optimiranje upravljanja z vodo na ravni povodij. 3.1.7. Izboljšanje znanja in zbiranje
podatkov Podatki o količinah vode še vedno ne
zajemajo celotne EU in tudi ne daljših obdobij, zato je temeljni korak, tj.
določiti povodja s pomanjkanjem vode, še vedno težaven. Posodobljene
podatke o stanjih in pritiskih, učinkih in učinkovitosti odzivov za
odpravo pomanjkanja vode in suše je treba še izboljšati. Napredek v smeri uporabe skupnih kazalnikov
pomanjkanja vode in suše je bil dosežen v okviru skupne strategije izvajanja za
Okvirno direktivo o vodah. Do zdaj je bil dosežen dogovor o treh skupnih
kazalnikih: ·
„standardizirani indeks padavin“ (SPI –
Standardized Precipitation Index) za meteorološko sušo; ·
„delež absorbiranega fotosintetično aktivnega
sončnega sevanja“ (fAPAR – fraction of Absorbed Photosynthetically Active
Radiation) za učinke suše na rastlinje; ·
„indeks porabe vode plus“ (WEI+ – Water
Exploitation Index Plus) za pritisk na vodne vire s strani odvzemov vode. Ti kazalniki se lahko izračunajo na
podlagi informacij, ki so že na voljo ali v pripravi (npr. fizične vodne
bilance, ki jih pripravlja EEA). Raziskave
pomanjkanja vode in učinkovitosti uporabe vode so razpršene v okviru 6. in
7. Okvirnega programa, potrebna pa so večja prizadevanja za razvoj
sinergij z raziskovalnimi dejavnostmi držav članic, med drugim glede
varčevanja z vodo in učinkovitosti uporabe vode, ter za zagotovitev
primerne usklajenosti s potrebami politike. To se postopoma izvaja v projektih,
začetih pred kratkim. 3.2. Vključevanje ukrepov
proti pomanjkanju vode in suši v načrte upravljanja povodij Pregled, kako so vprašanja pomanjkanja vode in
suše zajeta v načrtih upravljanja povodij, je bil opravljen za vse države,
ki so predložile svoje načrte upravljanja povodij (torej za vse razen za
Portugalsko, Grčijo ter dele Španije in Belgije)[12]. Pomanjkanje vode in suša se v načrtih
upravljanja povodij povsod v EU priznavata kot pomembni vprašanji. O
pomanjkanju vode se poroča iz celotnega sredozemskega območja in iz
nekaterih območij srednje, vzhodne in severne Evrope. V 41 %
načrtov upravljanja povodij se pomanjkanje vode ne obravnava kot pomembno
vprašanje. O suši se poroča za širok razpon vodnih območij po Evropi,
vendar 40 % načrtov upravljanja povodij suše ne obravnava kot
pomembno. Analiza vidikov količine vode je v mnogih
načrtih upravljanja povodij brez ustrezne podlage: količinski podatki
so nezadostni in pomanjkanje vode se pogosto ne razlikuje jasno od suše, in
obratno. Scenariji povpraševanja po vodi so predstavljeni le za 35 %
načrtov upravljanja povodij, scenariji razpoložljivosti vode pa za manj
kot 25 % načrtov upravljanja povodij. 80 % načrtov ne
ocenjuje negotovosti podatkov, 90 % pa ne navaja virov sredstev za
izvajanje ustreznih ukrepov. Ukrepi za zagotovitev doseganja ciljev Okvirne
direktive o vodah s krepitvijo odpornosti ekosistemov so vključeni v
45 % načrtov upravljanja povodij. Le v majhnem številu povodij, ki se
srečujejo s pomanjkanjem vode, so omejitve za nove razvojne projekte,
povezane s potrošnjo vode, predvidene kot prednostna naloga v načrtih
upravljanja povodij. Vpliv drugih sektorskih politik na zmanjšanje
pomanjkanja vode in ublažitev posledic suše ni zadostno obravnavan: le v
12 % načrtov upravljanja povodij so ugotovljeni pritiski
različnih sektorjev na vodne vire. V mednarodnih povodjih še vedno obstaja
pomembna vrzel pri obravnavanju količine vode na način, ki zmanjšuje
tveganje nasprotij in prispeva k doseganju ciljev Okvirne direktive o vodah. Le
5 % pregledanih mednarodnih načrtov upravljanja povodij
vključuje usklajene ukrepe za obravnavanje pomanjkanja vode in suše za
celotno mednarodno vodno območje. 3.3. Vrzeli v sedanji politiki
pomanjkanja vode in suše Zgornja ocena kaže več različnih
medsebojno povezanih vrzeli politike pri obravnavanju pomanjkanja vode in suše
v Evropi. Te vključujejo: · Konceptualne vrzeli: še vedno ni zadostno razumevanje vzročnih
odnosov med vzročnimi dejavniki, pritiski, stanji in učinki, ki bi
pomagalo ugotoviti najbolj stroškovno učinkovite ukrepe za boj proti
pomanjkanju vode in suši. Pogosto se ne razlikuje med pomanjkanjem vode in
sušo, kazalniki za ponazoritev obeh pojavov pa so do zdaj bili nezadostni.
Nedavno dogovorjene kazalnike je treba izračunati za celotno EU v ustreznem
geografskem in časovnem okviru. To zahteva niz medsebojno usklajenih
podatkov na ravni EU. · Informacijske vrzeli: načrti upravljanja povodij vključujejo
le omejene podatke o sedanjih in prihodnjih potrebah po vodi in o
razpoložljivosti vode ter o ukrepih za boj proti pomanjkanju vode in suši, o
dostopnosti financiranja in o njihovem pričakovanem učinku na
pomanjkanje vode in sušo. Odsotnost zanesljivih informacij ovira pravilno oceno
učinkovitosti in socialno-ekonomskih učinkov ukrepov. · Vrzeli v politiki, upravljanju in izvajanju: v splošnem se večina
podpornih dejavnosti in ukrepov, ki jih predlagajo države članice za boj
proti pomanjkanju vode in suši, nanaša na pritiske, stanje in učinke, pri
čemer dajejo prednost ukrepom za povečanje oskrbe z vodo. Le v majhnem
številu načrtov upravljanja povodij so predlagani ukrepi proti
ključnim vzrokom za pomanjkanje vode in sušo ali izvajanje spremljevalnih
ukrepov, kot so meritve porabe, določanje cen/subvencioniranje in
omejevanje porabe vode. Ni jasno, kdo je odgovoren za predlagane ukrepe in kako
naj se financirajo. Ustrezno usklajevanje z drugimi postopki načrtovanja
in razpoložljivost finančnih virov nista zadovoljiva. Tudi povezave med
pomanjkanjem vode in ekološkimi potrebnimi pretoki niso dobro ugotovljene. 4. Boljše reševanje vprašanj glede
količine vode v prihodnosti Glavni cilj v boju proti pomanjkanju vode in
suši je ponovno vzpostaviti ali ohraniti vodno ravnotežje v vseh evropskih
povodjih, ob polnem upoštevanju zahtev vodnih ekosistemov. Čeprav zahteve glede količine vode v
Okvirni direktivi o vodah niso izpisane zelo podrobno za površinske vode[13], ni verjetno, da bo doseženo
dobro ekološko stanje v vodnem telesu, v katerem so pretoki bistveno
spremenjeni, na primer zaradi prekomernega odvzemanja vode. Zato je ustrezno
upravljanje količine vode implicitna zahteva Okvirne direktive o vodah.
Skupno razumevanje pomanjkanja vode in suše je bilo doseženo v okviru procesa
skupne strategije izvajanja (CIS). To je treba v celoti upoštevati v prihodnjih
načrtih upravljanja povodij. „Evropsko partnerstvo za inovacije v zvezi z
vodo“[14]
lahko igra pomembno vlogo pri omogočanju razvoja inovativnih rešitev pri
obravnavanju vprašanj glede količine vode, medtem ko se bo „Evropsko
partnerstvo za inovacije na področju produktivnosti in trajnosti
kmetijstva“[15]
ukvarjalo z upravljanjem z vodo na ravni kmetij in tako prispevalo k
učinkovitejši rabi vode v kmetijstvu. Za izboljšanje upravljanja s
količino vode v prihodnjih načrtih upravljanja povodij pa je
pomembnih še več drugih orodij. Najpomembnejša so opisana spodaj: 4.1. Opredeljevanje in
zagotavljanje ekološko ustreznih pretokov Določitev in uveljavljanje ustreznih
ekoloških pretokov za vsa vodna telesa v Evropi je bistvenega pomena za
učinkovito reševanje vprašanj pomanjkanja vode in suše in za dosego
dobrega ekološkega stanja v skladu z Okvirno direktivo o vodah ter pomembnih
dodatnih koristi, povezanih z varčevanjem z energijo, blažitvijo podnebnih
sprememb in prilagajanjem nanje, naravo in biotsko raznovrstnostjo. To zahteva
prilagoditev sedanjega dodeljevanja vode, tako da se upoštevajo ekološke
potrebe ekosistemov, odvisnih od vode. Če dodelitve vode upoštevajo
zahteve glede ekološko potrebnega pretoka, bo možno preprečiti ali
ublažiti učinke pomanjkanja vode in suše. 4.2. Opredeljevanje in doseganje
ciljev za učinkovito rabo vode Načrti upravljanja povodij morajo
vključevati kvantitativne podatke o povpraševanju po vodi in
razpoložljivosti vode, vključno z boljšim napovedovanjem razpoložljivosti
in potrošnje vode. Podatki bi morali biti tudi bolj transparentni, tako da bi
razkrivali negotovosti, časovna obdobja in vire. V območjih s pogosto
sušo bi morali negotovosti v zvezi s sušo in nihanja (npr. glede
razpoložljivosti vode) obravnavati v osnovnem referenčnem scenariju načrtov
upravljanja povodij in jih ne predstavljati kot nepredvidene naravne podnebne
skrajnosti. Obstaja še veliko možnosti za ukrepe za
učinkovito rabo vode v vseh glavnih sektorjih, ki trošijo vodo:
kmetijstvo, industrija, distribucijska omrežja, objekti in proizvodnja
energije. Vendar so možnosti za varčevanje z vodo zelo odvisne od
okoliščin in cilje na lokalni ravni lahko najbolje določijo
zainteresirane strani, ki popolnoma poznajo različne sektorje, ki trošijo
vodo, in sestavne dele hidrološkega kroga ter ki lahko zagotovijo, da so cilji
medsebojno usklajeni in da se uporabljajo ukrepi za učinkovito uporabo
tam, kjer so socialno-ekonomski stroški najnižji. 4.3. Podpiranje gospodarskih
spodbud za učinkovito rabo vode Pravilno izvajanje člena 9 Okvirne
direktive o vodah je ključnega pomena za boj proti pomanjkanju vode in
suši. Razširitev obsega sedanjih gospodarskih instrumentov je potrebna, da bi
zagotavljali spodbude za trajnostno odvzemanje in uporabo vode: kjer trenutno
ni tarif, jih je treba določiti; treba je spodbujati tarife za vodo na
podlagi potrošnje; vlogo pristojbin in taks za črpanje je treba razširiti,
tako da so okoljski stroški in stroški virov vključeni v odločitve
potrošnikov vode. Zagotavljanje, da ekonomski instrumenti bolje
odražajo ekonomsko vrednost vode, bo tudi dalo spodbude za dodatne naložbe v
nadzor nad uhajanjem s strani ponudnikov vodnih storitev in tako prispevalo k
popolni povrnitvi stroškov in dolgoročni vzdržnosti in učinkovitosti
zagotavljanja vodnih storitev. Nazadnje, namenitev finančnih prihodkov za
ukrepe, povezane s pomanjkanjem vode in sušo, bo prav tako podprla doseganje
ciljev pomanjkanja vode in suše. Vzpostavitev mehanizmov trga/trgovanja z vodo
z opredeljeno zgornjo mejo za okolje je mehanizem, ki lahko zagotovi priložnost
za „plačevanje ekosistemskih storitev“ („Payments for Ecosystem Services“)
in s tem za doseganje vzdržnega ravnovesja za deficitarna povodja. Med
koristmi, povezanimi s tem , je tudi (začasna ali stalna) prerazporeditev
pravic porabe vode med gospodarske uporabnike, ki lahko prinese dodatne
gospodarske koristi. 4.4. Usmerjanje rabe zemljišč
k odzivanju na pomanjkanje vode Zagotovitev usklajenosti novega gospodarskega
razvoja z razpoložljivostjo vode je podlaga za dolgoročno vzdržnost in treba
je posvečati posebno pozornost rabi zemljišč. To ponovno poudarja
potrebo po ustreznem povezovanju med načrti upravljanja povodij in drugimi
procesi gospodarskega in prostorskega načrtovanja. Da se to zagotovi, morajo biti načrti
upravljanja povodij pred sprejetjem ustrezno usklajeni z drugimi prostorskimi
in socialno-ekonomskimi načrti in treba je določiti finančna
sredstva za njihovo izvajanje. To bo zagotovilo, da se stroški in koristi
ukrepov ustrezno upoštevajo in da se izvaja načelo stroškovne učinkovitosti
iz Okvirne direktive o vodah za doseganje ciljev načrta upravljanja
povodja z najmanjšimi možnimi stroški. 4.5. Izboljšanje obvladovanja suše
v Evropi Treba bo dodatno razviti Evropski observatorij
za sušo (EDO), tako da bo deloval kot sistem zgodnjega opozarjanja, ki bo
pomagal državam članicam in gospodarskim subjektom, da bodo delovali
čim bolj zgodaj in se pripravili na prihodnje suše. Poleg tega bi bilo
treba učinkovito prilagoditi Solidarnostni sklad EU, tako da bi v primeru
nujnih razmer ob suši lahko poplačal škodo, ki se ji ne bi bilo
mogoče izogniti. Potrebna so nadaljnja prizadevanja za pripravo
in izvajanje skladnega niza ukrepov za obvladovanje suše na ravni povodja
znotraj postopka načrtovanja iz Okvirne direktive o vodah. Razvoj uporabe
zemljišč bi moral biti usklajen z razpoložljivostjo vode v vodnih
območjih, tudi z njenim nihanjem. V tem pogledu imajo „zelene
infrastrukture“, kot so ukrepi zadrževanja, lahko zelo pozitivno vlogo. Poleg tega se je treba še bolj opreti na
alternativne možnosti oskrbe z vodo z majhnim vplivom na okolje, kot je ponovna
uporaba vode. 4.6. Spodbujanje odpornosti na
podnebne spremembe Pričakuje se,
da bodo podnebne spremembe še poslabšale učinke že obstoječih
pritiskov na vodo, saj bodo spremembe padavin skupaj z rastočimi
temperaturami povzročile pomembne spremembe v kakovosti in
razpoložljivosti vodnih virov. Odzivi politike na pomanjkanje vode in sušo
morajo zato vsebovati več različnih prilagoditvenih ukrepov. 5. Sklep Splošni cilj politike proti pomanjkanju vode
in suši – obrniti trende pomanjkanja vode in suše – ni bil dosežen, čeprav
je bil dosežen napredek pri izvajanju 7 instrumentov politike, opredeljenih v
Sporočilu Komisije iz leta 20071. Politiko proti pomanjkanju vode in suši so
države članice do neke mere obravnavale kot samostojno in pri izvajanju
Okvirne direktive o vodah se je treba bolj osredotočiti na kvantitativna
vprašanja. V naslednjih ciklusih izvajanja Okvirne direktive o vodah bo treba
to zagotoviti, skupaj z nadaljnjim vključevanjem vprašanj glede
količine vode v sektorske politike. Večina ukrepov, ki jih uporabljajo države
članice, se nanaša na pritiske, stanje in učinke, le zelo malo
ukrepov pa na glavne vzročne dejavnike. Ugotovljene vrzeli politike in konkretne
možnosti za njihovo obravnavo so obravnavane v sporočilu Komisije
„Načrt za varovanje evropskih vodnih virov“ („Blueprint to Safeguard
Europe's Water Resources“) z namenom, da se vprašanja razpoložljivosti vodnih
virov celoviteje vključijo v splošni okvir politike. Po potrebi se lahko nadaljnji ukrepi politike obravnavajo v okviru
strategije prilagajanja na podnebne spremembe, predvidene za pomlad 2013. [1] COM(2007) 414 konč. [2] Direktiva 2000/60/ES, UL L 327, 22.12.2000, str. 1. [3] http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/building_blocks.htm [4] Modeliranje je bilo opravljeno v okviru projekta ClimWatAdapt. [5] Komisija je začela postopke za ugotavljanje kršitev
proti 8 državam članicam. Sedanje ocenjevanje načrtov upravljanja
povodij držav članic kaže, da je bila široka opredelitev storitev za rabo
vode sporočena v samo 6 od 23 držav članic. [6] Učinkovitost virov in gospodarska učinkovitost omrežij za
distribucijo vode (Resource and economic efficiency of water distribution
networks).. Končno poročilo s
strani ERM za Evropsko komisijo, 2012. [7] Vloga določanja cen vode in dodeljevanja vode v kmetijstvu (The
role of water pricing and water allocation in agriculture).. Končno poročilo s strani Arcadis
et al. za Evropsko komisijo, 2012. [8] Režimi pretoka, ki so potrebni, da se ohranijo bistveni procesi zdravih
rečnih ekosistemov in dobro ekološko stanje vodnih teles. [9] COM(2011) 17 konč. [10] Potencial za varčevanje z vodo v kmetijstvu v Evropi (Water saving
potential in agriculture in Europe). Končno poročilo s strani Bio
Intelligence Service za Evropsko komisijo, 2012. [11] Uporaba vodnega odtisa in označevanje izdelkov (Water footprinting
and product labelling). Končno poročilo s strani RPA za Evropsko
komisijo, 2011 [12] Zato je možno, da se v poročilu podcenjujejo težave s
pomanjkanjem vode in sušo v Evropi. [13] Količinske zahteve so eksplicitne za podzemne vode. [14] COM(2012) 216 [15] COM(2012) 79