Návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Hoge Raad der Nederlande (Holandsko) 21. decembra 2018 — Federatie Nederlandse Vakbeweging/Van den Bosch Transporten B.V., Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank Kft
(Vec C-815/18)
(2019/C 122/11)
Jazyk konania: holandčina
Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania
Hoge Raad der Nederlande
Účastníci konania pred vnútroštátnym súdom
Žalobkyňa: Federatie Nederlandse Vakbeweging
Žalovaní: Van den Bosch Transporten B.V., Van den Bosch Transporte GmbH, Silo-Tank Kft
Prejudiciálne otázky
1.
|
Má sa smernica 96/71/ES (1) Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (Ú. v. ES L 18, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 431, ďalej len „smernica o vysielaní pracovníkov“) vykladať v tom zmysle, že sa má uplatňovať aj na pracovníka, ktorý ako vodič vykonáva medzinárodnú cestnú nákladnú dopravu a v dôsledku toho svoju prácu vykonáva vo viac ako jednom členskom štáte?
|
2.
|
a)
|
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: Podľa akého kritéria alebo podľa akých hľadísk sa má určiť, či sa pracovník zamestnaný ako vodič v medzinárodnej cestnej nákladnej doprave vysiela „na územie členského štátu“ v zmysle článku 1 ods. 1 a 3 smernice o vysielaní pracovníkov a či tento pracovník v zmysle článku 2 ods. 1 smernice o vysielaní pracovníkov „počas vymedzeného obdobia vykonáva prácu na území iného členského štátu, než štát, v ktorom bežne pracuje“?
|
b)
|
Má pre zodpovedanie otázky 2a) význam okolnosť, že podnik, ktorý pracovníka označeného v otázke 2a) vysiela, je prepojený — napríklad prostredníctvom koncernu — s podnikom, do ktorého pracovníka vysiela, a ak áno, aký?
|
c)
|
Ak práca pracovníka označeného v otázke 2a) sčasti zahŕňa kabotážnu prepravu — t. j. prepravnú službu, ktorá je poskytovaná výlučne na území iného členského štátu ako toho, na území ktorého tento pracovník normálne pracuje, musí sa potom v prípade tohto pracovníka v každom prípade vychádzať z toho, že vo vzťahu k tejto časti prác dočasne pracuje na území prvého menovaného členského štátu? Ak áno, platí v tejto súvislosti dolná hranica, napríklad vo forme minimálneho obdobia za mesiac, počas ktorého sa táto kabotážna preprava uskutočňuje?
|
|
3.
|
a)
|
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku: Ako sa má vykladať pojem „kolektívne zmluvy vyhlásené za všeobecne uplatniteľné“ v zmysle článku 3 ods. 1 a ods. 8 prvého pododseku smernice o vysielaní pracovníkov? Ide o autonómny pojem práva Únie a v dôsledku toho stačí, že z faktického hľadiska sú splnené podmienky stanovené v článku 3 ods. 8 prvom pododseku smernice o vysielaní pracovníkov, alebo tieto ustanovenia súčasne vyžadujú, aby bola kolektívna zmluva vyhlásená za všeobecne uplatniteľnú podľa vnútroštátneho práva?
|
b)
|
Ak kolektívnu zmluvu nemožno kvalifikovať ako kolektívnu zmluvu vyhlásenú za všeobecne uplatniteľnú v zmysle článku 3 ods. 1 a ods. 8 prvého pododseku smernice o vysielaní pracovníkov, bráni potom článok 56 ZFEÚ tomu, aby podniku so sídlom v jednom členskom štáte, ktorý vysiela pracovníka na územie iného členského štátu, bola zmluvne uložená povinnosť dodržať ustanovenia takej kolektívnej zmluvy platnej v poslednom uvedenom členskom štáte?
|
|
(1) Smernica 96/71/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (Ú. v. ES L 18, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 431).