Abstrakt
Konanie – Rozdelenie príslušnosti medzi rôzne súdy Spoločenstva – Žaloba o neplatnosť podaná členom inštitúcie Spoločenstva proti rozhodnutiu tejto inštitúcie
(Článok 225 ods. 1 prvý pododsek ES, články 230 ES, 236 ES a článok 247 ods. 8 ES; Štatút Súdneho dvora, príloha I článok 1; Služobný poriadok úradníkov, článok 91 ods. 1; nariadenie Rady č. 2290/77)
Keďže Dvor audítorov je inštitúciou Spoločenstva a nie „orgánom“ alebo iným „subjektom“ v zmysle článku 1 prílohy Štatútu Súdneho dvora, Súd pre verejnú službu je príslušný rozhodovať o žalobe podanej členom Dvora audítorov proti tejto inštitúcii iba v rozsahu, v akom sa táto žaloba dá považovať za podanú na základe článku 236 ES.
V prípade návrhu na zrušenie rozhodnutia Dvora audítorov, ktorým bol vdove po bývalom členovi tejto inštitúcie zamietnutý nárok na pozostalostný dôchodok, treba určiť, či je možné takého člena považovať za „zamestnanca“ v zmysle článku 236 ES, t. j. za „osob[u], na ktorú sa vzťahuje … služobný poriadok“. V prvom rade, ustanovenia Zmluvy o ES veľmi jasne rozlišujú medzi situáciou členov inštitúcií Spoločenstiev a situáciou úradníkov a dočasných zamestnancov Európskych spoločenstiev. V druhom rade, článok 247 ods. 8 ES nestanovuje, že by sa na podmienky zamestnávania členov Dvora audítorov mal vzťahovať služobný poriadok alebo podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, ale že sa na ne vzťahuje osobitné nariadenie, a to nariadenie č. 2290/77, ktorým sa určujú platové pomery členov Dvora audítorov. Napokon služobný poriadok a podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov nie sú priamo uplatniteľné na členov Dvora audítorov, pretože na situáciu týchto členov sa služobný poriadok vzťahuje len nepriamo, v rozsahu, v akom naň odkazuje nariadenie č. 2290/77. Členov Dvora audítorov teda nemožno považovať za „osob[y], na ktor[é] sa vzťahuje … služobný poriadok“ v zmysle článku 91 ods. 1 služobného poriadku, čiže za „zamestnancov“ v zmysle článku 236 ES. Preto článok 1 prílohy Štatútu Súdneho dvora nie je uplatniteľný na žalobu podanú členom Dvora audítorov podľa článku 236 ES. Na konanie o takej žalobe teda nie je príslušný Súd pre verejnú službu.
Žaloba o neplatnosť podaná členom Dvora audítorov, alebo jeho pozostalým partnerom, proti rozhodnutiu tejto inštitúcie týkajúcemu sa najmä podmienok jeho zamestnania, ktoré sú stanovené v súlade s článkom 247 ods. 8 ES, patrí do pôsobnosti článku 230 ES.
Rozhodnutie Dvora audítorov môže byť napadnuté na základe článku 230 ES, a to aj napriek tomu, že Dvor audítorov nie je výslovne uvedený v prvom odseku tohto článku určujúcemu inštitúcie, ktorých zákonnosť aktov môže Súdny dvor preskúmať.
Podľa článku 225 ods. 1 prvého pododseku ES je Súd prvého stupňa príslušný prejednávať a rozhodovať v prvom stupni o žalobách uvedených, okrem iného, aj v článku 230 ES, s výnimkou tých, ktoré sú podľa Štatútu Súdneho dvora vyhradené Súdnemu dvoru.
(pozri body 21, 25, 26, 29, 31 – 34, 42, 46 a 47)
Odkaz:
Súdny dvor: 11. mája 1989, Maurissen a Union syndicale/Dvor audítorov, 193/87 a 194/87, Zb. s. 1045, bod 42, a návrhy, ktoré v tejto veci predložil generálny advokát Darmon, body 50 až 57; 17. mája 1994, H/Dvor audítorov, C‑416/92, Zb. s. I‑1741
Súd prvého stupňa: 30. septembra 1998, Ryan/Dvor audítorov, T‑121/97, Zb. s. II‑3885