EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52014DC0025
COMMUNICATION FROM THE COMMISSION TO THE EUROPEAN PARLIAMENT, THE COUNCIL AND THE EUROPEAN ECONOMIC AND SOCIAL COMMITTEE A vision for the internal market for industrial products
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU Vizija za notranji trg z industrijskimi proizvodi
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU Vizija za notranji trg z industrijskimi proizvodi
/* COM/2014/025 final */
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU Vizija za notranji trg z industrijskimi proizvodi /* COM/2014/025 final */
SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU
PARLAMENTU, SVETU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU Vizija za notranji trg z industrijskimi
proizvodi (Besedilo velja za EGP) 1. Uvod Unija je
leta 2012 praznovala 20. obletnico enotnega trga, ki zagotavlja
prosti pretok blaga, storitev, ljudi in kapitala znotraj Evropske unije (EU).
Cilj tega sporočila je oblikovati več priporočil za zakonodajo o
notranjem trgu z industrijskimi proizvodi in določiti splošnejšo vizijo za
naslednje desetletje. Sporočilo bo poslano Evropskemu svetu v skladu z
zahtevo z njegovega zasedanja 14. in 15. marca 2013. Krepitev
učinkovitosti notranjega trga industrijskih proizvodov je bila opredeljena
kot prednostna naloga v posodobitvi celostne industrijske politike iz
oktobra 2012[1]. V tem dokumentu se predlaga ponovna industrializacija EU na podlagi
strategije s štirimi stebri, od katerih je eden izboljšanje dostopa do trgov. Evropska komisija
je zato opravila oceno prava EU na področju industrijskih proizvodov, da
bi ocenila, ali je regulativni okvir na splošno skladen in ustreza svojemu
namenu, ter pripravila dokaze o skupnih regulativnih učinkih z vidika
industrije. Hkrati je Komisija organizirala javno posvetovanje deležnikov. To
sporočilo temelji na rezultatih ocene in javnega posvetovanja ter
analizira zakonodajno okolje notranjega trga z industrijskimi proizvodi.
Podrobni rezultati ocene, javnega posvetovanja in številnih študij primerov so
navedeni v spremnem delovnem dokumentu služb Komisije. Notranji trg s
proizvodi je imel vodilno vlogo pri gospodarskem povezovanju EU. Zakonodajne
ovire znotraj Unije preprečuje Direktiva 98/34/ES[2] ali pa jih odpravlja načelo vzajemnega priznavanja ali
harmonizirana zakonodaja Unije. Ta zakonodaja ima dva cilja, tj. da
proizvodi, dani na evropski trg, zagotavljajo visoke ravni varovanja zdravja,
varnosti in okolja ter da se zagotovi prosti pretok proizvodov z nadomestitvijo
nacionalnih pravil z enotnim harmoniziranim sklopom pogojev za dajanje
proizvodov na notranji trg, tako da se omogoči prosti promet s temi
proizvodi. To sporočilo
je osredotočeno na industrijske proizvode, tj. neživilske proizvode,
ki so izdelani z industrijskim postopkom[3].
Zajema širok obseg proizvodov, kot so različne vrste strojev, radijske
opreme, električnih in elektronskih naprav, igrač in številnih drugih
proizvodov. Pravni red EU za industrijske proizvode se je postopoma širil, pri
čemer danes obstaja več kot 30 direktiv in uredb[4], in sicer tako tistih, ki zajemajo posebne industrijske proizvode
(npr. tlačno opremo, plinske naprave), kot tistih, ki se uporabljajo
horizontalno za veliko različnih skupin proizvodov, kot sta uredba REACH
(kemikalije) in direktiva o okoljsko primerni zasnovi. To sporočilo
ne obravnava zakonodaje Unije, ki je bila nedavno bistveno revidirana, predvsem
zakonodaje o medicinskih pripomočkih, kozmetičnih izdelkih, gradbenih
proizvodih in varnosti potrošniških proizvodov ter nadzoru
trga. V analizo prav tako niso zajeti kemični
proizvodi in motorna vozila, saj se je nedavno opravila ocena ali preverjanje
ustreznosti zakonodaje Unije v teh sektorjih. Farmacevtski proizvodi se niso
upoštevali zaradi svoje posebne narave. 2. Kakšne so prednosti
notranjega trga z industrijskimi proizvodi? Od vzpostavitve
enotnega trga leta 1993 se je delež trgovine z blagom znotraj EU v BDP
povečal za približno 5 odstotnih točk. Trgovina znotraj EU je
leta 1999 znašala približno 17 % BDP EU, leta 2011 pa skoraj
22 %. Poleg tega trgovina znotraj EU predstavlja zelo velik delež BDP v
večini držav članic. Slika 1 – Razvoj trgovine z blagom znotraj EU kot delež
BDP EU, 1999–2011 (povprečje izvoza in uvoza) – Vir: Eurostat Razvoj trgovine
znotraj EU v treh splošnih kategorijah industrijskih proizvodov v skladu s standardno
mednarodno trgovinsko klasifikacijo SITC (stroji in transportne naprave, izdelki,
razvrščeni po materialu, in drugi izdelki) je presegel stopnjo rasti
skupne dodane vrednosti proizvodnje EU med letoma 2000 in 2012 (glej sliko
spodaj). Slika 2 – Razvoj trgovine znotraj EU (izvoz, 2000 = 100)
v izbranih proizvodnih sektorjih glede na bruto dodano vrednost
proizvodnje – Vir: Eurostat Čeprav
obstajajo znatne razlike med sektorji, ki jih zajema harmonizirana zakonodaja
Unije o industrijskih proizvodih, se je v večini teh sektorjev
povečala raven trgovine znotraj EU, zlasti med letoma 2003
in 2008. V treh sektorjih (tj. pisarniški stroji in stroji za
avtomatsko obdelavo podatkov, stroji za obdelavo kovin in fotoaparati) se je
raven trgovine znotraj EU po letu 1999 sicer zmanjšala, vendar je
večino tega verjetno mogoče pripisati začetku gospodarske in
finančne krize leta 2008, pa tudi drugim razvojnim spremembam,
povezanim na primer s pojavom pametnih telefonov in tablic. Slika 3 – Razvoj trgovine znotraj EU v izbranih
proizvodnih sektorjih (vrednost uvoza; 1999 = 100) – Vir:
Eurostat Vir:
Eurostat Boljši dostop do
notranjega trga in svetovnih trgov je povečal ekonomije obsega in razpona
ter tako okrepil konkurenčnost in stroškovno učinkovitost na ravni
podjetij z zbliževanjem zakonodaje in proizvodov na evropski ravni in do
določene mere tudi na svetovni ravni. Pred vzpostavitvijo enotnega trga je
vsaka država članica EU določala obveznosti za podjetja glede
varnosti, zdravja in varstva potrošnikov. To je pomenilo, da so zaradi
različnih pravil in zahtev obstajale znatne zakonodajne ovire v trgovini s
proizvodi, kar je pomenilo, da so morala podjetja vsako državo članico EU
obravnavati kot ločen trg in ponujati različne proizvode. Pri čezmejnem
poslovanju v tem poslovnem okolju so imela podjetja znatne stroške pri doseganju
skladnosti z zakonodajo. Sprejetje nadaljnje vertikalne in horizontalne
harmonizirane zakonodaje Unije je zato neposredno obravnavalo potrebe evropske
industrije. V nekaterih
primerih pred sprejetjem zakonodaje EU, ki je obravnavala zakonodajne vrzeli,
ni bilo nacionalnih pravil, zaradi česar so podjetja lahko razvila
večji trg za svoje proizvode ter hkrati zagotovila visoke ravni varnosti
in varstva proizvodov. Do sprejetja direktive o strojih[5]
leta 1989 na primer številni nacionalni pravni okviri niso ustrezno
urejali varnosti in uporabe električnih in mehanskih strojev kljub visoki
ravni tveganja za upravljavce takšnih strojev. V teh sektorjih je zakonodaja EU
v veliki meri prehitela razvoj nacionalne zakonodaje in tako preprečila
nastanek različnih nacionalnih predpisov, ki bi sicer privedli do
razdrobljenosti trga, ovir za prosti pretok proizvodov in večje upravne
obremenitve za doseganje skladnosti z zakonodajo. Približevanje
zakonodaje o proizvodih z zakonodajo o notranjem trgu je bilo pomembno pri
spodbujanju konkurenčnosti industrije, ker je zbliževanje zakonodaje na
ravni EU ob podpori prostovoljnih tehničnih standardov spodbujalo dostop
do novih trgov znotraj notranjega trga ter privedlo do bolj poštene konkurence
med gospodarskimi subjekti in enakih konkurenčnih pogojev zanje.
Harmonizirana zakonodaja Unije krepi konkurenčnost tudi na druge
načine, npr. z učinki na zbliževanje zakonodaje in proizvodov na
svetovni ravni, večjim sprejemanjem inovacij ter rezultatov raziskav in
tehnološkega razvoja (s tehnološko nevtralnim pristopom), spodbujanjem
združevanja industrije, ki privede do še večjih ekonomij obsega s
proizvodnimi podjetji, ki so sposobna poslovati po vsem notranjem trgu in prek
njegovih meja. 3. Razvoj prava Unije o
industrijskih proizvodih 3.1. EU ureja le bistvene
elemente… Unija od
leta 1985 uporablja edinstven mehanizem za harmonizirano zakonodajo o
proizvodih: zakonodajalec Unije določi „bistvene zahteve“ glede varnosti,
zdravja in drugih javnih interesov, ki jih morajo podjetja izpolniti pri
dajanju proizvodov na trg Unije. Temeljno načelo je, da morajo podjetja
dokazati, da so izpolnila bistvene zahteve, določene v harmonizirani
zakonodaji Unije, po možnosti z uporabo harmoniziranih standardov, ki so jih
pripravile evropske organizacije za standardizacijo. Proizvodi se potem lahko
prodajajo povsod na notranjem trgu. Tako imenovani
„novi pristop“ k ureditvi proizvodov je znatno zmanjšal razlike med
nacionalnimi tehničnimi predpisi o proizvodih in vzpostavil enoten,
brezmejen trg s harmoniziranimi industrijskimi proizvodi. Zmanjšal je ovire za
industrijo pri dostopu do trga in olajšal poslovanje podjetij na vseevropskih
trgih. Notranji trg z industrijskimi proizvodi je zagotovil koristi na
področju gospodarstva in zaposlovanja, ker je prispeval k povečanju
trgovine EU. Kot tak je splošno priznan kot ena od velikih zgodb o uspehu EU. 3.2. …z ljudmi, podjetji in
državami članicami ter zanje… Evropska pravila o
industrijskih proizvodih temeljijo na neprecenljivih prispevkih več
pomembnih skupin akterjev: ·
pričakuje se, da proizvajalci in druga
podjetja v dobavni verigi sprejmejo ustrezne ukrepe za to, da njihovi
proizvodi izpolnijo zakonske zahteve. Proizvajalci morajo upoštevati
različne postopke za ugotavljanje skladnosti, hkrati pa lahko, predvsem
prek industrijskih združenj, sodelujejo pri razvoju tehničnih standardov
in spremljajo izvajanje zakonodaje. Drugi ustrezni deležniki, npr.
potrošniki, okoljske skupine in sindikati, prav tako zelo dejavno sodelujejo v
tem postopku; ·
za številne mehanizme in strukture, ki podpirajo
izvajanje harmonizirane zakonodaje Unije, so odgovorne države članice.
Slednje so odgovorne tudi za razvoj nacionalnih izvedbenih pravil in
določitev pristojnih organov za ugotavljanje skladnosti, t. i. „priglašenih
organov“, vključno z določitvijo, ali so potrebni mehanizmi za
akreditacijo, ter za spremljanje delovanja priglašenih organov. Prav tako
podpirajo in vodijo podjetja, da se zagotovijo učinkovito izvajanje,
nadzor trga in izvrševanje; ·
na ravni EU ima Komisija pomembno splošno
vlogo pri spremljanju in ocenjevanju izvajanja harmonizirane zakonodaje Unije o
industrijskih proizvodih, pri ocenjevanju obsega možnih zakonodajnih sprememb
ter pregonu možnih kršitev prava EU. Komisija je odgovorna tudi za to, da od
organov EU za standardizacijo zahteva pripravo tehničnih standardov, ki
podpirajo zakonodajo, v skladu s prednostnimi nalogami, ki so določene v
letnem programu dela Unije za standardizacijo[6].
Zaporedni evropski okvirni programi za raziskave so prispevali k razvoju
standardov za tehnologije in proizvode, kar se bo nadaljevalo v programu
Obzorje 2020. 3.3. …vendar se ne izogiba
temeljitim reformam, če so potrebne Zakonodaja Unije o
industrijskih proizvodih določa glavne zahteve za podjetja. Primeri teh
zahtev so oznaka CE, ki označuje skladnost proizvoda z zakonodajo EU,
in obvezni ukrepi, ki jih je treba sprejeti, preden je lahko proizvod
označen z oznako CE, kot je na primer predložitev izjave o
skladnosti. Čeprav so
upravne zahteve za podjetja načeloma jasne (oznaka CE, izjava o
skladnosti, samocertificiranje ali ugotavljanje skladnosti s strani tretje
stranke, kar je odvisno od vrste direktive ali uredbe in ravni varnosti ali
drugega tveganja), so se v praksi pojavile nepravilnosti in razlike med
pravnimi besedili EU. To je deloma posledica povečanja splošnega obsega
zakonodaje in neodvisnega razvoja posameznih zakonodajnih aktov. Zahteve za
izjave o skladnosti so se na primer razlikovale med direktivami tako v povezavi
z informacijami, ki jih je bilo treba predložiti, kot v povezavi s tem, ali je
bilo treba izjave o skladnosti priložiti proizvodu ali pa so lahko bile le v spremnih
navodilih. Zato sta bili nujno
potrebna standardizacija in povečanje skladnosti v zvezi z zahtevami za
podjetja in nacionalne organe. Zakonodaja Unije o industrijskih proizvodih se
je od leta 2009 temeljito spremenila, da bi se odpravile nepotrebne
neskladnosti med različnimi harmoniziranimi zakonodajnimi akti Unije in da
bi se pomagalo zmanjšati obremenitev za podjetja: ·
v obdobju 2009–2013 je bilo predlaganih in/ali
sprejetih več kot petnajst različnih predlogov za pregled direktiv
o širokem obsegu industrijskih proizvodov, in sicer od igrač do
žičniških naprav[7].
Večino teh novih direktiv in uredb bo treba prenesti ali začeti uporabljati
najpozneje do leta 2015; ·
uredba o gradbenih proizvodih[8] je bila sprejeta leta 2011 in se je začela uporabljati
leta 2013; ·
uredba o standardizaciji[9] je bila sprejeta leta 2012 in se je začela uporabljati
leta 2013; ·
poleg tega sta bila predložena dva horizontalna
zakonodajna predloga za uredbi o nadzoru trga in varnosti potrošniških
proizvodov, Evropski parlament in Svet pa naj bi ju sprejela
leta 2014; ·
predhodna analiza kaže, da so deležniki zadovoljni
s sedanjimi pravili Unije o strojih in igračah. Komisija bo
kljub temu izvedla oceno direktive o strojih leta 2015 ter na podlagi
prispevka držav članic in vseh zainteresiranih strani leta 2014
proučila, ali je treba povečati učinkovitost pravil o varnosti
igrač; ·
načelo vzajemnega priznavanja je eden
od stebrov notranjega trga in je na področju industrijskih proizvodov
organizirano v „uredbi o vzajemnem priznavanju“[10]. V skladu s sklepi
Sveta iz decembra 2013[11]
bo Komisija izvedla oceno delovanja načela vzajemnega priznavanja in
poročala Svetu leta 2015. 4. Pregled zakonodaje Unije o
industrijskih proizvodih Temeljita in
neodvisna ocena vsakodnevnega delovanja zakonodaje Unije o industrijskih
proizvodih se je osredotočila na učinek zakonodaje na podjetja,
nacionalne uprave in druge deležnike. Splošen zaključek je, da je
zakonodaja o notranjem trgu ustrezna za doseganje ciljev EU glede potrebe po
tehničnih ukrepih za harmonizacijo, z visoko ravnjo varstva zdravja in
zaščite potrošnikov ter okolja. Zakonodajni okvir za notranji trg vsebuje
tudi odzivanje za prilagajanje spremembam. Toda pri oceni in
javnem posvetovanju je bilo ugotovljenih več težav ali točk za
izboljšanje in oblikovala so se številna priporočila. Ta priporočila,
ki združujejo mnenja deležnikov in neodvisno oceno zakonodaje, so: 4.1. Izboljšanje strukture
harmonizirane zakonodaje Unije (1)
Prednostni instrument za izvajanje harmonizirane
zakonodaje Unije bi morale biti uredbe in ne direktive. To bi odpravilo
časovne razlike pri začetku veljavnosti nacionalnih zakonodaj v Uniji
in zmanjšalo tveganje različnih prenosov, razlag in uporab. Vendar bi bilo
treba izvedljivost tega pristopa potrditi z oceno vsakega posameznega primera
ob upoštevanju ciljev boljše ureditve ter načela subsidiarnosti. Po
pozitivni analizi je Komisija na primer predlagala ureditev na področju
radijske opreme[12]. (2)
Opravljati bi bilo treba redne preglede
harmonizirane zakonodaje Unije za industrijske proizvode, da se zagotovi
skladnost regulativnega okvira in preprečijo večje vrzeli,
neskladnosti, zakonodajna obremenitev, ki bi jo bilo mogoče zmanjšati, ali
podvajanje v sami zakonodaji ali med različnimi deli harmonizirane
zakonodaje Unije za industrijske proizvode. Takšne preglede bi bilo treba
opravljati redno, da bo zakonodaja posodobljena, da bo v zadostni meri dosegala
svoje cilje ter izražala razvoj industrije in inovacije na področju
proizvodov. (3)
Proučiti bi bilo treba horizontalno
ureditev na podlagi Sklepa št. 768/2008/ES, ki določa skupne
opredelitve in druge skupne elemente, ki se uporabljajo v harmonizirani
zakonodaji Unije. Takšna ureditev bi zagotovila dodatno skladnost harmonizirane
zakonodaje Unije. (4)
Izvajati bi bilo treba redno posodabljanje
nezavezujočih smernic za izpolnjevanje harmonizirane zakonodaje Unije,
kot je „‚Modri vodnik‘ za izvajanje pravil EU o proizvodih“[13]. Če je možno, bi morale
smernice zagotoviti vpogled v utemeljitev konkretnih zahtev ali standardov. (5)
Na številnih področjih proizvodov za poklicne
uporabnike zakonodaja, ki se uporablja na stopnji uporabe (npr. namestitev,
vzdrževanje) in je določena na nacionalni ravni, povzroča dodatne
ovire, ki zmanjšujejo prednosti harmonizirane zakonodaje. Čeprav so takšni
vidiki zunaj področja uporabe same harmonizirane zakonodaje Unije za
industrijske proizvode, bi bilo treba pri pripravi in določbah te
zakonodaje upoštevati takšne vidike, da se v čim večji meri zmanjšajo
kakršne koli ovire. 4.2. Krepitev učinkovitosti
regulativnega okvira (6)
Komisija bi morala še naprej proučevati
načine za krepitev sodelovanja MSP in deležnikov civilne družbe (npr.
potrošniških združenj in združenj poklicnih uporabnikov) pri pripravi pobud za
zakonodajni ukrep EU in pri postopkih standardizacije. Ena od možnosti bi
bila, da se zagotovi boljša zastopanost industrijskih združenj,
osredotočenih na MSP, v delovnih skupinah za posebno harmonizirano
zakonodajo Unije za industrijske proizvode, če je možno, s podporo za
stroške njihovega sodelovanja. (7)
Nacionalne organizacije za standarde bi bilo treba
spodbuditi k brezplačni objavi povzetkov harmoniziranih standardov
na njihovih spletnih mestih. Proizvajalci, zlasti MSP, morda vnaprej ne vedo
natančno, katere standarde potrebujejo. Brezplačna objava povzetkov
bi prihranila čas in stroške, ki nastanejo pri nabavi neustreznih
standardov. (8)
Potreben bi bil hitrejši prehod na „elektronski
nadzor trga“, pri katerem gospodarski subjekti objavijo informacije o
skladnosti na spletu, če je to mogoče. Občutljivejša
tehnična dokumentacija in podatki, ki jih zahtevajo organi za nadzor trga,
bi se lahko pošiljali elektronsko prek varnega prenosa podatkov. To bi
spodbudilo učinkovitejše načine zagotavljanja preglednosti ter
dvosmernega zagotavljanja informacij in podatkov o skladnosti med organi za
nadzor trga in podjetji. (9)
Za olajšanje prehoda v brezpapirno
prihodnost za nadzor trga bi morali biti organi za nadzor trga (in, če
je to ustrezno, carinski organi) opremljeni z opremo za skeniranje ali bralniki
na pametnih telefonih, ki bi vzpostavili povezavo z oddelkom o skladnosti na
spletnem mestu gospodarskih subjektov ali namenskim samostojnim spletnim
mestom. To je odvisno od opredelitve sredstev in zahteva skupno naložbo
industrije in organov za nadzor trga. (10)
Podjetjem bi bilo treba zagotoviti večjo
prožnost pri izpolnjevanju zahtev glede sledljivosti, da se spodbudi večja
uporaba elektronskega označevanja z nalepkami. To bi pomagalo
ublažiti glavne pomisleke, ki jih imajo podjetja v povezavi s sedanjimi
zahtevami glede sledljivosti, v skladu s katerimi morajo biti na proizvodih in
embalaži navedene vse informacije o naslovniku. Prevladuje mnenje, da so te
informacije nepotrebne ter da zmanjšujejo estetski videz proizvoda in
industrijsko obliko. Elektronsko označevanje z nalepkami je izvedljiv nadomestni
način izpolnjevanja enakih zahtev. (11)
Ko trenutno neharmonizirana skupina proizvodov
postane del harmonizirane skupine proizvodov, bi bilo treba proučiti, ali
je mogoče nove skupine proizvodov vključiti v obstoječe
harmonizirane zakonodajne akte Unije za industrijske proizvode, namesto da
se predlaga nova zakonodaja. Dober primer za to je bila kmetijska mehanizacija
za škropljenje pesticidov, ki je bila vključena v direktivo o strojih. 4.3. Krepitev ureditve izvajanja
harmonizirane zakonodaje Unije (12)
Še naprej bi bilo treba podpirati mehanizme za
olajšanje sodelovanja in izmenjave informacij med organi za nadzor trga in
Komisijo, kot sta RAPEX[14]
in ICSMS[15].
Usklajevalni in podporni ukrepi EU, povezani z nadzorom trga prek „svežnja
ukrepov za varnost proizvodov in nadzor trga“[16],
so ključnega pomena in bi jih bilo treba ohraniti z usklajevanjem z organi
za nadzor trga, da se zagotovi čim učinkovitejša poraba sredstev. (13)
Uporabo akreditacije bi bilo treba še dodatno
okrepiti s skladnim pristopom na zakonsko urejenem
področju v skladu z Uredbo (ES) št. 765/2008[17]. (14)
V celoti bi bilo treba izkoristiti sinergije med
različnimi strukturami v ureditvi izvajanja
harmonizirane zakonodaje Unije za industrijske proizvode. Potrebne so
večje sinergije med sistemom SOLVIT, ki rešuje splošne težave, povezane z
nedelovanjem notranjega trga, Evropsko podjetniško mrežo, ki MSP pomaga
izkoristiti priložnosti na notranjem trgu, in kontaktnimi točkami za
proizvode, ki imajo bolj specializirano znanje o neharmonizirani zakonodaji o
proizvodih. Lahko bi se na primer posredovali primeri med sistemom SOLVIT,
Evropsko podjetniško mrežo in kontaktnimi točkami za proizvode.
Proučiti bi bilo treba tudi možnost uporabe informacijskega sistema za
notranji trg[18]
za povezovanje nacionalnih kontaktnih točk za proizvode. Osebje, ki dela v
različnih strukturah, bi bilo mogoče bolje seznaniti z usklajevalnimi
mehanizmi in kontaktnimi točkami za industrijo, ki so specializirane za
vprašanja, povezana z notranjim trgom z industrijskimi proizvodi. (15)
Vlogo kontaktnih točk za proizvode, ki
so bile vzpostavljene z uredbo o vzajemnem priznavanju[19], bi bilo treba
razširiti na harmonizirane proizvode, da se zagotovi prva kontaktna točka
za podjetja. Številna podjetja ne vedo, na koga naj se obrnejo, nekatera manjša
podjetja in mikropodjetja pa slabo poznajo zakonodajo o notranjem trgu in
včasih ne vedo niti tega, ali se za njihov proizvod uporablja harmonizirana
ali neharmonizirana zakonodaja. To bi okrepilo prepoznavnost kontaktnih
točk za proizvode in zagotovilo vir jasnih informacij za MSP. 4.4. Zmanjšanje upravne
obremenitve za podjetja (16)
Ker morajo vsi proizvodi izpolnjevati zakonske
zahteve glede varnosti, zdravja in drugih javnih interesov, obstaja le
omejen obseg za izvzetja MSP iz pravnih določb v harmonizirani
zakonodaji Unije za industrijske proizvode. Kljub temu bi bilo treba vedno
uporabiti test MSP[20],
da se zagotovi, da upravne zahteve ne nalagajo nesorazmernih obremenitev za MSP
in da zakonodaja hkrati izpolni svoje cilje. (17)
Podjetjem bi moral biti na voljo enoten
referenčni vir informacij o spremembah harmonizirane zakonodaje Unije
za industrijske proizvode ter o posodobitvah standardov in datumu, ko začnejo
veljati. Takšne informacije bi industriji, zlasti MSP, prihranile čas in
sredstva. Podjetja, ki bi se prijavila na storitev, bi lahko potem po elektronski
pošti prejemala informacije o posodobitvah, v katerih bi bile opisane prihodnje
spremembe in ki bi podjetja obveščale o tem, kdaj bodo te spremembe
opravljene. Vendar bi bilo to, da bi se na zakonodaji temelječ pristop k
obveščanju gospodarskih subjektov o veljavni harmonizirani zakonodaji
Unije za industrijske proizvode in prostovoljnih standardih zamenjal s
pristopom k takšnemu obveščanju na podlagi proizvodov, tehnično
zahtevna naloga, za katero bi bilo potrebnih veliko sredstev. Za to bi bila
potrebna tudi intenzivno sodelovanje in podpora industrijskih združenj in
evropskih organizacij za standardizacijo, od katerih nekatere že opravljajo
ustrezno delo na tem področju. (18)
Podjetju bi bilo treba dovoliti, da še naprej izbira
med predložitvijo enotne izjave o skladnosti in drugačne izjave o
skladnosti za vsak del veljavne harmonizirane zakonodaje Unije za
proizvode. (19)
Ključnega pomena je, da industrija ni
čezmerno obremenjena s prepogostim spreminjanjem zakonodaje, saj je bilo v preteklem desetletju veliko sprememb, v bližnji
prihodnosti pa bodo začele veljati še druge. Regulativni ukrepi bi se
morali še naprej pripravljati z javnim posvetovanjem, podprti pa bi morali biti
z ocenami učinkov. 4.5. Razširitev področja
uporabe harmonizirane zakonodaje Unije o proizvodih (20)
Komisija bi morala spodbujati mednarodno
zbliževanje zakonodaje in tehničnih standardov za
industrijske proizvode, saj bi to lahko pomagalo znižati stroške izpolnjevanja
zakonodaje za industrijo, s čimer bi se okrepila konkurenčnost
industrije. Partnerstvo za trgovino in naložbe, o katerem se pogajajo EU in
ZDA, je pomemben korak v pravo smer in proučiti bi bilo treba nadaljnje
sodelovanje z regulativnimi organi in organi za standarde v drugih tretjih
državah, ki so ključni evropski izvozni trgi, zlasti v državah, ki
standarde pogosto oblikujejo na podlagi evropskih ali mednarodnih standardov
ISO in IEC. 5. Vizija za prihodnost Zaradi hitrosti
tehnoloških sprememb ter vse večje povezanosti sveta in svetovnih dobavnih
verig se bo pomen obravnavanja zakonodajnih ovir samo še povečeval. Glede
na to in ob upoštevanju prednostne potrebe po zmanjšanju upravne obremenitve,
zlasti za MSP, se zdi, da je treba pozornost nameniti naslednjim
področjem. 5.1. Dobro delujoč notranji
trg s proizvodi potrebuje močne mehanizme izvrševanja Okrepitev nadzora
trga in zagotavljanje, da države članice vložijo potrebne človeške in
finančne vire v nadzor trga, sta ključnega pomena za krepitev
mehanizmov izvrševanja. Obstajata dva izziva. Po eni strani morajo organi
zagotoviti, da se zakonodaja izvršuje kot orodje za varovanje pomembnih javnih
interesov, kot so zdravje in varnost, varstvo okolja in zaščita ter
varstvo potrošnikov. Po drugi strani mehanizmi izvrševanja pomagajo odpraviti
nepošteno konkurenco in ustvariti enake konkurenčne pogoje za gospodarske
subjekte. Pomembna sta tudi usklajevanje in sodelovanje izvršnih organov na
notranjem trgu. Skoraj vse
podjetniške organizacije so podprle novi „sveženj ukrepov za nadzor trga“, ki
ga je pripravila Komisija, vendar pa so obžalovale, da se kazni za
neizpolnjevanje harmoniziranih pravil niso uporabljale dosledno. Te kazni kot
take niso del nadzora trga, temveč bolj posledica tega nadzora. Nekateri
deležniki poudarjajo, da se zaradi razdeljenega in razpršenega sistema gospodarskih
kazni neizpolnjevanje prava EU vedno prestavi na področje, na katerem so v
tistem trenutku kazni najblažje. To bi bilo mogoče preprečiti,
če bi se gospodarske kazni različnih držav članic
racionalizirale ali harmonizirale vsaj tako, da bi se preprečile velike
razlike in bi se vse kršitve zakonodaje o proizvodih obravnavale na podoben
način po vsej EU. Zato bo
Komisija razmislila o pripravi zakonodajnega predloga o tem, kako
racionalizirati in harmonizirati gospodarske kazni upravne ali civilne narave
za neizpolnjevanje harmonizirane zakonodaje Unije, da se zagotovi enaka
obravnava vseh podjetij po vsem notranjem trgu industrijskih proizvodov. Dodana
vrednost bo platforma izvršnih organov, ki bo olajšala delo in sodelovanje teh
organov. 5.2. „Horizontalna“ zakonodaja o
proizvodih Veliko deležnikov
se je zavzemalo za manj sektorskih pravil in več horizontalnih pravil za
vse sektorje industrijskih proizvodov, da bi se preprečilo prekrivanje
zahtev ali njihovo medsebojno nasprotovanje. Veliko deležnikov je zagovarjalo
pravno zavezujočo horizontalno „krovno“ zakonodajo, ki določa skupne
elemente za vse sektorje. Vendar so o tem obstajala tudi različna mnenja,
saj so nekateri deležniki dajali prednost temu, da se vsa ustrezna besedila
vključijo v vsako posamezno direktivo. Več pristojnih organov,
organov za nadzor trga in industrijskih združenj se je zavzemalo za
preoblikovanje Odločbe št. 768/2008/ES v uredbo, saj bi takšna
horizontalna uredba zmanjšala obseg sedanje zakonodaje, za katero se pogosto
meni, da se podvaja in da ni naklonjena MSP. V nasprotju z Odločbo
št. 768/2008/ES, ki vsebuje le referenčne določbe, bi bila
horizontalna „krovna“ uredba tudi pravno zavezujoča in bi se uporabljala
neposredno. Primer na
nacionalni ravni je horizontalna nacionalna uredba, ki je bila sprejeta v
Nemčiji na podlagi Odločbe št. 768/2008/ES. Ta uredba je
regulativni in splošni okvir, v skladu s katerim je strukturirana sektorska
zakonodaja na nacionalni ravni, ki izhaja iz evropske zakonodaje o proizvodih. Pri predlogu o
tem, kako racionalizirati in harmonizirati gospodarske kazni upravne ali
civilne narave za neizpolnjevanje harmonizirane zakonodaje Unije, bi bilo treba
narediti tudi nov korak k racionalizaciji in poenostavitvi obstoječega
skupnega pravnega okvira za trženje industrijskih proizvodov, vključno z
njihovim vzdrževanjem in poprodajnimi storitvami. 5.3. Inovacije in digitalna
prihodnost Digitalna družba se
vse hitreje razvija. Na primer prihodnja robotika in nove proizvodne
tehnologije, kakršna je dodajalna proizvodnja, znana tudi kot „3D-tiskanje“, bi
lahko znaten del današnje proizvodnje vrnile v lokalno in morda bolj trajnostno
dimenzijo. 3D-tiskanje ima potencial, da izenači konkurenčne pogoje
za MSP in veliko industrijo z znižanjem stroškov za razvoj in omogočanjem,
da podjetja sama razvijejo prototipe in zasnove, namesto da bi jih morala
naročiti pri zunanjih izvajalcih, kar je lahko predrago. Hkrati pa se bo
mobilna revolucija nadaljevala in prinesla popolnoma nov razred pametnih,
prenosnih naprav, kot so pametne ure ali očala, pametno blago itd. Svet se torej hitro
približuje „internetu stvari“, kjer bodo vsi predmeti opremljeni z majhnimi
napravami za identifikacijo. Če bi bili vsi predmeti v vsakdanjem
življenju opremljeni z radijskimi oznakami, bi jih računalniki lahko
identificirali in popisali. Programska oprema bo opravila vse potrebno za to,
da se omogočijo sledljivost in štetje proizvodov ter znatno zmanjšanje
odpadkov, izgub in stroškov. Uporabnike bo obveščala, kdaj je treba stvari
zamenjati, popraviti ali odpoklicati ter ali so sveže ali pa jim je rok uporabe
potekel. Vendar je bilo ob
sprejetju večine harmonizirane zakonodaje Unije na voljo le malo
elektronskih orodij. Skladnost s pravili še vedno vključuje papirologijo
za podjetja in organe za nadzor trga. Za ohranitev
konkurenčnosti evropski trg z industrijskimi proizvodi potrebuje
regulativni okvir, ki spodbuja inovacije ter ne ustvarja nepotrebnih ovir za
pravočasno sprejetje novih tehnologij in uvajanje inovacij na trg. Zakonodaja in standardi EU morajo omogočiti hitro dostopnost novih
proizvodov in tehnologij na trgu, tako da lahko Evropa izkoristi prednosti
prvega na svetovnem trgu. Istočasno bo treba vedno bolj upoštevati nove
izzive, ki so jih prinesle nove tehnologije, na primer tveganje neregulirane
proizvodnje nevarnega blaga s 3D-tiskalniki ali vpliv morebitne skrite opreme
za avdiovizualno snemanje v pametnih napravah, ki postajajo vedno bolj
prodorne. Komisija bo
upoštevala inovacije in tehnološki razvoj pri pripravi vseh novih predlogov na
področju notranjega trga s proizvodi. Prav tako bo začela pobudo o
elektronski skladnosti, pri kateri se lahko skladnost s harmonizirano
zakonodajo Unije dokazuje elektronsko in v več jezikih, na primer z
elektronskim označevanjem z nalepkami, digitalnim nadzorom trga in
elektronskimi izjavami o skladnosti v vseh uradnih jezikih Unije. 5.4. Vse manj jasna razlika med
proizvodi in z njimi povezanimi storitvami (namestitev, vzdrževanje itd.) Proizvodna podjetja
vse pogosteje skupaj s svojimi tradicionalnimi proizvodi ponujajo tudi
storitve. Povezava med proizvodnjo in storitvami je postala bolj zapletena.
Storitve in izdelani proizvodi se uporabljajo kot posredni vložek za izdelavo
in zagotavljanje velikega števila končnih proizvodov in storitev. Storitvena
vsebina proizvodnje se je povečevala v EU in drugod po svetu.
Leta 2011 so več kot tretjino dodane vrednosti pri končnem
rezultatu proizvodnje predstavljale storitve. Čeprav se za
zagotavljanje storitev uporabljajo tudi industrijski proizvodi, je proizvodna
vsebina storitev približno trikrat manjša od storitvene vsebine proizvodnje in
se je precej manj povečala. Povprečna proizvodna vsebina storitev, ki
se zagotavljajo v EU, znaša približno 10 %. Stopnja
medsebojnega dopolnjevanja industrijskih proizvodov in storitev je visoka[21]. Storitve, kot sta vzdrževanje in usposabljanje, so zelo pomembni
elementi pri dobavi zapletenih izdelanih proizvodov. Druge storitve, kot je
prevoz, so bistvene za dokončanje izdelanih proizvodov, vendar zanje še
vedno veljajo določene omejitve trga. Hkrati specializirane storitve, kot
so finančno posredništvo, komunikacije, zavarovanje in specializirane
storitve podjetjem, ki temeljijo na znanju, postajajo pomemben vložek pri
izdelavi izpopolnjenih rezultatov proizvodnje. Ta postopek je eden od številnih
razlogov za vse večji prispevek storitev k celotnemu družbenemu proizvodu[22]. Vprašanje
medsebojnega dopolnjevanja proizvodov in storitev je vse bolj pomembno za
gospodarstvo. Komisija bo proučila, kako izboljšati povezavo med
industrijskimi proizvodi in storitvami na notranjem trgu. 5.5. Več uredb, manj
direktiv… Direktive so bile
prednostni instrumenti za harmoniziranje zakonodaje o proizvodih in so
zagotovile vzpostavitev notranjega trga z industrijskimi proizvodi. Vendar glede
na visoko raven povezanosti trga danes obstajajo novi izzivi, cilji politike pa
so še bolj ambiciozni. V vse bolj zapletenem
svetu je dostop do informacij o pravilih za proizvode zelo pomemben. Stroški,
povezani z iskanjem pravih informacij, so lahko precejšnji. To ne nazadnje
velja tudi za čezmejno trgovino. Na enotnem trgu s proizvodi, na katerem
so direktive zavezujoče glede doseganja rezultata, vendar državam
članicam prepuščajo izbiro oblike in metod, je lahko dostop do
informacij še vedno težaven. Zaradi te prožnosti se lahko prenos določb EU
in njihovo izvajanje razlikujeta med državami ter ogrozita skladnost celotnega
regulativnega okvira za proizvode. Tveganje je še posebej veliko v primeru
nejasnih pojmov ali nenatančnih določb, kar je pogosto posledica
usklajevanja interesov 28 ali več držav. Pravzaprav so lahko
pomanjkanje informacij ali regulativne razlike zelo velika ovira v trgovini
znotraj EU, kar seveda večinoma velja za MSP. Nič lažje ni, če
morajo podjetja komunicirati z velikim številom državnih organov v več
različnih jezikih. Zamenjava
direktiv z uredbami prispeva k zmanjšanju birokracije in večji gotovosti
za podjetja. Na podlagi ocene vsakega posameznega primera bo Komisija v
prihodnje dala prednost uredbam kot glavnemu viru prava Unije za podjetja in
organe, tako da ne bo čezmernega prenašanja predpisov in se bo število
kršitev zmanjšalo na minimum. 5.6. …in podjetjem naklonjen
pristop k pravilom za proizvode Več bi bilo
treba narediti za pomoč podjetjem pri izpolnjevanju prava EU o
industrijskih proizvodih. Bistveno je, da se ohrani pravo ravnovesje med
stroški ureditve in njenimi cilji. Trenutno se podjetja soočajo z več
zakonodajnimi akti, ki se uporabljajo za enake proizvode/proizvajalce, meje med
številnimi od teh aktov pa so včasih nejasne. Pravo o notranjem trgu je
razpršeno v več sto direktivah, ki imajo morda različna področja
uporabe, postopke, pristope itd. in za katere so potrebni dodatni ukrepi za
prenos. Zato sta
poenostavitev in pojasnitev pravil za proizvode v središču prednostnih
nalog Komisije. Potrebno je temeljitejše regulativno povezovanje notranjega
trga s proizvodi. V idealnem primeru bi se lahko regulativni pristop, pri
katerem za proizvode velja več direktiv, ki zagovarjajo podobne ali
različne javne interese ter so v državah članicah prenesene
različno, zmanjšal z vzpostavitvijo zakonodajnih „točk vse na enem
mestu“ za proizvajalce določene kategorije proizvodov. Takšen pristop bi
pomenil, da bi bilo lahko več zahtev, ki se uporabljajo za eno skupino
proizvodov, zajetih z enotnim in skladnim zakonodajnim pristopom. Večje
regulativne poenostavitve bi morale biti srednje- do dolgoročni cilj.
Zanje bi bilo treba opraviti temeljite ocene učinkov in jih uskladiti z
rednimi pregledi zakonodaje. Komisija tako priznava skupne učinke pogostih
sprememb evropske zakonodaje ter izraženo zahtevo industrije, da se namesto
pogoste obsežnejše prenove harmonizirane zakonodaje o proizvodih zagotovijo
obdobja stabilnosti zakonodaje s postopnim spreminjanjem. Poleg podjetjem naklonjenih
pravil je pomembno tudi to, da standardi ne povzročijo razdrobljenosti
trga. Glede na omejeno možnost posredovanja Komisije v postopku standardizacije
se organe držav članic spodbuja k dejavnemu sodelovanju pri pripravi
standardov, da se preprečijo primeri, pri katerih se standardi preverjajo
šele na koncu postopka. Po rednem
pregledu sektorske zakonodaje bo Komisija proučila, ali je to zakonodajo mogoče
združiti z drugo zakonodajo, ki se uporablja za enako kategorijo proizvodov. 5.7. Svetovni trg Pomen obravnavanja
zakonodajnih ovir se bo samo še povečeval, saj se povečuje
večpolarnost sveta in v hitro rastočih državah v razvoju nastajajo
nova središča za gospodarski razvoj in trgovino z lastnim zakonodajnim
okoljem. V preteklosti se je
EU lahko zanesla na privlačnost svojega regulativnega modela, saj je
skladnost z ureditvijo EU pomenila, da so trgovinski partnerji dobili dostop do
največjega uvoznika blaga na svetu. Zaradi velikosti notranjega trga je EU
določala standarde na mednarodnem prizorišču. Vendar mora EU za to,
da bo ostala konkurenčna in zagotovila najboljše možnosti podjetjem EU,
spoznati, da se ta položaj spreminja, in se prilagoditi novemu dejstvu.
Mednarodna konkurenčnost podjetij EU mora biti bolj v ospredju pri ocenjevanju
obstoječe ureditve EU in proučevanju možnosti za nove pobude. EU ima
različne pristope k svojim trgovinskim partnerjem. Po eni strani je cilj
pri državah, ki želijo pristopiti k EU, in drugih sosednjih partnerjih
doseči popolno usklajenost z regulativnim modelom EU. Po drugi strani
pristop k bolj oddaljenim partnerjem sicer res ne more biti tako ambiciozen, vendar
je kljub temu usmerjen v zbliževanje zakonodaje. Z vidika gospodarskih
subjektov ima zbliževanje zakonodaje velike prednosti v primerjavi s sporazumi
o vzajemnem priznavanju, zlasti v smislu pravne varnosti. V svetovnem okolju
z vedno nižjimi carinami so zakonodajne ovire ali ovire „na drugi strani meje“
odgovorne za sorazmerno višje upravne stroške in dejanske stroške doseganja
skladnosti z zakonodajo za industrijo. EU bi morala izboljšati svoje strateške
dialoge s ključnimi tretjimi državami kot sredstvo za vzpostavljanje
vzajemnega zaupanja in izboljšanje predvidljivosti razvoja zakonodaje. To je za
industrijo bistveno orodje za vnaprejšnje načrtovanje. EU se že pogaja o
sporazumih o prosti trgovini s pomembnimi industrijskimi državami. Ta pogajanja
odpirajo možnosti za zmanjšanje zakonodajnih ovir med ključnimi
trgovinskimi partnerji, hkrati pa zagotavljajo visoko raven varovanja javnih
interesov. Prispevajo k širšemu razmisleku o skupnih svetovnih pravilih za
proizvode. Za EU to pomeni večji dostop do ključnih rastočih
trgov z visoko gospodarsko rastjo in velikim povpraševanjem. Čezatlantski
trgovinski sporazum, ki odpravlja tradicionalne ovire v trgovini za proizvode
in storitve, bi bil velik korak k takšnim svetovnim pravilom. Lahko bi znižal stroške
doseganja skladnosti z zakonodajo za podjetja v celotnem gospodarstvu.
Sprejetje skupnih čezatlantskih predpisov za nove tehnologije bi lahko
prihranilo več milijonov ter pomagalo opredeliti odprte svetovne standarde
in predpise za industrije prihodnosti. EU bi morala
še naprej spodbujati mednarodno zbliževanje zakonodaje in tehničnih
standardov za industrijske proizvode, hkrati pa zagotavljati visoko raven
varovanja javnih interesov. Komisija bi morala zagotoviti večjo
osredotočenost na učinek ureditve EU na mednarodno konkurenčnost
podjetij EU. 6. Zaključek Notranji trg s proizvodi
se mora kljub svoji razvitosti in napredni povezanosti še naprej razvijati, da
bo v koraku s tehnološkimi in družbenimi izzivi 21. stoletja. Vendar mora
biti to v ravnovesju z zahtevo industrijskih deležnikov, da se zagotovijo
obdobja stabilnosti zakonodaje brez obsežnejše prenove pravil. Zato bo Komisija
kratkoročno osredotočila svoja prizadevanja na konsolidacijo
zakonodaje in krepitev mehanizmov izvrševanja brez nadaljnje obremenitve
industrije. Komisija bo pripravila predlog, ki bo vključeval harmoniziran
pristop h gospodarskim kaznim in skupni okvir za trženje industrijskih proizvodov
na podlagi Odločbe št. 768/2008/ES. [1] COM(2012) 582 final, „Močnejša evropska
industrija za rast in oživitev gospodarstva – Posodobitev
sporočila o industrijski politiki“. [2] Direktiva 98/34/ES določa postopek, ki državam
članicam nalaga obveznost uradnega obveščanja Komisije in drugih
držav članic o vseh osnutkih tehničnih predpisov za proizvode in
kmalu tudi za storitve informacijske družbe pred sprejetjem teh predpisov v
nacionalnem pravu. [3] Pojma „industrijski proizvodi“ se ne bi smelo šteti za
nasprotje pojmu „potrošniški proizvodi“. Medtem ko opredelitev prvega pojma
temelji na proizvodnem postopku, opredelitev drugega temelji na končni
uporabi. Številni industrijski proizvodi so zato tudi potrošniški proizvodi,
čeprav ne vsi (nekateri so namenjeni samo profesionalni uporabi). [4] Okvirni seznam harmoniziranih aktov Unije je na voljo na
spletnem naslovu: http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/documents/internal-market-for-products/new-legislative-framework/index_en.htm#h2-2. [5] UL L 157, 9.6.2006, str. 24. [6] COM(2013) 561 final. [7] Direktiva 2013/29/EU o pirotehničnih izdelkih
je že sprejeta, zakonodajalec pa je dosegel tudi dogovor o direktivi o plovilih
za rekreacijo. Postopki v zvezi s predlogi o radijski opremi, elektromagnetni
združljivosti, nizkonapetostnih proizvodih, dvigalih, opremi, ki se uporablja v
eksplozivnih atmosferah, eksplozivih za civilno uporabo, merilnih instrumentih,
neavtomatskih merilnih instrumentih, enostavnih tlačnih posodah,
tlačni opremi, osebni zaščitni opremi, žičniških napravah in
plinskih napravah še potekajo. [8] UL L 88, 4.4.2011, str. 5. [9] UL L 316, 14.11.2012, str. 12. [10] Uredba (ES) št. 764/2008 Evropskega parlamenta
in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi postopkov za uporabo
nekaterih nacionalnih tehničnih pravil za proizvode, ki se zakonito tržijo
v drugi državi članici, in o razveljavitvi Odločbe
št. 3052/95/ES. [11] Sklepi Sveta o politiki enotnega trga (16443/13). [12] COM(2012) 584 final. [13] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/documents/internal-market-for-products/new-legislative-framework/index_en.htm#h2-3. [14] Sistem hitrega obveščanja o nevarnih neživilskih
izdelkih. Več informacij o sistemu RAPEX je na voljo na spletnem naslovu: http://ec.europa.eu/consumers/safety/rapex/index_en.htm. [15] Informacijski in komunikacijski sistem za nadzor trga.
Več informacij o sistemu ICSMS je na voljo na spletnem naslovu: http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/internal-market-for-products/icsms/index_en.htm. [16] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/single-market-goods/internal-market-for-products/market-surveillance/index_en.htm#h2-1. [17] UL L 218, 13.8.2008, str. 30. [18] Več informacij o informacijskem sistemu za notranji
trg je na voljo na spletnem naslovu: http://ec.europa.eu/imi-net. [19] UL L 218, 13.8.2008,
str. 21. [20] Analiza učinkov zakonodajnega predloga na MSP.
Več informacij je na voljo na spletnem naslovu: http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sme/small-business-act/sme-test/. [21] Skupina na visoki ravni za storitve podjetjem, ki je bila
predlagana v Sporočilu Komisije „K aktu za enotni trg“
(COM(2010) 608), razpravlja o medsebojnem dopolnjevanju proizvodov in
storitev. Njeno končno poročilo naj bi bilo na voljo
spomladi 2014. [22] Evropsko poročilo o konkurenčnosti 2013.