EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0287
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT AND THE COUNCIL on the implementation of Directive 2009/50/EC on the conditions of entry and residence of third-country nationals for the purpose of highly qualified employment (“EU Blue Card”)
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju Direktive 2009/50/ES o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene visokokvalificirane zaposlitve („Modra karta EU“)
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju Direktive 2009/50/ES o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene visokokvalificirane zaposlitve („Modra karta EU“)
/* COM/2014/0287 final */
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju Direktive 2009/50/ES o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene visokokvalificirane zaposlitve („Modra karta EU“) /* COM/2014/0287 final */
SPOROČILO
KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o
izvajanju Direktive 2009/50/ES o pogojih za vstop in prebivanje
državljanov tretjih držav za namene visokokvalificirane zaposlitve („Modra karta EU“) Dobro
upravljanje migracijskih politik, namenjenih privabljanju visokokvalificiranih
migrantov, lahko prispeva k večji gospodarski rasti in konkurenčnosti,
odpravi pomanjkanja na trgu delovne sile in izravnavi stroškov demografskega
staranja. Direktiva
o modri karti EU[1]
je bila sprejeta za
olajšanje sprejema in mobilnosti visokokvalificiranih migrantov[2] in
njihovih družinskih članov z usklajevanjem pogojev za vstop in prebivanje
po vsej EU ter z zagotavljanjem pravnega statusa in svežnja pravic. V vse
večjem svetovnem tekmovanju za privabljanje nadarjenih kadrov je namen
modre karte EU narediti EU privlačnejšo za visokokvalificirane delavce z
vsega sveta in okrepiti njeno ekonomijo znanja. Direktiva je namenjena tudi
zmanjšanju bega možganov v razvijajočih se državah in državah s srednjim
prihodkom ter spodbujanju krožne in začasne migracije. Države
članice naj bi Direktivo prenesle v nacionalne zakonodaje do 19. junija 2011.
Komisija je začela postopke za ugotavljanje kršitev proti 20 državam
članicam[3], ker niso pravočasno prenesle
Direktive, ki pa so že vsi zaključeni. Vse države
članice, ki jih Direktiva zavezuje[4],
lahko zdaj izdajajo modre karte EU. Hkrati ima veliko držav članic vzpostavljene
nacionalne politike za privabljanje visokokvalificiranih migrantov[5].
Medtem ko so nekatere države članice[6] uvedle
obseg sprejema, ki omejuje število visokokvalificiranih migrantov, so druge države
članice[7]
sprejele ali ohranile ugodnejše določbe v zvezi z nekaterimi
določbami Direktive. To
sporočilo[8]
pomeni izpolnitev obveznosti Komisije, da poroča Evropskemu parlamentu in
Svetu o uporabi direktive o modri karti[9].
V sporočilu so najprej ocenjeni glavni vidiki, povezani s
privlačnostjo modre karte EU, nato pa sledi kratek pregled, kako so bili
ukrepi uveljavljeni v nacionalnih zakonodajah. Kolikor je to mogoče, je posebna
pozornost namenjena vplivu nacionalnih programov za visokokvalificirane
migrante (člen 3(4)), merilom za sprejem (člen 5), predvsem
plačnemu pragu, in pogojem za prebivanje v drugih državah članicah (člen 18).
1.
Privlačnost modre karte EU
1.1
Statistika
Zaradi
prepoznega prenosa je bil sistem modre karte leta 2012 v večini držav
članic v veljavi le nekaj mesecev[10].
Kljub zamudam je bilo leta 2012 izdanih 3 664 modrih kart in
sprejetih 1 107 družinskih članov[11]. Preglednica 1
kaže, da je bilo leta 2012 največ modrih kart izdanih v Nemčiji
(2 584; 70,52 %), Španiji (461; 12,58 %) in Luksemburgu (183;
4,99 %). Na drugem koncu lestvice so Poljska, Portugalska in Finska izdale
vsaka po 2 modri karti, Nizozemska in Madžarska 1, medtem ko Belgija,
Ciper, Grčija in Malta niso izdali nobene[12].
Ciper je obseg sprejema določil na nič. Leta 2013
se je število izdanih modrih kart povečalo na najmanj 15 261[13].
Večino modrih kart so izdali Nemčija (14 197)[14],
Luksemburg (306) in Francija (304). Preglednica 2
kaže, da je bila večina modrih kart leta 2012 izdanih
visokokvalificiranim migrantom iz Azije (1 886), sledile pa so ji Vzhodna
Evropa (463), Severna Amerika (380), Južna Amerika (278), Južna Evropa (227),
Severna Afrika (174) in Srednja Amerika (118). Le 78 visokokvalificiranih
delavcev je prišlo iz preostalih delov Afrike. Iz Oceanije je bilo 38 imetnikov
modrih kart. Med 96
državami izvora so bile leta 2012 najvišje uvrščene Indija (699),
Kitajska (324), Rusija (271), Združene države (313) in Ukrajina (149). Zdi se,
da prvi statistični podatki za leto 2013 potrjujejo to razvrstitev. Podatki
o poklicih imetnikov modre karte v letu 2012 so na voljo le za 294 od 3 664
(8,02 %) imetnikov[15], kar ni dovolj, da bi bili podatki
reprezentativni. V
Nemčiji je bila modra karta v prvih šestih mesecih leta 2013 izdana 6 131 migrantom,
od katerih jih je 4 442 (72,45 %) vstopilo v državo pred letom 2013[16], novih migrantov pa je bilo le 1 689
(27,55 %)[17]. V
Nemčiji je bilo v prvih devetih mesecih leta 2013 izdanih 8 888
modrih kart, od tega 4 100 (46,13 %) za deficitarne poklice[18] in 4 788 (53,87 %)
za standardne poklice[19]. V tem obdobju je bilo v Nemčiji 6 971
(78,43 %) modrih kart izdanih moškim in 1 914 (21,53 %) ženskam[20]. V
Nemčiji so bile modre karte v tem obdobju izdane migrantom naslednjih
starostnih skupin:
0–25 let:
183 (2,06 %);
25–35 let:
6 533 (73,50 %);
35–45 let:
1 765 (19,86 %);
45–55 let:
308 (3,47 %);
55–65 let:
95 (1,07 %);
65 let
in več: 4 (0,05 %).
1.2
Nacionalni programi za visokokvalificirane migrante (člen 3(4))[21]
Veliko
držav članic ima poleg modre karte EU vzpostavljene nacionalne politike za
privabljanje visokokvalificiranih migrantov[22]. Nekatere
države članice namenjajo posebno pozornost določenim skupinam
posameznikov[23] ali določenim poklicnim
področjem, na katerih obstajajo posebne potrebe in pomanjkanje na
nacionalnem trgu delovne sile[24]. Večina se jih promovira kot
ciljne države za visokokvalificirane delavce ter olajšuje njihov sprejem in
vstop, na primer s pospešenimi postopki za dovoljenja in vizume, izvzetjem iz
splošnih zahtev glede priseljevanja in preskusov trga delovne sile,
informacijskimi kampanjami in drugimi pobudami. Sistemi, ki so vzpostavljeni v
teh državah članicah, so različni, od sistemov, ki temeljijo na
točkovanju, do sistemov, ki jih vodijo delodajalci in temeljijo na
povpraševanju. Več
držav članic, ki imajo vzpostavljene take nacionalne politike, ima v svoji
migrantski populaciji večji delež visokokvalificiranih migrantov[25] kot nekatere države članice, ki
nimajo takih politik[26]. Iz
preglednice 3 je razvidno, da obstoj nacionalnih programov za
visokokvalificirane delavce lahko vpliva na izdajo modrih kart EU v nekaterih državah
članicah. Na Nizozemskem je bilo leta 2012 izdanih 5 514 nacionalnih
dovoljenj in 1 modra karta, v Franciji je bilo izdanih 3 030 nacionalnih
dovoljenj in 77 modrih kart, v Avstriji je bilo razmerje 1 158 proti 124,
v Španiji 1 136 proti 461, na Finskem pa je bilo izdanih 748 nacionalnih
dovoljenj in 2 modri karti. Na
drugi strani pa so pomembne izjeme Nemčija z 210 nacionalnimi dovoljenji
in 2 584 modrimi kartami, Luksemburg z 21 nacionalnimi dovoljenji in 183 modrimi
kartami ter Romunija, ki je izdala 46 modrih kart in nobenega nacionalnega
dovoljenja.
1.3
Obseg sprejema (člen 6)
Medtem ko se
večina drža članic ni odločila za določitev obsega sprejema
visokokvalificiranih migrantov, so nekatere države članice[27]
predvidele to možnost v skladu s členom 79(5) Pogodbe o delovanju EU.
Tiste države članice, ki so dejansko uvedle obseg sprejema, imajo
različne pristope za določanje tega obsega. Države članice morajo
sporočiti, ali so sprejeti ukrepi za uvedbo obsega sprejema[28]. V nekaterih državah
članicah[29]
je obseg sprejema izračunan kot odstotek zaposlenih v državi ali
prebivalcev ali glede na stopnjo brezposelnosti ali zahteve trga delovne sile,
včasih po regijah in specializaciji. V več državah članicah[30]
pristojni ministri določijo obseg sprejema enkrat letno ali vsaki dve
leti. Razen dveh držav
članic nobena ni obvestila Komisije o obsegu sprejema[31].
1.4
Etično zaposlovanje
(člena 3(3) in 8(4))
Nobena država
članica ni sklenila sporazuma s tretjo državo, v katerem so navedeni
poklici, ki naj ne bi bili vključeni v Direktivo, da se zagotovi
etično zaposlovanje v sektorjih v državah v razvoju, v katerih je premalo
osebja. BE, CY, DE[32],
EL, LU in MT
so prenesli možnost zavrnitve vloge, da bi zagotovili etično zaposlovanje
v teh sektorjih. Države članice, ki uporabljajo to določbo, so dolžne
sporočati svoje odločitve[33].
Sporočena ni bila nobena zavrnitev zaradi teh razlogov. Glede na majhno
število modrih kart EU, ki so trenutno dodeljene visokokvalificiranim migrantom
iz najmanj razvitih držav, tveganje bega možganov za te države ostaja omejeno.
Države v razvoju s srednjim prihodkom so lahko izpostavljene večjemu
tveganju. Nekatere države
članice[34]
obravnavajo beg možganov in kroženje možganov z nacionalno zakonodajo,
dvostranskimi sporazumi in/ali sodelovanjem z državami izvora.
2.
Prenos v državah članicah
2.1
Opredelitev pojmov (člen 2)
Opredelitev
pojmov „visokokvalificirana zaposlitev“, „visoke poklicne kvalifikacije“,
„visokošolska izobrazba“, „poklicne izkušnje“ in „reguliran poklic“ predvideva
večina držav članic, čeprav obstajajo razlike glede
terminologije, področja uporabe in zveznih struktur v državah
članicah. DE[35], EE,
EL, ES, FR, LT, LU, MT, PL, PT, SE in SK so se odločili za uporabo
odstopanja, v skladu s katerim vsaj pet let ustreznih delovnih izkušenj na
primerljivi stopnji visokih poklicnih kvalifikacij zadostuje kot dokazilo o visokih
poklicnih kvalifikacijah[36].
2.2
Merila za sprejem in plačni prag
(člen 5)
Vse države
članice zahtevajo veljavno pogodbo o zaposlitvi ali zavezujočo
ponudbo za zaposlitev, vendar pa Nemčija in Latvija ne zahtevata izrecno
obdobja najmanj enega leta[37].
Vse države
članice zahtevajo veljavne potne listine, vendar so samo CY, EL, FI, LT,
MT, PT in SE uporabili možnost, da lahko zahtevajo, da obdobje veljavnosti
potnih listin obsega najmanj začetno trajanje dovoljenja za prebivanje.
Kot je določeno v Direktivi, vse države članice zahtevajo zdravstveno
zavarovanje, razen Španije, kjer tovrstne določbe ne obstajajo. Večina
držav članic[38]
zahteva, da prosilec ne pomeni nevarnosti za javni red, javno varnost ali
javno zdravje. Večina držav
članic uporablja možnost iz člena 5(2), da od prosilca zahtevajo,
naj navede svoj naslov v državi članici[39]. AT, BE
in NL
zahtevajo uradno obvestilo o vsaki spremembi naslova. IT in LU zahtevata
dokazilo o ustreznem bivališču. Večina držav
članic je v skladu s členom 5(3) nominalno določila
plačni prag v višini 1,5-kratnika povprečne bruto letne plače,
vendar so nekatere uporabile možnost iz Direktive za določitev višjih
pragov[40].
Večina držav članic je v svojo zakonodajo vključila metodo
izračuna[41].
LV,
EE, HU, SK in LT
izračunavajo prag na podlagi povprečne bruto mesečne plače.
Nekatere za izračun praga namesto povprečne bruto letne plače
uporabljajo druge formule ali merila[42].
Zdi se, da večina držav članic za določitev plačnega praga
uporablja nacionalne podatke. Države članice so pozvane, naj
uporabljajo
podatke Eurostata[43], vsaj
kot primerjavo[44]. Države
članice morajo določiti in objaviti ustrezne plačne prage.
Vendar pa pregled informacij, ki so na voljo na portalu EU o priseljevanju[45]
in na nacionalnih spletnih straneh, ki ga je izvedla Komisija, kaže, da
plačni pragovi v številnih državah članicah niso objavljeni ali
posodobljeni, jih je težko najti ali so na voljo le v nacionalnem jeziku[46].
Države članice Komisiji niso sporočile plačnih pragov ali letnih
posodobitev. Direktiva poziva Komisijo, naj oceni ustreznost plačnega
praga[47],
kar pa lahko stori le, če se pragovi sporočajo letno. Primerjava
razpoložljivih plačnih pragov s podatki Eurostata in OECD o
povprečnih bruto letnih plačah kaže, da se prag v nekaterih državah
članicah
morda ne ujema z vsaj 1,5-kratnikom povprečne bruto letne plače (preglednica 4).
CY, DE, EE, EL,
ES, HU, LU, MT in PT so prenesli možnost uporabe plačnega praga v
višini vsaj 1,2-kratnika povprečne bruto letne plače za zaposlitev v
poklicih, za katere obstaja še zlasti velika potreba po delavcih migrantih ter
kadar ti poklici spadajo v glavni skupini 1 in 2 klasifikacije ISCO. Le za
DE,
EE, HU in LU je znano, da so učinkovito uporabili to možnost
odstopanja za določitev nižjega plačnega praga, vendar pa ni nobena
država predložila Komisiji zahtevanega letnega seznama poklicev, za katere je
bilo sprejeto odstopanje.
2.3
Obdobje veljavnosti modre karte EU (člen 7(2))
Države članice morajo v svoji zakonodaji
določiti standardno obdobje veljavnosti modre karte EU, ki je lahko od
enega do štirih let, kar načeloma velja za vse vloge in podaljšanja v
zadevni državi članici. Če pogodba
o zaposlitvi vključuje krajše obdobje od standardnega, se modra karta EU
izjemoma izda ali podaljša za obdobje trajanja pogodbe o zaposlitvi in dodatne
tri mesece. Najkrajše obdobje veljavnosti modre karte EU je eno leto, saj je to
najkrajše obdobje zahtevane pogodbe o zaposlitvi ali ponudbe za zaposlitev[48].
Možnost podaljšanja modre karte je vključena v Direktivo in, če so
izpolnjeni pogoji, ni omejena[49].
Standardno
obdobje veljavnosti[50]
modre karte EU je eno leto v BG, CY, ES, LT, MT in PT ter 13 mesecev
v BE. AT,
CZ, EL, FI, IT, LU, PL, RO, SE in SI so obdobje določili na dve leti,
EE pa na dve leti in tri mesece. FR in SK sta obdobje
določili na tri leta, DE, HU in NL pa na štiri
leta. LV je
obdobje določila na pet let. V skoraj vseh državah
članicah velja[51],
da če pogodba o zaposlitvi ali zavezujoča ponudba za zaposlitev
vključuje obdobje, krajše od standardnega, se modra karta EU izda ali
podaljša za obdobje trajanja pogodbe o zaposlitvi in dodatne tri mesece.
Če je ob podaljšanju pogodba o zaposlitvi veljavna še manj kot eno leto,
to lahko pomeni, da se modra karta EU izda z veljavnostjo manj kot leto dni.
Prvotno pogodbo o zaposlitvi ali ponudbo za zaposlitev s trajanjem manj kot eno
leto je treba zavreči[52].
IT razlikuje med pogodbami o zaposlitvi za nedoločen čas, za katere
je obdobje veljavnosti dve leti, ter vsemi drugimi pogodbami, za katere je
obdobje veljavnosti enako obdobju trajanja pogodbe o zaposlitvi in dodatne tri
mesece. Zdi se, da vse države
članice dovoljujejo podaljšanja, vendar so nekatere države članice[53]
določile drugačno (daljše) obdobje veljavnosti za podaljšanja kot za
prvotno modro karto EU, namesto da bi uporabile eno standardno obdobje
veljavnosti. SE je omejila skupno dolžino veljavnosti prvotne modre karte
skupaj s podaljšanji na štiri leta.
2.4
Preskus trga delovne sile (člen 8(2))[54]
AT, BE, BG, CY,
ES, HU, IT, LU, MT, PL, SK in SI so prenesli možnost za izvedbo preskusa
trga delovne sile. Večina držav članic[55]
se je odločila uporabiti možnost preverjanja, ali zadevnega prostega
delovnega mesta ne more zasesti delovna sila iz države članice ali EU.
2.5
Odvzem ali zavrnitev podaljšanja modre karte EU (člen 9)
Možnost[56] odvzema
ali zavrnitve podaljšanja modre karte EU zaradi razlogov javnega reda, javne
varnosti ali javnega zdravja je v skoraj vseh državah članicah[57]; v AT, BE,
ES, FI, FR in IT
je to zajeto
v splošnih določbah ali pogojih za vstop. AT, BE,
BG, DE, EE, IT, NL, PL in SK so nadomestile pojem „javna politika“ s
pojmom „javni red“ ,AT, BE, BG, EL, FR, IT in PL pa ne navajajo
pojma „javno zdravje“. Večina držav
članic[58]
uporablja možnost odvzema ali zavrnitve podaljšanja modre karte EU, kadar
imetnik modre karte EU nima zadostnih sredstev za lastno vzdrževanje in
vzdrževanje svojih družinskih članov, ne da bi
koristil sistem socialne pomoči zadevne države članice[59]. BE, BG, CY, EE,
ES, HU, MT in PL
uporabljajo možnost odvzema ali zavrnitve podaljšanja modre karte EU, če
zadevna oseba ni sporočila svojega naslova[60]. CY, CZ,
EE, EL, MT, RO in SK so se odločili za možnost odvzema ali
zavrnitve podaljšanja modre karte EU, kadar imetnik modre karte zaprosi za
socialno pomoč, če je bil o tem vnaprej ustrezno pisno obveščen[61].
2.6
Prošnje za sprejem (člen 10)
Večina držav
članic zahteva, da migrant vloži vlogo za pridobitev modre karte EU. CY, ES,
FR, IT in MT
zahtevajo, da to stori delodajalec. V BE in LV morata vlogo
vložiti migrant in delodajalec, medtem ko NL, AT, PT in SI
dovoljujejo, da vlogo vloži bodisi migrant bodisi delodajalec. AT in NL dovoljujeta,
da vlogo vloži odvetnik. Večina držav
članic[62]
določa, da se vloge lahko obravnavajo in preučijo, če je
prosilec izven države članice ali če kot imetnik veljavnega
dovoljenja za prebivanje ali nacionalnega vizuma za dolgoročno prebivanje
že zakonito prebiva v tej državi članici[63]. Večina
držav članic[64]
je uporabila odstopanje, ki omogoča, da se vloge predložijo, ko prosilec
nima veljavnega dovoljenja za prebivanje, vendar je zakonito prisoten na ozemlju
države članice (člen 10(3)). LU in SE sta uporabila
posebno odstopanje iz člena 10(4), da se vloga lahko predloži
izključno zunaj njunega ozemlja[65].
2.7
Postopkovna jamstva (člen 11)
Večina držav
članic je rok za sprejetje odločitve o popolni vlogi in uradno pisno
obvestilo prosilcu določila na 90 dni[66],
vendar pa so nekatere določile krajše roke, in sicer 60 dni (EE, LT
in PT; SK in PL za zapletene primere), 56 dni (AT), 45 dni
(ES), 30 dni
(LV, RO
in SI; SK in PL za nezapletene primere) in 7 dni (BG).
Večina držav članic je določila posledice v primeru, da se do
konca tega obdobja ne sprejme nobena odločitev[67],
vendar pa so BE,
EL, IT
in PL predvidele podaljšanje roka. V primeru
nepopolne vloge je večina držav članic določila rok za
predložitev dodatnih informacij in prekinitev roka za obravnavo. Vse države
članice ob zavrnitvi, zavrnitvi podaljšanja ali odvzemu izdajo pisno
obvestilo in določijo roke za začetek sodnih postopkov.
2.8
Pravice
Dostop do trga
delovne sile (člen 12) Večina držav
članic[68]
je uporabila možnost, da lahko države članice po prvih dveh letih
omejenega dostopa do trga delovne sile odobrijo enako obravnavo kot za
državljane, kar zadeva dostop do visokokvalificirane zaposlitve. Skoraj vse države
članice[69]
zahtevajo dovoljenje pristojnega organa pri zamenjavi delodajalca v prvih dveh
letih. Številne države članice[70]
zahtevajo, da se spremembe, ki vplivajo na pogoje za sprejem, sporočijo
ali vnaprej odobrijo. Začasna
brezposelnost (člen 13) Te
določbe je prenesla večina držav članic. Nekatere države
članice uporabljajo ugodnejše zakonske določbe ali omejujejo uporabo
na neprostovoljno brezposelnost. Enaka
obravnava (člen 14) Določbe
o enaki obravnavi se uporabljajo v večini držav članic, čeprav
obstajajo razlike glede področja uporabe, nekatere določbe niso
natančno prenesene v nekaterih državah članicah in nekatere države
članice uporabljajo ugodnejše zakonske določbe[71]. CY, DE, EL, ES,
FI, LU, MT, PL in RO so uporabili možnost za morebitne omejitve glede
izobraževanja in poklicnega usposabljanja ter dostopa do blaga in storitev. AT,
BE, CY, CZ, DE, EL, FI, LT, LU, MT, NL, PL in RO so uporabili možnost, da se za
dostop do univerze in posrednješolskega izobraževanja lahko zahtevajo posebni
predpogoji. Večina držav
članic[72]
ni uporabila možnosti omejitve enake obravnave, če se imetnik modre karte
EU preseli v drugo državo članico, pozitivna odločitev o izdaji modre
karte EU pa še ni bila sprejeta. Družinski
člani (člen 15) Leta 2012
je bilo za družinske člane imetnikov modre karte odobrenih 1 107 dovoljenj. V DE se je leta 2013 imetnikom modre karte EU
pridružilo najmanj 1 421 zakonskih partnerjev in 899 otrok[73]. Vendar
pa je velika večina imetnikov modre karte mlajših od 35 let in si
morda še ni ustvarila družine[74].
Komisija bo to podrobneje analizirala. Status rezidenta
EU za daljši čas (člena 16 in 17) AT,
BG, CY, DE, EE, ES, EL, LT, MT, LV, NL in RO so se odločile za uporabo
možnosti iz člena 16(5) za omejitev odstopanj iz Direktive 2003/109/ES
v zvezi z obdobji odsotnosti z ozemlja Skupnosti.
2.9
Prebivanje v drugih državah članicah (člena 18
in 19)
Imetnik
modre karte EU, ki se želi preseliti v drugo državo članico po 18 mesecih
zakonitega prebivanja v prvi državi članici, mora vložiti vlogo za drugo
modro karto EU v drugi državi članici. V praksi to pomeni novo presojo,
ali imetnik modre karte izpolnjuje pogoje, ki veljajo za drugo državo
članico. Med državami
članicami obstajajo določene razlike glede pogojev za sprejem in
precejšnje razlike glede plačnih pragov. Za
zdaj še ni mogoče oceniti vpliva vidika modre karte EU, ki se nanaša na
mobilnosti znotraj EU, saj zahtevanega obdobja 18 mesecev še ni izpolnilo
veliko število imetnikov modre karte EU.
3.
Sklepne ugotovitve in naslednji koraki
Med državami
članicami obstajajo velike razlike glede števila dodeljenih modrih kart. Čeprav
velikost države članice in njene gospodarske razmere lahko vplivajo na
njeno privlačnost, pa ne pojasnjujejo v celoti velikih razlik. Odgovor bi
bilo mogoče poiskati tudi v izbiri politike držav članic, ki zelo
različno uporabljajo in promovirajo modro karto. Direktiva o
modri karti je bila dogovorjena in sprejeta pred začetkom veljavnosti
Lizbonske pogodbe. V prejšnjem sistemu je bilo namesto sedanje kvalificirane
večine zahtevano soglasje Sveta in Evropski parlament ni bil
sozakonodajalec. To je vodilo do dolgih in težkih pogajanj o predlogu Komisije.
Nastala direktiva določa le minimalne standarde ter pušča državam
članicam veliko manevrskega prostora prek številnih „diskrecijskih“
določb in sklicevanj na nacionalno zakonodajo. Nacionalni
programi za privabljanje visokokvalificiranih migrantov v številnih državah
članicah konkurirajo modri karti EU in med seboj. Vendar pa so nekatere države
članice sprejele politično odločitev v prid modre karte EU, kar
se kaže v številu dodeljenih modrih kart. Druge politike držav članic dajejo
prednost nacionalnim programom. Čeprav se
je število modrih kart med letoma 2012 in 2013 povečalo v
večini držav članic, je še prezgodaj za sklepe o vplivu modre karte
EU na privabljanje visokokvalificiranih migrantov v EU. Komisija je zaskrbljena
zaradi napak pri prenosu, nizke ravni skladnosti, omejenega svežnja pravic in
ovir za mobilnost znotraj EU. To poročilo
razkriva splošno pomanjkljivo sporočanje podatkov in sprejetih ukrepov s
strani držav članic pri uporabi Direktive, na primer o obsegu sprejema,
preskusih trga delovne sile, etičnem zaposlovanju, plačnem pragu[75].
Razpoložljivost zanesljivih, natančnih in posodobljenih informacij je
ključna za delovanje sistema modre karte EU, na primer za mobilnost
znotraj EU, ter za oceno njegove privlačnosti. Pri prenosu
Direktive so bile razkrite številne pomanjkljivosti. Komisija bo okrepila svoja
prizadevanja za zagotovitev pravilnega prenosa in izvajanja Direktive po vsej
EU. Tri leta po roku prenosa Direktive je skrajni čas, da se začne v
celoti uporabljati. Za dosego tega bo Komisija organizirala srečanja z državami
članicami in, kjer bo to potrebno, uporabila svoja pooblastila, ki
izhajajo iz Pogodbe. In
ne nazadnje, morebitni visokokvalificirani migranti in delodajalci bi
morali biti bolje obveščeni o modri karti EU. Komisija bo kar najbolje
izkoristila obstoječe spletne strani, na primer portal EU o priseljevanju,
ter spodbujala države članice, da izboljšajo zagotavljanje informacij in
povečajo ozaveščenost prek drugih ustreznih kanalov. Na podlagi razpoložljivih
informacij in zaradi kratkega časa uporabe trenutno niso predlagane nobene
spremembe. Preglednica 1: Modre
karte EU v letih 2012 in 2013 Modre karte EU po vrstah odločitve || || Sprejeti družinski člani imetnikov modre karte EU po vrstah odločitve || Dodeljena || Podaljšana || Odvzeta || || Dodeljena || Podaljšana || Odvzeta || 2012 || 2013 || 2012 || 2013 || 2012 || 2013 || || 2012 || 2013 || 2012 || 2013 || 2012 || 2013 SKUPAJ || 3 664 || 15 261 || 146 || 170 || 1 || 0 || || 1 107 || 2 || 108 || 0 || 0 || 0 BE || 0 || 5 || : || || : || || || 0 || || 0 || || 0 || BG || 15 || 25 || 0 || || 0 || || || 5 || || 0 || || 0 || CZ || 62 || 74 || 1 || 25 || 0 || || || 35 || || 0 || || 0 || DE || 2 584 || 14 197 || 0 || || : || || || 270 || || 0 || || : || EE || 16 || 12 || 0 || 0 || 0 || 0 || || 18 || 2 || 0 || 0 || 0 || 0 EL || 0 || 0 || || || || || || : || || : || || : || ES || 461 || še ni na voljo || 91 || || 0 || || || 385 || || 82 || || 0 || FR || 126 || 304 || 49 || 133 || || || || : || || : || || : || IT || 6 || 112 || : || || : || || || : || || : || || : || CY || 0 || 0 || 0 || || 0 || || || 0 || || 0 || || 0 || LV || 17 || 13 || 0 || 12 || 0 || || || 8 || || 0 || || 0 || LT || veljavne: 2013 || 40 || || || || || || || || || || || LU || 183 || 306 || 0 || || 0 || || || 223 || || 0 || || 0 || HU || 1 || 3 || 0 || || 0 || || || 0 || || 0 || || 0 || MT || 0 || še ni na voljo || 0 || || 0 || || || 0 || || 0 || || 0 || NL || 1 || še ni na voljo || 0 || || 0 || || || 0 || || 0 || || 0 || AT || 124 || še ni na voljo || 5 || || 0 || || || 155 || || 25 || || 0 || PL || 2 || 27 || 0 || || 0 || || || 0 || || 0 || || 0 || PT || 2 || še ni na voljo || 0 || || 0 || || || 0 || || : || || : || RO || 46 || 119 || 0 || || 0 || || || : || || : || || : || SI || 9 || še ni na voljo || 0 || || 1 || || || 3 || || 1 || || 0 || SK || 7 || 8 || 0 || || 0 || || || 5 || || 0 || || 0 || FI || 2 || 5 || 0 || || 0 || || || 0 || || 0 || || 0 || SE || veljavne: 2013 || 2 || || 0 || || 0 || || || 0 || || 0 || || 0 HR || veljavne: 2013 || 9 || || || || || || || || || || || Viri: Eurostat, Modre karte EU po vrstah odločitve,
poklicih in državljanstvu [migr_resbc1]; sprejeti družinski člani
imetnikov modre karte EU po vrstah odločitve in državljanstvu [migr_resbc2],
pridobljeno 16. 4. 2014. Podatki
za leto 2013: ad hoc anketa Evropske migracijske mreže (rok za odgovor 20. 2. 2014);
neposredni stiki z migracijskimi organi več držav članic. Opombe k podatkom za leto 2013: LT, RO: začasni podatki Preglednica 2: Modre
karte EU po državljanstvu leta 2012 Skupaj || 3 664 || || || Azija || 1 886 || || || || || || Južna Azija[76] || 869 || || || Vzhodna Azija[77] || 489 || || || Zahodna Azija[78] || 410 || || || Jugovzhodna Azija[79] || 99 || || || Osrednja Azija[80] || 19 Ameriki || 783 || || || || || || Severna Amerika[81] || 380 || || || Južna Amerika[82] || 278 || || || Srednja Amerika[83] || 118 || || || Karibi[84] || 7 Evropa || 690 || || || || || || Vzhodna Evropa[85] || 463 || || || Južna Evropa[86] || 227 Afrika || 252 || || || || || || Severna Afrika[87] || 174 || || || Srednja Afrika[88] || 35 || || || Južna Afrika[89] || 18 || || || Zahodna Afrika[90] || 15 || || || Vzhodna Afrika[91] || 10 Oceanija[92] || 38 || || || Ostalo || 15 || || || || || || Neznano || 9 || || || Brez državljanstva || 6 Vir:
Eurostat, Modre karte EU po vrstah odločitve, poklicih in državljanstvu
[migr_resbc1].
Preglednica 3: Primerjava
z nacionalnimi programi za visokokvalificirano zaposlitev || Prva dovoljenja v okviru nacionalnih programov || || Modre karte || 2008 || 2009 || 2010 || 2011 || 2012 || || 2012 || 2013 Skupaj || 16 157 || 14 980 || 16 999 || 19 604 || 19 988 || || 3 664 || 15 261 BE || 3 577 || 1 202 || 106 || 119 || 98 || || 0 || 5 BG || || || || 0 || 0 || || 15 || 25 CZ || || 18 || 0 || 0 || 69 || || 62 || 74 DE || 96 || 119 || 122 || 177 || 210 || || 2 584 || 14 197 EE || || || 0 || 0 || 0 || || 16 || 12 EL || 0 || 0 || 0 || 0 || 0 || || 0 || 0 ES || 2 884 || 2 071 || 1 244 || 1 650 || 1 136 || || 461 || še ni na voljo FR || 1 681 || 2 366 || 2 554 || 3 148 || 3 030 || || 126 || 304 IT || || || 1 984 || 1 563 || 1 695 || || 6 || 112 CY || 393 || 436 || 634 || 551 || 600 || || 0 || 0 LV || || 85 || 114 || 97 || 106 || || 17 || 13 LT || || || 138 || 186 || 225 || || veljavne: 2013 || 40 LU || || 96 || 74 || 102 || 21 || || 183 || 306 HU || || || || 0 || 0 || || 1 || 3 MT || 0 || 0 || || 0 || 0 || || 0 || še ni na voljo NL || 6 411 || 4 895 || 5 531 || 5 594 || 5 514 || || 1 || še ni na voljo AT || 827 || 575 || 668 || 868 || 1 158 || || 124 || še ni na voljo PL || || || 12 || || 314 || || 2 || 27 PT || 288 || 307 || 342 || 282 || 313 || || 2 || še ni na voljo RO || || || || 0 || 0 || || 46 || 119 SI || 0 || 0 || || 0 || 0 || || 9 || še ni na voljo SK || || 0 || || 0 || 0 || || 7 || 8 FI || || || || 861 || 748 || || 2 || 5 SE || || 2 810 || 3 476 || 4 406 || 4 751 || || veljavne: 2013 || 2 HR || || || || || || || veljavne: 2013 || 9 Viri: Eurostat, Modre karte EU po vrstah odločitve,
poklicih in državljanstvu [migr_resbc1], pridobljeno 16. 4. 2014. Podatki za
leto 2013: ad hoc anketa Evropske migracijske mreže (rok za odgovor 20. 2. 2014);
neposredni stiki z več državami članicami. Podatki o
nacionalnih programih: Eurostat, Razlogi za plačane dejavnosti:
Visokokvalificirani delavci, prva dovoljenja, izdana za plačane dejavnosti
po razlogih, trajanju veljavnosti in državljanstvu [migr_resocc], pridobljeno 17. 2. 2014;
LT: Urad za migracije pri Ministrstvu za notranje zadeve Republike Litve. Opombe k podatkom za leto 2013: LT, RO: začasni podatki Preglednica 4: Plačni
pragovi (kjer so na voljo) in razmerja v primerjavi z bruto letnimi
plačami na državo članico [1] Direktiva Sveta 2009/50/ES z dne 25. maja 2009,
UL L 155, 18.6.2009, str. 17–29. [2] Glede na to, da se Direktiva ne uporablja za
državljane tretjih držav, ki vstopijo v državo članico v skladu z zavezami
iz mednarodnega sporazuma, ki omogoča vstop in začasno prebivanje
določenim kategorijam fizičnih oseb zaradi trgovine in naložb
[člen 3(2)(g)], to poročilo v ničemer ne zajema
visokokvalificiranih kategorij ponudnikov storitev v okviru načina 4. [3] AT, BE, BG, DE, EL, FR, IT, CY, LV, LT, LU, HU, MT, PL, PT, RO, SI,
SK, FI in SE. [4] Vse države članice razen DK, IE in UK. Izvajanje Direktive s strani Hrvaške po njenem pristopu je
treba še oceniti, vendar je Direktiva začela veljati pravočasno, tj. 1. julija 2013. [5] AT, BE, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, NL, LT, LU, SK, SI in SE. [6] BG, CY, EE, EL in RO. [7] AT, BE, CZ, DE, EL, FI, FR, HU, IT, LU, LV, NL, PT, SE in SI. [8] Sporočilo temelji na študiji, ki je bila izvedena za Komisijo. [9]
Člen 21. [10] 4 države članice so prenos izvedle pravočasno, 5 držav
članic do konca leta 2011, 8 v prvi polovici leta 2012, 5 v
drugi polovici leta 2012, 2 pa šele leta 2013. [11] http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/population/data/database. [12] HR, LT, SE: začetek veljavnosti leta 2013. [13] Začasni in nepopolni statistični podatki za 15 držav
članic iz ad hoc ankete Evropske migracijske mreže (rok za odgovor 20. 2. 2014);
neposredni stiki z migracijskimi organi več držav članic. [14] Predhodni podatki za Nemčijo. [15] Predložile so jih le BG, CZ, EE, FI, HU, IT, LV, PL, RO in SI. [16] Ti migranti so študirali ali se usposabljali v Nemčiji ali pa so
spremenili status iz drugega dovoljenja za delo. [17] Vir: Wanderungsmonitoring: Migration nach
Deutschland, 1. Halbjahr 2013. http://www.bamf.de/SharedDocs/Anlagen/DE/Publikationen/Broschueren/wanderungsmonitoring-I-halbjahr-2013.html. [18] „Mangelberufe“: poklici, za katere obstaja v Nemčiji posebna
potreba. [19] „Regelberufe“: vsi drugi poklici. [20] Za 3 spol ni znan. [21] Več informacij: Študija Evropske
migracijske mreže, Attracting Highly Qualified and Qualified Third-Country
Nationals (Privabljanje visokokvalificiranih in kvalificiranih državljanov
tretjih držav), zbirno poročilo, 2013, str. 16–21. http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/networks/european_migration_network/reports/docs/emn-studies/attracting/emnsr_attractinghqworkers_finalversion_23oct2013_publication.pdf. [22] BE, EE, FI, EL, IT, LT, LU, SK, SI in SE imajo posebne določbe v
širših migracijskih politikah; AT, CZ, DE, ES, FR, NL in PT imajo ločene
politike, namenjene visokokvalificiranim migrantom. [23] Npr.: vodilnemu osebju in vodstvenim
delavcem, raziskovalcem in znanstvenikom ali premeščenim znotraj podjetja; [24] Npr.: informacijska in komunikacijska tehnologija, zdravstveno
varstvo, akademski svet, finančne storitve ali inženiring. [25] Na Švedskem je bilo leta 2012 47 % migrantov
razvrščenih v stopnjo 5–6 (univerzitetna izobrazba in/ali doktorat)
Unescove Mednarodne standardne klasifikacije izobraževanja (ISCED), 35 %
pa jih je imelo zaposlitev iz skupin 1–3 ISCO (vodje, strokovnjaki,
tehniki in drugi strokovni delavci). V Luksemburgu
jih je bilo 54 % razvrščenih v stopnjo 5–6 ISCED in 53 % v
skupine 1–3 ISCO. [26] CY, IT, LV, MT in PL ne privabljajo večjega števila
visokokvalificiranih migrantov, razen CY, kjer je bilo leta 2012 28 %
migrantov razvrščenih v stopnjo 5–6 ISCED. [27] BG, CY, EE, EL, HU, MT, RO in SI. [28] Člen 20(1). [29] BG, EE, EL, HU, MT. [30] EE, EL, HU, MT in RO. Ciper prepoveduje
sprejem visokokvalificiranih delavcev, vendar pa lahko Svet ministrov, v
izrednih primerih, dovoli njihov sprejem za določen sektor, poklic,
specializacijo in/ali državo izvora (po enem letu možen pregled). [31] Ciper: obseg je trenutno določen na
nič; Grčija: ker ni povpraševanja, Grčija še ni vzpostavila
svojega sistema, da bi z ministrskim
odlokom določila največje število delovnih mest za
visokokvalificirano zaposlitev, zagotovljeno državljanom tretjih držav. [32] Nemčija predvideva možnost uporabe tega odstopanja z uredbo (ne
trenutno). [33] Člena 20(1) in 8(4). [34] Vir: Študija Evropske migracijske mreže,
Attracting Highly Qualified and Qualified Third-Country Nationals (Privabljanje
visokokvalificiranih in kvalificiranih državljanov tretjih držav), zbirno
poročilo, 2013, str. 23. [35] Nemčija predvideva možnost uporabe tega odstopanja z uredbo (ne
trenutno). [36]MT: vsaj 10 let poklicnih izkušenj. [37] Italija zahteva, da so strokovnjaki uvrščeni v stopnje 1, 2
in 3 nacionalne klasifikacije poklicev ISTAT CP2011. [38] Razen LU (brez ogrožanja mednarodnih odnosov) in RO (brez kazenske evidence
in zdravstvena sposobnost za izvajanje te posebne dejavnosti). [39] Razen EL, FI, PT in SE. [40] RO (4-kratno) in LT (2-kratno). [41] Razen NL in PL: natančen znesek, ki je indeksiran in se letno
objavlja. [42] Npr.: DE: višina plače znaša 2/3 letne mejne vrednosti
osnove za odmero prispevka za obvezno pokojninsko zavarovanje (ki je povezan s
povprečno bruto plačo); IT 3-kratnik
najnižje stopnje za oprostitev plačila prispevkov za zdravstveno varstvo;
PT 1,5-kratnik nacionalne povprečne bruto letne plače ali 3-kratnik
indeksirane socialne pomoči. [43] Podatki o bruto letni plači (na zaposlenega), ki jih je objavil
Eurostat za podjetja z 10 ali več zaposlenimi [earn_ses10_an]. Ti podatki se zberejo vsaka štiri leta z anketo o
strukturi plač in zagotavljajo primerljiv vir po vsej EU. [44] Člen 20(3) in uvodna izjava 11. [45] http://ec.europa.eu/immigration/ [46] Pregledi, opravljeni februarja 2014. [47] Člen 21. [48] Člen 5(1)(a). [49] Členi 7(2), 8(2), 9(1)–(3), 11(3), 14(3) in 20(2). [50] Več držav članic povezuje obdobje veljavnosti modre karte EU
z dolžino pogodbe o zaposlitvi in dodatnimi tremi meseci ter namesto standardnega
obdobja določa najdaljše obdobje (od 1 do 4 let; 5 let v
LV). S tem ni jasno določeno standardno obdobje
veljavnosti, kot je zahtevano. [51] Razen v BE, FR in ES. [52] Pogoj za sprejem iz člena 5(1)(a) zahteva trajanje najmanj
enega leta. Zdi se, da zakonodaja AT, BG, CY, DE, HU,
LT in LV ne vključuje zahteve po minimalnem trajanju pogodbe o delu ali
ponudbe za zaposlitev. [53] PT: prvotno 1 leto + 2 leti za podaljšanja; ES: prvotno 1 leto
+ 2 leti za podaljšanja; BE: prvotno 13 mesecev + 3 leta za
podaljšanja; EL: prvotno 2 leti + 3 leta za podaljšanja; EE: prvotno 2 leti
in 3 mesece + 4 leta in tri mesece za podaljšanja. [54] Za več informacij o preskusih trga delovne sile glej: Sporočilo Evropske migracijske mreže, Approaches and
tools used by Member States to identify labour market needs (Pristopi in
orodja, ki jih države članice uporabljajo za ugotavljanje potreb na trgu
delovne sile), december 2013. http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/networks/european_migration_network/reports/docs/emn-studies/emn-informs/emn_inform_on_labour_market_tests_5dec2013_final.pdf;
in študijo Evropske migracijske mreže, Intra-EU Mobility of third-country
nationals (Mobilnost državljanov tretjih držav znotraj EU), 2013, str. 35–37.
http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/networks/european_migration_network/reports/docs/emn-studies/intra-eu-mobility/emn-synthesis_report_intra_eu_mobility_final_august_2013.pdf. [55] Razen CZ, DE, ES, FI, FR, LV, NL in PT. [56] Člen 9(3)(a). [57] Razen v LV in SI. [58] BE, BG, CY, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, LU, MT, NL, PT, RO in SI. [59] Člen 9(3)(b). [60] Člen 9(3)(c). [61] Člen 9(3)(d). [62] Razen v BG, kjer se vloge lahko vložijo le na ozemlju države. [63] EL zahteva predhodno vlogo za vizum zunaj ozemlja in nato uradno vlogo
znotraj ozemlja, pri čemer se za izdajo modre karte zahteva vizum. [64] Razen BG, EL, ES, FR, IT, LV, PL in RO. [65] Zdi se, da je ustrezna nacionalna določba v LU in SE obstajala
pred sprejetjem Direktive. [66] BE, CY, CZ, DE, EL, FI, FR, IT, HU, LU, MT, NL in SE. [67] CY: mogoča le pritožba pri vrhovnem sodišču zaradi opustitve
s strani organa, člen 146 ustave; HU: samo splošni upravni zakon:
nadzorni organ izvede preiskavo in naroči nižjemu organu, naj sprejme
odločitev v 8 dneh, in nadomestilo za pristojbino, če zamude ni
mogoče pripisati prosilcu. [68] Razen BE, BG, CY, CZ, EL, LV, MT, PL in SE. [69] Razen FI in FR. [70] Razen DE, EE, ES, FI, FR, HU, IT, LT in SK. [71] Komisija izvaja nadaljnje analize in čaka pojasnila držav
članic. [72] Razen CY, EL, FR, MT in SK. [73] Začasni podatki za prvih 9 mesecev leta 2013 (ad hoc
anketa Evropske migracijske mreže, 20. 2. 2014). [74] DE leta 2013: 6 716 (75,56 %) mlajših od 35 let. [75] Členi 5(5) in 20(1) (v zvezi s členi 6, 8(2), 8(4)
in 18(6)) ter 22 (v zvezi s členi 16, 18 in 20). [76] Afganistan, Bangladeš, Indija, Iran, Nepal, Pakistan, Šrilanka. [77] Kitajska (vključno s Hongkongom), Japonska, Mongolija, Severna
Koreja, Južna Koreja, Tajvan. [78] Armenija, Azerbajdžan, Gruzija, Irak, Izrael, Jordanija, Libanon,
Saudova Arabija, Sirija, Turčija, Združeni arabski emirati, Jemen. [79] Kambodža, Indonezija, Malezija, Filipini, Singapur, Tajska in Vietnam. [80] Kazahstan, Kirgizistan, Tadžikistan, Uzbekistan. [81] Kanada, Združene države Amerike. [82] Argentina, Bolivija, Brazilija, Čile, Kolumbija, Ekvador,
Gvajana, Paragvaj, Peru, Urugvaj, Venezuela. [83] Kostarika, Salvador, Gvatemala, Mehika, Panama. [84] Kuba, Dominikanska republika, Haiti, Trinidad in Tobago. [85] Belorusija, Moldavija, Rusija, Ukrajina. [86] Albanija, Bosna in Hercegovina, Hrvaška, Nekdanja jugoslovanska
republika Makedonija, Kosovo (v skladu z Resolucijo Varnostnega sveta ZN 1244/99),
Črna Gora, Srbija. [87] Alžirija, Egipt, Libija, Maroko, Sudan, Tunizija. [88] Angola, Kamerun, Gabon. [89] Južna Afrika. [90] Benin Burkina Faso, Slonokoščena obala, Gana, Mavretanija,
Nigerija, Senegal. [91] Etiopija,Madagaskar, Mauritius, Tanzanija, Zambija, Zimbabve. [92] Avstralija, Nova Zelandija.