ZELENÁ KNIHA Európska stratégia pre riešenie problematiky plastového odpadu v životnom prostredí /* COM/2013/0123 final */
OBSAH ZELENÁ KNIHA Európska stratégia pre riešenie
problematiky plastového odpadu v životnom prostredí 2 1........... Plastový odpad, popis stále
závažnejšieho problému........................................................ 3 2........... Právne predpisy pre oblasť
plastového odpadu v Európe................................................ 6 3........... Plastový odpad a účinné
využívanie zdrojov..................................................................... 8 4........... Medzinárodný rozmer..................................................................................................... 9 5........... Možnosti politiky pre lepšie
nakladanie s plastovým odpadom v Európe........................... 9 5.1........ Uplatňovanie hierarchie v
nakladaní s plastovým odpadom............................................. 10 5.2........ Dosahovanie cieľov, recyklácia
plastov a dobrovoľné iniciatívy...................................... 11 5.3........ Zameranie na správanie
spotrebiteľov........................................................................... 12 5.4........ Väčšia udržateľnosť
plastov.......................................................................................... 13 5.5........ Trvanlivosť plastov a
plastových výrobkov.................................................................... 15 5.6........ Podpora biologicky
rozložiteľných plastov a bioplastov................................................. 16 5.7........ Iniciatívy EÚ zaoberajúce sa morským
odpadom vrátane plastového odpadu................. 19 5.8........ Medzinárodné opatrenia............................................................................................... 20 ZELENÁ KNIHA Európska stratégia
pre riešenie problematiky plastového odpadu v životnom prostredí Účelom tejto zelenej knihy je
začať rozsiahlu diskusiu o možnostiach riešenia tých otázok verejnej
politiky v oblasti plastového odpadu, ktorými sa v súčasnosti výslovne
nezaoberajú žiadne právne predpisy EÚ o odpadoch. Ďalšie kroky nadväzujúce
na túto zelenú knihu budú neoddeliteľnou súčasťou širšieho
preskúmania právnych predpisov o odpade, ktoré bude dokončené v roku 2014.
Toto preskúmanie sa zameria na existujúce ciele v oblasti zhodnocovania odpadu
a skládok, ako aj na hodnotenie úspešnosti piatich smerníc, ktoré sa týkajú
rôznych tokov odpadu. Osobitná povaha plastov spôsobuje v oblasti
nakladania s odpadom špecifické problémy. Plasty sú relatívne lacné a
mnohotvárne s možnosťou všestranného využitia v priemysle, čo v
priebehu minulého storočia viedlo k ich prudkému rozvoju; je zrejmé, že
tento trend bude pokračovať. Po druhé, plast je veľmi odolný
materiál, ktorého trvanlivosť presahuje životnosť výrobkov, ktoré sú
z neho vyrobené. V dôsledku toho produkcia plastového odpadu na celom
svete stúpa. Trvanlivosť plastov tiež znamená, že ich nekontrolované zneškodňovanie
je problematické, pretože môžu v životnom prostredí pretrvávať veľmi
dlho. Je potrebné pokračovať v úsilí obmedziť výskyt a vplyv
plastov v morskom prostredí, ako sa zvlášť zdôraznilo na samite Rio+20. Okrem problémov však môže lepšie nakladanie s
plastovým odpadom priniesť aj nové príležitosti. Hoci plast je úplne
recyklovateľný materiál, v súčasnosti sa recykluje len malý zlomok
plastového odpadu. Lepšia recyklácia by prispela k dosiahnutiu cieľov
plánu na vytvorenie Európy efektívne využívajúcej zdroje prijatého v roku 2011[1] a pomohla by znížiť emisie
skleníkových plynov a obmedziť dovoz surovín a fosílnych palív. Vhodne
navrhnuté opatrenia na recykláciu plastu môžu tiež zlepšiť konkurencieschopnosť
a vytvoriť nové hospodárske činnosti a pracovné miesta. Táto zelená kniha pomôže nanovo
prehodnotiť environmentálne a zdravotné riziká vyplývajúce z účinkov
plastov obsiahnutých vo výrobkoch v okamihu, keď sa z nich stáva odpad,
pretože sa zaoberá ich šetrným vzťahom k životnému prostrediu už v okamihu
dizajnu, a to z funkčného i chemického hľadiska, a začína proces
úvah o riešeniach problému nekontrolovaného zneškodňovania plastového
odpadu a morského odpadu. Mala by tiež prispieť k pokroku v úvahách o
internalizácii vplyvov životného cyklu, od získania suroviny až po
ukončenie fázy životnosti, do nákladov na výrobky z plastu. Komisia
začína túto konzultáciu v snahe zhromaždiť fakty, posúdiť riziká
a zoznámiť sa s názormi všetkých zainteresovaných strán na tento jav,
ktorý má mnoho rozmerov. Vítané sú pripomienky ku všetkým alebo len niektorým aspektom
dokumentu. Na konci každého oddielu sú uvedené konkrétne otázky k možnostiam
politiky. Členské štáty, Európsky parlament, Európsky hospodársky a sociálny
výbor a všetky ostatné zainteresované strany sa vyzývajú, aby vyjadrili svoj
názor na návrhy uvedené v tejto zelenej knihe. Príspevky je potrebné
zaslať tak, aby ich Komisia dostala najneskôr do 7. júna 2013, na túto
adresu: http://ec.europa.eu/environment/consultations/plastic_waste_en.htm. Vezmite
prosím na vedomie, že údaje vo väčšine odkazov v tomto texte vychádzajú z
oficiálnych štatistík Eurostatu a Európskej agentúry pre životné prostredie
(EEA). 1. Plastový
odpad, popis stále závažnejšieho problému Výroba plastu Plast je pomerne nový materiál, ktorý sa
priemyselne vyrába len od roku 1907[2].
V súčasnosti sa vyskytuje takmer v každom priemyselnom a spotrebnom tovare
a moderný život je bez neho nemysliteľný. Vlastnosti, ktoré robia z plastu
taký užitočný materiál (trvanlivosť, malá hmotnosť a nízke
náklady), však zároveň spôsobujú problémy s jeho zneškodňovaním[3]. Celosvetová výroba plastov vzrástla z 1,5
milióna ton (Mt) ročne v roku 1950 na 245 Mt v roku 2008, z toho 60 Mt[4] sa vyrobilo v Európe. Výroba
počas uplynulých 10 rokov sa čo do objemu vyrovnala kombinovanej
výrobe za celé 20. storočie[5].
Odhaduje sa (podľa scenára bez prijatia opatrení), že v roku 2020 bude na
trh EÚ uvedených 66,5 Mt[6]
plastu a celosvetová výroba plastu by sa mohla do roku 2050 strojnásobiť[7]. Plastový odpad V Európskej únii (EÚ-27) bolo v roku 2008
podľa odhadov vyprodukovaných približne 25 Mt plastového odpadu. Z toho 12,1
Mt (48,7 %) bolo uložených na skládky, zatiaľ čo 12,8 Mt (51,3 %)
bolo vrátených na zhodnotenie[8]
a iba 5,3 Mt (21,3 %) bolo recyklovaných[9].
Kým prognóza do roku 2015 predpokladá celkové zvýšenie na úrovni mechanickej
recyklácie o 30 % (z 5,3 Mt na 6,9 Mt), ukladanie na skládkach a
spaľovanie s následnou rekuperáciou energie[10] budú podľa
očakávania aj naďalej prevládajúcimi spôsobmi nakladania s odpadom[11]. Výroba plastu rastie s HDP[12] a súvisiacim celkovým nárastom
produkcie plastového odpadu v rokoch 2008 až 2015 o 5,7 Mt (23 %)[13]. To je do značnej miery
dôsledkom 24 % nárastu výroby v sektore obalov a súčasťou
pretrvávajúceho trendu zvyšovania množstva plastového odpadu v Európe. Ak
nedôjde k zlepšeniu dizajnu výrobkov a ak nebudú prijaté lepšie opatrenia na
nakladanie s odpadom, plastového odpadu bude v EÚ v závislosti na raste výroby
pribúdať. Trendy, ktoré pozorujeme v EÚ, budú
pravdepodobne výraznejšie v rýchlo rastúcich ekonomikách, ako je India,
Čína, Brazília a Indonézia, ale aj v rozvojových krajinách. Svetová
populácia má v každom desaťročí vzrásť o 790 miliónov a do roku 2050
môže dosiahnuť viac ako 9 miliárd s novou strednou triedou, ktorú budú
tvoriť približne 2 miliardy ľudí[14].
Tým sa pravdepodobne zvýši dopyt po plaste a množstvo plastového odpadu na
celom svete. Odvetvie plastov Odvetvie plastov hrá dôležitú úlohu v
ekonomike Európy, pretože zamestnáva celkovo približne 1,45 milióna ľudí
vo viac ako 59 000 podnikoch a vytvára v regióne obrat vo výške približne 300
miliárd eur za rok. Výrobné
odvetvie poskytuje 167 000 a spracovatelia 1,23 milióna pracovných miest (EÚ-27,
2005-2011, ESTAT) prevažne v malých a stredných podnikoch[15]. Pokiaľ ide o nakladanie s odpadom,
najviac pracovných príležitostí ponúka zber a triedenie odpadu z elektrických a
elektronických zariadení (OEEZ) so 40 pracovnými miestami a zber
a triedenie odpadu z plastov s 15,6 pracovnými miestami vytvorenými
na 1 000 ton spracovaného materiálu. Recyklácia plastu sama osebe môže v EÚ-27 vytvoriť
162 018 pracovných miest, ak sa miera recyklácie do roku 2020 zvýši na 70 %[16]. Plast sa najčastejšie používa na výrobu
obalov ako nízkonákladový jednoúčelový výrobok, ktorý sa najčastejšie
nedá opätovne použiť alebo nie je na opätovné použitie určený. Na
trhu v odvetví spracovania plastov prevládajú plastové obaly (40,1 %), po
nich nasleduje stavebníctvo (20,4 %). V celosvetovom meradle sa v odvetví
plastov očakáva dlhodobý rast okolo 4 %, teda oveľa vyšší, než
je očakávaný globálny rast HDP[17].
Európa je ešte stále čistým vývozcom výrobkov z plastu, s hodnotou vo
výške 13 miliárd EUR v roku 2009, avšak čínska výroba dosahuje podobné
úrovne už od roku 2008[18].
Pôsobenie v životnom prostredí Len čo sa plastový odpad ocitne v
životnom prostredí – najmä v morskom prostredí – môže v ňom pretrvať
stovky rokov[19].
Pobrežné a morské prostredie a vodné organizmy poškodzuje 10 miliónov ton prevažne
plastového odpadu, ktoré ročne skončia v oceánoch a moriach sveta a
premieňajú ich na najväčšie smetisko plastov na svete. Zhluky odpadu
v Atlantickom a Tichom oceáne sa odhadujú rádovo na 100 Mt, z toho približne 80 %
tvoria plasty. Plastový odpad ohrozuje morské živočíchy, ktoré sa doň
môžu zamotať alebo ho zožrať[20].
Tzv. „ghost fishing“[21],
zachytávanie rýb do opustených plastových súčastí rybárskeho výstroja,
spôsobuje vysoké ekonomické náklady a značné škody životnému prostrediu.
Invázne druhy využívajú úlomky plastov v oceánoch na premiestňovanie na
dlhé vzdialenosti. Väčšina plastového odpadu sa nakoniec usadí na morskom
dne[22]. Plast nie je inertný. Bežný plast obsahuje
veľké, niekedy prevažujúce množstvo chemických prísad, ktoré môžu
narušiť činnosť žliaz s vnútornou sekréciou, môžu byť
karcinogénne alebo mať iné toxické účinky a môžu v zásade (aj
keď len v malých množstvách) prenikať do životného prostredia[23]. Perzistentné organické
znečisťujúce látky (POP), ako sú pesticídy, napr. DDT a
polychlórované bifenyly (PCB)[24],
sa môžu v okolitých vodách viazať na plastové úlomky, čo môže
byť škodlivé[25],
a vstupovať do potravinového reťazca prostredníctvom morských
živočíchov, ktorým sa do tráviaceho traktu dostanú plasty (a pôsobí tak
ako trójsky kôň)[26].
Tieto perzistentné organické znečisťujúce látky sa prirodzenou
cestou ťažko rozkladajú, hromadia sa v telesných tkanivách a môžu mať
karcinogénne, mutagénne a iné účinky na zdravie[27]. Obavy vzbudzujú
najmä malé a jemné častice (tzv. mikroplasty), ktoré vznikajú v dôsledku
fotodegradácie a mechanického oderu v priebehu desiatok rokov. Sú
všadeprítomné, prenikajú aj do tých najodľahlejších oblastí[28] a vo vode niekedy dosahujú
vyššie koncentrácie ako planktón. Ak tieto mikroplasty a prídavné chemické
látky, ktoré obsahujú, sa vo veľkých množstvách dostávajú do tráviaceho
traktu morských živočíchov, môže dôjsť ku kontaminácii potravinového
reťazca interakciou medzi predátorom a korisťou. Problém znečisťovania
morí plastom, ktorý je jedným z najdôležitejších globálnych problémov v oblasti
ochrany životného prostredia[29],
zhoršuje nesprávne nakladanie s odpadom na súši, najmä to, že sa zhodnocuje iba
nepatrné množstvo plastového odpadu. Odborníci usudzujú, že približne 80 %
plastového odpadu v moriach pochádza z pevniny[30]. Za hlavné pozemné
zdroje plastového morského odpadu možno podľa všetkého označiť:
prítok prudkých zrážkových vôd, pretekanie kanalizácie, odpad súvisiaci s
cestovným ruchom, nepovolené ukladanie odpadu[31],
priemyselné činnosti, nesprávny spôsob dopravy, spotrebnú kozmetiku,
syntetické prostriedky na pieskovanie alebo polyesterové a akrylové vlákna
pochádzajúce z prania odevov[32].
Plastové pelety sa objavujú vo väčšine svetových oceánov, a to aj v
priemyselne nerozvinutých oblastiach, ako je napr. juhozápadné Tichomorie[33]. 2. Právne
predpisy pre oblasť plastového odpadu v Európe Právne predpisy týkajúce sa odpadov Napriek rastúcemu
vplyvu plastového odpadu na životné prostredie nie je táto problematika v EÚ
upravená osobitnými predpismi. Len v smernici o obaloch 94/62/ES sa uvádza
špecifický cieľ pre recykláciu plastových obalov. V rámcovej smernici o
odpadoch 2008/98/ES sa stanovuje všeobecný cieľ pre recykláciu odpadu z
domácností, ktorý sa okrem iných materiálov vzťahuje aj na plastový odpad.
Rámcová smernica o odpadoch je dôležitá aj v niektorých ďalších
ohľadoch. V smernici sa napríklad ako kľúčová zásada pre
nakladanie s odpadom stanovuje rozšírená zodpovednosť výrobcu. Stanovuje
sa tiež hierarchia odpadov, v ktorej sa dáva prednosť predchádzaniu vzniku
odpadov, ich opätovnému použitiu a recyklácii pred zhodnocovaním odpadu vrátane
rekuperácie energie a pred jeho zneškodňovaním. Pretrváva však ostrý
kontrast medzi požiadavkami stanovenými v právnych predpisoch a skutočným
nakladaním s odpadmi. V rámcovej
smernici o odpadoch sa požaduje, aby Komisia prípadne svoje ciele preskúmala a
aby zvážila ďalšie ciele pre iné toky odpadov. Od Komisie sa ďalej
žiadalo, aby preskúmala ciele smernice o skládkach odpadov týkajúce sa
obmedzenia ukladania biologicky rozložiteľného odpadu na skládky, ako aj
ciele recyklácie a zhodnocovania pre niekoľko kategórií odpadov z obalov
uvedených v smernici 94/62/ES o obaloch a odpadoch z obalov. Komisia sa
rozhodla, že vykoná rozsiahle preskúmanie existujúcich právnych predpisov
týkajúcich sa odpadu a rôznych cieľov, ktoré bude dokončené v roku 2014.
Toto preskúmanie zahŕňa aj hodnotenie ex post (kontrolu
účelnosti) piatich existujúcich smerníc pre nakladanie s odpadom[34] v rámci ktorého sa posúdi
ich efektivita, účinnosť, súdržnosť a význam.
Neoddeliteľnou súčasťou tohto rozsiahleho preskúmanie právnych
predpisov o odpadoch budú opatrenia nadväzujúce na túto zelenú knihu. Právne predpisy týkajúce sa chemických
látok Na recykláciu
plastov sa čiastočne vzťahuje nariadenie REACH č 1907/2006/ES.
Hoci nariadenie obsahuje osobitné ustanovenia[35],
ktoré uľahčujú uvádzanie recyklovaných materiálov na trh, v
niektorých prípadoch môže súladu s nariadením REACH brániť použitie
prídavných látok v plastoch, pokiaľ tieto látky nie sú povolené na
použitie v nových výrobkoch. Niektoré postupy podľa nariadenia REACH
sú tiež relevantné z hľadiska zlepšenia efektívneho využívania
zdrojov z plastov vrátane recyklácie a riešenia rizík spojených s
prítomnosťou plastov v životnom prostredí. Kľúčovými nástrojmi
zostávajú aj naďalej predovšetkým obmedzenia, ktorých cieľom je
znížiť riziko spojené s niektorými plastmi. Na dosiahnutie postupného
nahradenia týchto plastových prídavných látok, ktoré spomedzi plastov
vyrobených v EÚ vzbudzujú najväčšie obavy, by bolo možné využiť
povolenie. Nariadenie č
1272/2008/ES o klasifikácii, označovaní a balení (CLP) umožňuje
nebezpečné chemické látky identifikovať a informovať o týchto
nebezpečenstvách používateľa prostredníctvom štandardných symbolov a
viet na označeniach obalu a prostredníctvom kariet bezpečnostných
údajov. Tieto informácie majú rozhodujúci význam pre povzbudenie výroby menej
nebezpečných plastov v Európe, a teda aj zásadný význam pre posilnenie recyklácie
plastov v Európe. Nebezpečenstvá
plynúce z plastového odpadu v životnom prostredí by boli oveľa nižšie,
keby sa riadne vykonávali existujúce európske právne predpisy pre oblasť
odpadov. Ukladanie na skládkach je aj naďalej prevládajúcim spôsobom
zneškodňovania plastového odpadu[36]
v mnohých členských štátoch. Navyše sa nepodarilo úplne eliminovať
nepovolené ukladanie odpadu a mnohé skládky sú nezákonné alebo sú zle
spravované[37].
Ešte znepokojujúcejší je počet domácností, ktoré nemôžu využívať
žiadny systém zberu komunálneho odpadu[38];
za tohto stavu, keď plastový odpad nepodlieha žiadnej kontrole, sa zvyšuje
pravdepodobnosť, že ľahký plast prenikne do vodných zdrojov a dostane
sa do mora. Vykonávanie právnych predpisov v oblasti
odpadu Súlad s právnymi predpismi pre odpady môže
významným spôsobom prispieť k posilneniu hospodárskeho rastu a tvorby
pracovných miest. Z nedávnej štúdie, ktorú zverejnila Komisia, vyplýva, že
úplné vykonanie právnych predpisov EÚ o odpadoch by ušetrilo 72 miliárd EUR ročne,
zvýšilo ročný obrat v sektore odpadového hospodárstva a recyklácie v EÚ o 42
miliárd EUR a do roku 2020 vytvorilo viac ako 400 000 pracovných miest[39]. Vzhľadom na to, že plastový odpad je
zaradený medzi látky, ktoré nie sú nebezpečné, môže byť postupom
podľa nariadenia o preprave odpadu vyvážaný do krajín mimo OECD,
pokiaľ dovoz nie je zakázaný v krajine určenia. Celkový objem vývozu
plastového odpadu z členských štátov EÚ sa v rokoch 1999 až 2011 zvýšil
takmer päťnásobne. Najväčšie množstvo odpadu bolo vyvezené do Ázie[40]. Nedostatočné presadzovanie nariadenia o
preprave odpadu má za následok nezákonnú prepravu veľkého množstva odpadu
za hranice EÚ[41].
Jedným z najbežnejších druhov odpadu, ktorého sa to týka, je elektronický
odpad, ktorý sa vyznačuje vysokým obsahom plastov. Tento vývoz prispieva k
vytváraniu tlakov na životné prostredie, najmä v krajinách s málo rozvinutými
systémami pre nakladanie s odpadom. Nedovolená preprava plastového odpadu
predstavuje aj významnú stratu potenciálnych zdrojov a premárnené príležitosti
pre recykláciu v Európe. Komisia nedávno zverejnila oznámenie[42], v ktorom sa zdôrazňuje
potreba zlepšiť schopnosť reagovať na národnej, regionálnej a
miestnej úrovni pri vykonávaní právnych predpisov v oblasti životného
prostredia. V tomto oznámení sa uznáva, že k zlepšeniu môže dôjsť
modernizáciou existujúceho rámca pre kontroly a dohľadu. 3. Plastový
odpad a účinné využívanie zdrojov Udržateľnejšie
spôsoby výroby plastov a lepšie nakladanie s plastovými odpadmi – najmä vyššia
miera recyklácie – ponúkajú významný potenciál z hľadiska zlepšenia
efektívnosti využívania zdrojov. Zároveň by pomohli znížiť dovoz
surovín, ako aj emisie skleníkových plynov. Úspory zdrojov môžu byť
značné. Plasty sa vyrábajú takmer výlučne z ropy a v súčasnosti
sa na výrobu plastov spotrebúva približne 8 % svetovej produkcie ropy, z
toho 4 % sa používajú ako surovina a 3 – 4 % ako energia pre výrobné
postupy[43]. Z hľadiska
účinnosti zdrojov je osobitne dôležité zabrániť ukladaniu plastového
odpadu na skládky. Akékoľvek ukladanie plastov je zjavným plytvaním
zdrojmi, ktorému sa treba vyhnúť v prospech recyklácie alebo rekuperácie
energie ako druhej najlepšej možnosti možností. Množstvo odpadu ukladaného na
skládky je však aj naďalej v niektorých členských štátoch vysoké z dôvodu
nedostatku vhodných alternatív a nedostatočnému využívaniu preukázateľne
účinných ekonomických nástrojov. Nutnosť
šetriť prírodné zdroje a podporovať ich využívanie by mohla byť
podnetom na zvýšenie udržateľnosti vo výrobe plastov. V ideálnom prípade
by mali byť všetky výrobky z plastu za rozumných nákladov plne
recyklovateľné. Recyklácia sa
začína už pri príprave dizajnu výrobku. Preto sa môže dizajn výrobku
stať jedným z hlavných nástrojov na implementáciu nedávno prijatého plánu
pre efektívne využívanie zdrojov[44].
Nízka miera
recyklácie a vývoz plastového odpadu na ďalšie spracovanie v tretích
krajinách predstavujú pre Európu významnú stratu neobnoviteľných zdrojov a
pracovných miest. Potenciál recyklácie plastov nie je naďalej plne
využitý. Napríklad v írskom rozvojovom programe verejného záujmu týkajúcom sa
zdrojov z odpadu boli (okrem iného) plasty označené za zdroj s
najväčším potenciálom pre recyklačné činnosti v Írsku[45]. Aj v Nemecku, kde sa v
súčasnosti 60 % plastového odpadu spaľuje, existuje značný
priestor na zvýšenie miery recyklácie plastov[46]. Z nedávno
zverejnenej štúdie vyplýva, že recyklácia plastov a úspory materiálu najviac
prispievajú k zníženiu vplyvov zmeny klímy, vyčerpávania abiotických
zdrojov a sladkovodnej ekotoxicity. Najväčším prínosom pre zníženie vplyvu
na životné prostredie by bola väčšia materiálová produktivita plastov.
Pokiaľ ide o skleníkové plyny, plasty vykázali spolu s biomasou
a kovmi najvyšší potenciál z hľadiska ich zníženia, [47]. 4. Medzinárodný
rozmer Plasty sú z celosvetového
hľadiska hlavným zdrojom znečisťovania morí. Plastový odpad
putuje cez hranice a na účinné riešenie problému plastového odpadu v
moriach je potrebné prijať opatrenia na medzinárodnej úrovni. Toto sa
jasne konštatovalo na konferencii OSN o udržateľnom rozvoji Rio+20, ktorá
sa konala v júni 2012. Nedávne rezolúcie
OSN, celosvetové environmentálne dohody a rozhodnutia medzinárodných agentúr upútali
na tento problém medzinárodnú pozornosť. Prvým krokom ku globálnej
stratégii a k akčným plánom na riešenie problematiky znečistenia morí
plastmi by sa mohla stať 5. medzinárodná konferencia o odpade v moriach,
ktorá sa konala marci 2011 v Honolulu a na organizácii ktorej sa podieľal
program OSN pre životné prostredie UNEP a NOAA[48].
Konferencia označila za najzávažnejší problém zle fungujúce systémy
nakladania s odpadmi v mnohých častiach sveta, pretože ide o zásadné
faktory ovplyvňujúce prenos plastového odpadku z pevniny do morského
životného prostredia. Oblasťou, v ktorej je potrebné zintenzívniť
úsilie, je budovanie kapacít nakladania s odpadmi[49]. Plastov sa týka
aj Štokholmský dohovor o perzistentných organických znečisťujúcich
látkach (POP), pretože obmedzuje použitie látok spomaľujúcich horenie
určených ku komerčnému využitiu, ako je penta- a oktabrómodifenyléter
(BDE). Dohovor tiež zakazuje recykláciu materiálov obsahujúcich perzistentné
organické znečisťujúce látky, napríklad niektoré brómované
spomaľovače horenia. V boji proti
znečisťovaniu morí morským odpadom môžu zohrať istú úlohu aj regionálne
morské dohovory, ako sú OSPAR, Barcelona, HELCOM a dohovor o ochrane
Čierneho mora. Napríklad konferencia zmluvných strán Barcelonského
dohovoru prijala v roku 2012 politický dokument a súvisiaci strategický rámec
pre nakladanie s morským odpadom. Opatrenia v rámci regionálnych morských dohôd
by okrem toho pomohli členským štátom lepšie plniť záväzky
vyplývajúce z rámcovej smernice o morskej stratégii v záujme dosiahnutia alebo
zachovanie dobrého stavu morského prostredia do roku 2020. 5. Možnosti
politiky pre lepšie nakladanie s plastovým odpadom v Európe Pôdu pre nové
myšlienky v oblasti nakladania s odpadmi pripravila už smernica o odpadoch 2008/98/ES.
Stanovuje sa v nej rozšírená zodpovednosť výrobcu (článok 8) a
popisujú sa silné a inovatívne podnety pre udržateľnú výrobu s
ohľadom na celý životný cyklus výrobkov. Členské štáty by mali
prijať legislatívne alebo nelegislatívne opatrenia na posilnenie
opätovného použitia, predchádzania vzniku odpadov, recyklácie a iných spôsobov
zhodnocovania odpadov. Výrobcovia by mali byť povzbudzovaní k tomu, aby sa
zapojili do zriaďovania miest na preberanie výrobkov po uplynutí ich
životnosti. Môžu sa zapojiť do nakladania s odpadmi a niesť
finančnú zodpovednosť za túto činnosť. Musia zverejniť
všetky informácie týkajúce sa rozsahu, v ktorom je výrobok opätovne
použiteľný a recyklovateľný. Musia byť prijaté vhodné opatrenia
na podporu navrhovania výrobkov s cieľom znížiť ich vplyv na životné
prostredie a tvorbu odpadu počas výroby a následného používania. Tieto
opatrenia môžu podporiť vývoj, výrobu a uvádzanie na trh výrobkov, ktoré
sú vhodné na viacnásobné použitie, odolné po technickej stránke a vhodné pre
nakladanie s výrobkami s ukončenou životnosťou zohľadňujúce
životné prostredie. Možnosti politiky
uvedené v tomto oddiele sú založené na prístupe vychádzajúcom zo životného cyklu,
počínajúc fázou návrhu plastu. Je isté, že dizajn plastov a plastových
výrobkov má kľúčový význam pre udržateľnosť a určuje
ďalšie fázy životného cyklu plastov. Napríklad recyklácia plastov do
značnej miery závisí od zloženia plastových materiálov a od dizajnu
výrobkov z plastu. 5.1. Uplatňovanie
hierarchie v nakladaní s plastovým odpadom V zásade je
recyklácia plastových odpadov lepším variantom ako rekuperácia energie alebo
ukladanie na skládky. Hoci z hľadiska životného cyklu nie všetok odpad z
plastov môže byť vhodný na recykláciu, neexistujú žiadne technické dôvody,
prečo by plast mal končiť na skládkach, namiesto toho, aby bol
recyklovaný alebo použitý na rekuperáciu energie. To by bolo možné
dosiahnuť postupným zastavením alebo zákazom ukladania plastového odpadu
na skládky na základe zmeny smernice 1999/31/ES o skládkach odpadov. Obe
možnosti sa už používajú pre biologický odpad (postupné ukončovanie) a
pneumatiky, kvapaliny a výbušniny (zákaz). Členské
štáty s podielom skládok nižším ako 5 %, ako je napríklad Nemecko,
Holandsko, Švédsko, Dánsko, Belgicko a Rakúsko, dosahujú 80 % až 100 %
miery zhodnocovania plastových odpadov vrátane recyklácie. Všetky tieto krajiny
prijali opatrenia na znižovanie množstva spaľovateľného odpadu
ukladaného na skládkach, ktoré sa rovnajú zákazu jeho ukladania na skládky.
Väčšina členských štátov, ktoré nevykazujú v tomto smere také úsilie,
neuplatňuje žiadne opatrenia a zakladá prijímanie odpadu na skládky na
zdanení alebo poplatkoch, ktoré sú niekedy nižšie ako 7 EUR za tonu. Niektoré
členské štáty s vysokou mierou zhodnocovania a zákazov skládkovania však
stále vykazujú nízku mieru recyklácie plastov, v priemere okolo 28 %[50]. Tento pomer medzi recykláciou
plastov a rekuperáciou energie z plastového odpadu by sa dal zlepšiť pomocou
opatrení vzťahujúcich sa na separovaný zber, triedenie a zhodnocovanie
materiálu. Zákaz ukladania na skládky, ktorý by viedol k tomu, že by
rekuperácia energie začala automaticky prevažovať nad recykláciou, by
nebol v súlade s hierarchiou odpadového hospodárstva. Možno by bolo
užitočné zamyslieť sa nad tým, ako by bolo možné na základe
hierarchie nakladania s odpadmi použiť na riadenie toku odpadov ekonomické
nástroje, a zamedziť tak „efektu vysávania“ v prospech premeny odpadov na
energiu. Na skládky
smeruje v EÚ priemerne takmer 50 % všetkých plastov, pričom
väčšinu z nich tvoria obaly. Vysoká miera zneškodňovania plastov na
skládkach v mnohých ČŠ sa dá vysvetliť tým, že sa v mnohých
členských štátoch do značnej miery neuplatňuje separovaný zber
odpadu a neexistujú náhradné riešenia[51].
Ukladanie plastov na skládkach nijako neprispieva k zhodnocovaniu materiálu a
rekuperácii energie, a s ohľadom na efektívne využívanie zdrojov je teda
veľmi neúčinné. Štúdia o výhľadoch európskej produkcie odpadov
do roku 2035 posúdila zavedenie silných politík na podporu rozšírenia
recyklácie a dospela k záveru, že plasty sa vyznačujú najvyšším
potenciálom pre obmedzenie vplyvu odpadu na životné prostredie[52]. Otázky: (1)
Je možné vyriešiť nakladanie s plastmi
zodpovedajúcim spôsobom v rámci existujúcich právnych predpisov pre nakladanie
s odpadom, alebo je potrebné existujúce právne predpisy upraviť? (2)
Ako najlepšie formulovať opatrenia na
podporu väčšej miery recyklácie plastov, aby sa zabezpečil ich
pozitívny účinok na dosiahnutie väčšej konkurencieschopnosti a rastu? (3)
Viedlo by dôsledné a efektívne plnenie
požiadaviek nakladania s odpadom v existujúcich právnych predpisoch týkajúcich
sa ukladania na skládky k dostatočnému zníženiu súčasného ukladania
plastového odpadu na skládky? (4)
Aké opatrenia by boli vhodné a účinné
na podporu opätovného použitia a zhodnocovania plastov namiesto ukladania na
skládky? Bol by vhodným riešením zákaz ukladania plastov na skládky, alebo by
stačilo vyššie zdanenie ukladania na skládkach a zavedenie cieľov na
zníženie množstva plastového odpadu, ktorý je na nich uložený? (5)
Aké ďalšie opatrenia by mohli byť
vhodné, aby sa zhodnocovanie plastových odpadov posunulo v hierarchii spôsobov
nakladania vyššie, a obmedzila sa tak rekuperácie energie v prospech
mechanickej recyklácie? Bola by užitočným opatrením daň z rekuperácie
energie? (6)
Mal by sa v Európe podporovať separovaný
zber plastového odpadu zákazníkom v kombinácii s programami platby podľa
množstva zvyškového odpadu, alebo by mal byť dokonca povinný? 5.2. Dosahovanie
cieľov, recyklácia plastov a dobrovoľné iniciatívy Ciele a vývoz plastového odpadu Ak by boli splnené všetky existujúce ciele
recyklácie v oblasti komunálneho odpadu, stavebného a demolačného odpadu,
vozidiel po dobe životnosti, obalov, batérií a OEEZ, mohlo by sa
recyklovať približne 16 miliónov ton plastového odpadu ročne. Z tohto
číselného údaja vyplýva, že existuje približne ďalších 9 Mt
plastového odpadu (z celkového množstva 24,9 Mt), ktoré nie sú zahrnuté do
záväzných cieľov pre opätovné použitie a zhodnocovanie; ide predovšetkým o
plasty obsiahnuté v nábytku a zariadeniach, ktoré nepatria medzi elektrické a
elektronické zariadenia[53].
Smernica o obaloch je jediný právny nástroj EÚ, ktorý stanovuje osobitný
cieľ recyklácie pre plastové obaly. Bolo by možné zvážiť stanovenie
ďalších konkrétnych cieľov pre recykláciu plastového odpadu, ktoré by
sa netýkali len odpadu z plastových obalov. Ako konštatuje EEA, k zvýšeniu množstva
recyklovateľného odpadu mohli prispieť aj ciele pre recykláciu
stanovené v európskych právnych predpisoch o odpade[54]. To spolu s vysokými cenami,
ktoré platila rýchlo sa rozvíjajúca ázijská ekonomika, spôsobilo, že vývoz
plastového odpadu do Ázie v posledných desiatich rokoch prudko vzrástol. Hoci táto
situácia nie je sama osebe napadnuteľná , možno namietať, že
recyklácia plastového odpadu v Európe je z hľadiska ochrany životného
prostredia lepšou voľbou a že plastový odpad vyvezený do krajín, ktoré nie
sú členmi EÚ, by sa mal recyklovať v zariadeniach, ktoré
spĺňajú normy rovnocenné s tými, ktoré platia v EÚ. Vyvážanie
plastového odpadu do nevyhovujúcich zariadení alebo jeho zneškodňovanie by
mohlo odporovať environmentálnym cieľom zachovania zdrojov stanoveným
v rámcovej smernici o vode. (7)
Sú pre zvýšenie recyklácie plastového odpadu
nevyhnutné špecifické ciele pre recykláciu plastového odpadu? Aké ďalšie
druhy opatrení by sa mohli zaviesť? (8)
Je potrebné zaviesť opatrenia na
zamedzenie subštandardnej recyklácii alebo ukladaniu recyklovateľných
plastových odpadov vyvezených do tretích krajín? Dobrovoľné opatrenia Dobrovoľné
opatrenia by tiež mohli významným spôsobom pomôcť pri zmierňovaní
problému plastového odpadu v životnom prostredí a tým prispieť k
minimalizácii využívania zdrojov. Očividne vhodným predmetom opatrení by
bol odpad z plastových obalov, ktorý tvorí 63 % všetkého plastového
odpadu. Krok správnym smerom by mohlo predstavovať vypracovanie „usmernení
pre udržateľnosť obalov“, k dodržiavaniu ktorých by sa
zaviazali výrobcovia a maloobchodníci. Táto iniciatíva by mohla
zahŕňať stanovenie parametrov pre meranie udržateľnosti
obalov, najlepšie dostupné postupy pre výrobcov plastových obalov, nezávislý
systém označovania na meranie environmentálnej stopy jednotlivých
spotrebiteľov, informačnú kampaň na zvýšenie informovanosti
spotrebiteľov o rizikách súvisiacich s plastmi, ich
zneškodňovaní a organizácii separovaného zberu. Existujúce iniciatívy, ako
je Európske maloobchodné fórum EUROPEN, platforma pre problematiku PET fliaš a
Vinyl 2010+ by mohli spojiť svoje činnosti a zamerať ich na
udržateľnejšiu výrobu a zneškodňovanie plastov. Podobné programy by
mohli byť zriadené na zber a zhodnocovanie neobalových
poľnohospodárskych plastov, ktoré sa vďaka uniformnému chemickému
zloženiu ľahko recyklujú. Ako príklad by mohol slúžiť Program
pre zber poľnohospodárskych plastových odpadov a ich zhodnocovanie
v Spojenom kráľovstve[55].
Podobné iniciatívy by sa mohli sústrediť na plasty obsiahnuté v elektrických
a elektronických zariadeniach a vozidlách po dobe životnosti, ktoré predstavujú
10 % európskeho plastového odpadu. Stále významnejším motivačným
faktorom snáh o zníženie plastového odpadu budú investície výrobcov do
zlepšovania dizajnu výrobkov. Článok 8 rámcovej smernice o vode
naznačuje cestu týmto smerom a včasné dobrovoľné prispôsobenie
by mohlo viesť k lepším výsledkom ako zmeny uložené právnymi predpismi. (9)
Boli by ďalšie dobrovoľné
iniciatívy, najmä výrobcov a maloobchodníkov, vhodným a účinným nástrojom
pre dosiahnutie lepšieho využívania zdrojov v životnom cykle výrobkov z plastu? 5.3. Zameranie
na správanie spotrebiteľov Určenie
hodnoty plastu Plast je vnímaný
ako materiál, ktorý nemá sám osebe žiadnu hodnotu. Preto sa bežne
bezmyšlienkovito vyhadzuje. Všetky plasty sú však zložité materiály vyrobené
špičkovou technológiou, čo by spotrebitelia mali oceniť a
snažiť sa ho opätovne používať a recyklovať. V prípade
niektorých výrobkov z plastu (napr. PET fliaš na nápoje) je možné použiť
systém zálohovania a vracania, ktorý držiteľa výrobku po dobe životnosti
motivuje na spätné získanie zálohy po vrátení predmetu na vyhradenom zbernom
mieste, no treba pritom zamedziť obmedzovaniu hospodárskej súťaže
alebo vytváraniu monopolných štruktúr. V prípade niektorých predmetov z plastu
by sa užitočným nástrojom mohli stať nové podnikateľské modely,
ako je leasing, pri ktorom výrobca zostáva vlastníkom výrobku, čo by
zabezpečilo, že predmet bude vrátený a že s ním bude naložené spôsobom
šetrným k životnému prostrediu. Otázky: (10)
Existuje priestor pre vytváranie systémov
zálohovania a spätného odberu alebo leasingu pre konkrétne kategórie plastových
výrobkov? Ak áno, ako by bolo možné vylúčiť negatívne vplyvy na
hospodársku súťaž? Umožniť
spotrebiteľom, aby vedeli, čo kupujú Informovaní
spotrebitelia môžu zohrať rozhodujúcu úlohu pri presadzovaní
udržateľnejších výrobných modelov v prípade plastov a plastových výrobkov,
ktoré tiež zvyšujú efektívnosť využívania zdrojov. Pokiaľ ide o
správanie spotrebiteľov, k ich informovanosti by mohli významne
prispieť jasné, jednoduché a stručné informácie o obsahu plastov a
potenciálne škodlivých prídavných látok či farbív vo výrobku, o ich vplyve
na recyklovateľnosť a potrebe opatrnosti pri používaní výrobku. Tieto informácie
by mohli zahŕňať aj ukazovatele pôsobenia plastových výrobkov na
životné prostredie, ako je recyklovateľnosť,
kompostovateľnosť a efektívnosť využívania zdrojov. Pri
niektorých výrobkoch z plastu môžu byť dôležité aj informácie o
recyklovanom obsahu, recyklovateľnosti a opraviteľnosti. Nad rámec
existujúcich programov by mohli poskytovať spotrebiteľom úplné
informácie o druhu plastu a jeho recyklovateľnosti, aby spotrebitelia mali
pri nákupe výrobku z plastu možnosť informovaného výberu. Jednoduchá a
účinná recyklovateľnosť by sa mohla premietnuť do ceny
výrobku a mohla by sa použiť ako marketingová stratégia. Informovaný výber
by mohli uľahčiť aj informácie z environmentálnej stopy alebo
environmentálnej značky týkajúce sa celkového pôsobenia výrobku počas
životného cyklu. Otázka: (11)
Aký druh informácie by ste považovali za
nevyhnutný, aby sa spotrebitelia pri výbere výrobku z plastu mohli priamo
podieľať na efektívnom využívaní zdrojov? 5.4. Väčšia
udržateľnosť plastov Dizajn
plastov v záujme jednoduchej a hospodárnej recykláciu počas celého
životného cyklu[56]. Dôležitým prvkom
pre dosiahnutie vyššej udržateľnosti vo výrobe plastov je už fáza návrhu
samotných plastov. Hoci základných plastov (polymérov) je pomerne málo,
množstvo prídavných látok používaných pri výrobe plastov môže byť
značnou prekážkou pre recykláciu plastov alebo môže viesť k nárastu
neplnohodnotnej recyklácie (tzv. „downcycling“) na úkor recyklácie v priebehu
celého životného cyklu. Zníženie obsahu
nebezpečných látok v plastoch by zvýšilo ich recyklovateľnosť.
Postupné obmedzovanie prítomnosti týchto látok v nových i recyklovaných
výrobkoch by okrem toho znížilo riziká spojené s ich používaním. V Pláne pre
Európu efektívne využívajúcu zdroje sa navrhuje, aby sa do roku 2020 všetky
príslušné látky vzbudzujúce veľmi veľké obavy zapísali do zoznamu
kandidátskych látok podľa zoznamu REACH, čím by sa pokryli príslušné
prídavné látky v plastoch. Dôležitý je tiež
riadny tok informácií od výrobcov k subjektom vykonávajúcim recykláciu. Vysokú
kvalitu recyklácie by mohli podporiť jasné karty bezpečnostných
údajov pre plastové pelety, ktoré používajú spracovatelia. Užitočné by
mohlo byť aj označovanie a informácie o chemickom zložení plastu dodaného
spracovateľom, vrátane všetkých prídavných látok. Otázka: (12)
Aké zmeny chemického návrhu plastov by mohli
zlepšiť ich recyklovateľnosť? (13)
Ako dosiahnuť, aby informácie o
chemickom zložení plastu boli dostupné všetkým aktérom v reťazci
recyklácie odpadov? Nové výzvy
prostredníctvom inovatívnych materiálov Môžu sa objaviť
nové riziká vyplývajúce z používania inovačných materiálov, ako sú
nanomateriály, napríklad vo fľašiach z polyetyléntereftalátu (PET)[57] alebo v obaloch všeobecne,
alebo zo selektívneho zavádzania plynu do balenia potravín alebo z nanosenzorov
na zisťovanie skazených potravín[58].
Prístup EÚ spočíva v posúdení rizík jednotlivých nanomateriálov prípad od
prípadu. Vzhľadom na nedostatok environmentálnych a toxikologických údajov
je však posúdenie možných rizík ohrozujúcich životné prostredie a zdravie
ťažké. Súčasná spoločná európska definícia nanomateriálov môže
uľahčiť efektívnejšie získavanie a zhromažďovanie takýchto
príslušných údajov[59].
Obavy spôsobuje
aj rastúce používanie novej generácie mikroplastov. Do niektorých spotrebných
výrobkov, napríklad čistiacich krémov a sprchových gélov, pridávajú
výrobcovia miesto prírodných čistiacich častíc častice
mikroplastu. Tieto častice sa môžu dostať do mora, pretože
vodohospodárske systémy nie sú vybavené na zachytávanie týchto látok. Otázka: (14)
Ako najlepšie riešiť problémy
vyplývajúce z používania mikroplastu vo výrobkoch alebo priemyselných postupoch
a nanočastíc v plastoch? 5.5. Trvanlivosť
plastov a plastových výrobkov Mnoho problémov v oblasti nakladania s
plastovým odpadom (napríklad rastúce množstvo odpadu a plastový odpad v moriach)
je dôsledkom extrémnej životnosti plastových materiálov, ktoré zvyčajne
prežívajú výrobky, ktoré sú z nich vyrobené. K ešte väčším problémom
dochádza v prípade, keď sú výrobky z plastov výslovne určené na
jednorazové použitie alebo majú krátku životnosť, alebo ak je ich
životnosť zámerne skrátená. Dizajn výrobku umožňujúci
dlhšiu životnosť, opätovné využitie a opravy Aby bolo možné
zabezpečiť udržateľnosť vo výrobe a spotrebe tovaru
vyrobeného z plastu a zabrániť stratám neobnoviteľných prírodných
zdrojov, plastové výrobky by mali byť navrhnuté tak, aby dosahovali
maximálnu trvanlivosť. Existuje niekoľko nepriaznivých faktorov,
ktoré napĺňanie tohto cieľa sťažujú, napríklad plánované
alebo technické zastarávanie[60]
a dizajny, ktoré spôsobujú, že opravy výrobkov z plastu sú nehospodárne alebo
dokonca technicky nemožné. Existuje mnoho
plastových výrobkov (napríklad elektrické a elektronické zariadenia),
ktoré sú navrhnuté tak, že nie je možné ich opätovne použiť. Vzhľadom
na to, že dizajn môže byť jednoducho len marketingovým nástrojom, sú aj
malé krôčiky v technickej inovácii často využívané na uvádzanie úplne
nového výrobku, miesto aby sa zvolil stavebnicový systém určený na lacnú a
rýchlu výmenu inovatívnych komponentov. Je napríklad bežné predávať celý
nový plastový laptop, keď by k aktualizácii zariadenia technicky
stačila jednoduchá výmena čipu CPU. Treba sa
vyhnúť všetkým dizajnom, ktoré zámerne znemožňujú opravu plastových
výrobkov[61].
Možnosť, ktorú treba preskúmať, je vypracovanie požiadaviek alebo
pokynov zaručujúcich opätovnú použiteľnosť a možnosť opravy
plastových výrobkov. Niektoré práce na vytvorenie metodiky merania opätovnej
použiteľnosti výrobkov sa už začali[62].
Jedným z riešení by mohlo byť vytvorenie pravidiel pre ekodizajn,
stanovujúcich osobitné kritériá pre opätovnú použiteľnosť,
trvanlivosť, opraviteľnosť a stavebnicový spôsob navrhovania,
ako je už stanovené v článku 9 ods. 1 rámcovej smernice o vode. (15)
Mala by politika navrhovania výrobkov riešiť
plánované zastarávanie plastových výrobkov a zamerať sa na posilnenie
opätovného použitia a stavebnicového spôsobu navrhovania, aby sa čo
najviac znížilo množstvo plastového odpadu? (16)
Mohli by nové pravidlá ekodizajnu
prispieť k dosiahnutiu vyššej miery opätovného použitia a trvanlivosti
plastových výrobkov? Plastové
výrobky na jednorazové použitie a s krátkou životnosťou. Z hľadiska
predchádzania vzniku odpadu a efektívneho využívania zdrojov je potrebné
prijať opatrenia, ktoré zabránia šíreniu výrobkov s krátkou
životnosťou a na jedno použitie (napr. plastových tašiek), za podmienky,
že tieto opatrenia budú založené na posudzovaní životného cyklu (LCA) a analýze
environmentálnej stopy výrobku (PEF)[63]. Lacné
propagačné predmety z plastov, ktoré sa pribaľujú k spotrebnému
tovaru, zábavné predmety, hračky s krátkou životnosťou a podobné
kategórie výrobkov sú všeobecne dostupné za ceny, ktoré plne neodzrkadľujú
ich environmentálne náklady vrátane nakladania s odpadmi. To isté platí pre
výrobky na jedno použitie, ako sú plastové nákupné tašky na jedno použitie. Plastové nákupné
tašky sú symbolom modernej spotrebiteľskej spoločnosti, sú
ľahké, praktické, nemajú žiadnu hodnotu a často sa po jednom použití
vyhadzujú. Ich vplyv na životné prostredie je však značný. V roku 2010
bolo na trh EÚ dodaných 95,5 miliardy plastových nákupných tašiek (1,42 Mt),
pričom väčšina z nich (92 %) bola určená na jedno použitie.
Ešte znepokojujúcejšia je skutočnosť, že plastové tašky a vrecká
zbytočne zvyšujú zaťaženie morského prostredia plastovým odpadom a
majú rovnaké negatívne účinky ako iný plastový odpad. Ako pôsobivý príklad
možno uviesť, že plastové vrecká tvorili 73 % odpadu, ktorý zachytili
rybárske plavidlá svojimi sieťami pri plavbe pozdĺž toskánskeho
pobrežia[64].
V nadväznosti na verejnú konzultáciu o plastových nákupných taškách, ktorá sa
konala v lete roku 2011, Európska komisia (v rámci samostatnej iniciatívy)
skúma možnosti, ako obmedziť používanie plastových nákupných tašiek na
jedno použitie. Možnosťou,
ako odviesť záujem výroby a spotreby od plastových výrobkov s krátkou
životnosťou a na jedno použitie, môže byť vývoj trhových nástrojov na
základe ukazovateľov environmentálnych vplyvov. To má svoje opodstatnenie
aj podľa zásady „znečisťovateľ platí“. Všeobecnejšie
povedané, ceny môžu byť skreslené a môžu znevýhodňovať riadne
environmentálne postupy[65].
Systém, ktorý by odrážal skutočné environmentálne náklady počnúc
ťažbou surovín a končiac výrobou, distribúciou a zneškodňovaním,
by podporil udržateľnejšiu výrobu a kompenzoval zlyhania trhu. K zlepšeniu
tejto situácie by tiež mohlo prispieť zadávanie zelených verejných
zákaziek a finančné nástroje, ako sú environmentálne dane. Otázky: (17)
Mali by sa zaviesť trhové nástroje,
ktoré by pomohli presnejšie odrážať environmentálne počínajúc výrobou
plastov a končiac ich zneškodnením? (18)
Ako najlepšie riešiť záťaž, ktorú
spôsobujú odpady z plastových výrobkov s krátkou životnosťou a na jedno
použitie? 5.6. Podpora
biologicky rozložiteľných plastov a bioplastov Biologicky rozložiteľné plasty Biologicky rozložiteľné[66] plastové výrobky sú často
vnímané ako možné riešenie problematiky plastového odpadu a tešia sa čoraz
väčšej pozornosti verejnosti. Hoci výroba biologicky rozložiteľných
plastov stále tvorí len malú časť trhu, dosahuje dnes rozmery
priemyselnej výroby a jej objem v Európe mal narásť z 0,23 Mt ročne v
roku 2007 na 0,93 Mt ročne v roku 2011[67].
Samotný pojem
„biologicky rozložiteľný“ môže byť zákazníkmi zle chápaný.
Označenie „biologicky rozložiteľný“ by si mohli vyložiť ako
vhodný na domáce kompostovanie, v skutočnosti sa však veľká
väčšina biologicky rozložiteľných plastov môže rozložiť len za
veľmi špecifických podmienok za trvalo vysokej teploty a vlhkosti v
priemyselných kompostovacích zariadeniach a nie je vhodná na domáce
kompostovanie ani sa v primeranom čase nerozloží ako odpad[68]. Bude možno potrebné jasne
rozlišovať medzi plastmi vhodnými na domáce kompostovanie a plastmi
určenými na priemyselné kompostovanie a zároveň je potrebné, aby sa
spotrebiteľom dostalo poučenie o správnych spôsoboch ich likvidácie.
Nejasnosti by mohli spôsobiť, že spotrebitelia nebudú venovať
dostatočnú pozornosť ich zneškodňovaní, pretože sa budú mylne
domnievať, že predmety označené ako biologicky rozložiteľné sa v
krátkom čase rozložia v prirodzených podmienkach. S biologickou
rozložiteľnosťou sa tiež spájajú rôzne tvrdenia, ktoré je potrebné
uviesť na pravú mieru. Napríklad fragmentáciou plastu pomocou
oxidačných činidiel (zvyčajne kovovej soli) za prítomnosti
kyslíka, vysokých teplôt a UV žiarenia vznikajú mikroskopické plastové
čiastočky rovnakých vlastností ako pôvodný plast. Rozklad s použitím
oxidačných činidiel môže mať nejasné dôsledky[69]. Plasty, ktoré sa takto
rozkladajú, môžu predstavovať riziko, pretože by mohli zvýšiť množstvo
mikroplastov, ktoré sa dostávajú do morského prostredia, a preto by mohli
výrazne zvýšiť riziko požitia živočíchmi[70]. Prítomnosť
oxidačných činidiel v tokoch plastového odpadu môže tiež
skomplikovať recykláciu plastov[71].
Je potrebné posúdiť, či použitie termínu „biologicky
rozložiteľný“ je v tomto prípade prípustné. Inou otvorenou
otázkou je, do akej miery môže byť biologicky rozložiteľný plast
riešením znečistenia morí plastom. Rozklad v morskom prostredí závisí od
mnohých faktorov, napríklad od druhu výrobku, dostatočného výskytu
príslušných mikroorganizmov, teploty vody a hustoty výrobku. V niektorých
produktoch spoločnosti Plastral Fidene bolo pri skúškach zistené, že
prímes škrobového PCL[72]
sa v austrálskych vodách rozkladá 20 až 30 týždňov, kým v komposte sa
dokáže rozložiť za 20 až 30 dní[73].
Je tiež možné, že veľa biologicky rozložiteľných plastov sa v
črevách morských druhov nerozkladá, takže pretrváva obava, že môže
dôjsť k poraneniu. Rýchlemu
preniknutiu biologicky rozložiteľných plastov na trh bráni niekoľko
prekážok. Bez ďalšieho technického pokroku vzhľadom na ich
funkčné vlastnosti nemusia byť vhodné na použitie v niektorých
druhoch obalov, napríklad v obaloch na čerstvé potraviny[74]. Existujúce výrobné
reťazce, zvyknuté na plasty vyrobené petrochemickú cestou, by
pravdepodobne vyžadovali nákladné úpravy, aby sa prispôsobili biologicky
rozložiteľným plastom[75].
Presný vplyv biologicky rozložiteľných plastov na vodné prostredie,
rovnako ako uvoľňovanie toxických látok z kompostu, je potrebné
ďalej skúmať[76].
Existujúce systémy nakladania s odpadom zatiaľ ešte dostatočne
nedokážu oddeliť biologicky rozložiteľné plasty od konvenčných
plastov, čo môže ohroziť recyklačné procesy. Technické
prispôsobenie môže viesť k zvýšeniu nákladov na oddelené spracovanie,
pretože si bude pravdepodobne vyžadovať zložité zariadenia. Čo sa týka
kompostovania biologicky rozložiteľných plastov, budú potrebné investície
do kompostovacích zariadení umožňujúcich dostačujúce predbežné
spracovanie a vhodné postupy pri samom kompostovaní. (19)
Aké použitie biologicky rozložiteľných
plastov by sa malo podporovať, aké rámcové podmienky by sa mali
uplatňovať? (20)
Bolo by vhodné posilniť existujúce
právne požiadavky jasným rozlišovaním medzi prirodzene kompostovateľnými a
technicky biologicky rozložiteľnými plastmi? Malo by byť poskytovanie
informácií týkajúcich sa takéhoto rozlišovania povinné? (21)
Vyžadovalo by používanie plastov
rozkladajúcich sa za pomoci oxidačných činidiel nejaký zásah v záujme
zabezpečenia recyklačného procesu, a ak áno, na akej úrovni? Bioplasty Hoci na trhu stále
prevládajú z 99 % plasty vyrábané z ropy[77],
vzniká a rozvíja sa trh s bioplastmi vyrábanými z obnoviteľných zdrojov[78]. Súčasné bioplasty sa
zvyčajne vyrábajú zo škrobu získaného z kukurice, ryže, cukrovej trstiny
alebo zemiakov. Význam predpony
„bio“ je jasne vymedzený Európskym výborom pre normalizáciu (CEN)[79]. Napriek tomu je potrebné, aby
spotrebitelia boli dôkladne informovaní o tom, že sa tento pojem týka pôvodu
zdrojov, a nie spôsobu nakladania s výrobkami na konci ich životnosti. Hoci
väčšinu biologicky rozložiteľných plastov tvoria v súčasnosti
bioplasty, biologicky rozložiteľné plasty sa môžu vyrábať aj na
ropnej báze alebo z kombinácie ropných a biologických zdrojov. Niektoré
biopolyméry, napr. polyetylén (PE) z bioetanolu, nie sú biologicky rozložiteľné.
Konkurenčný vzťah k produkcii potravín, ktorý sa už stal predmetom
širokej diskusie v súvislosti s biopalivami, je problematický a veľmi
sporný aspekt bioplastov. Významné zvýšenie výroby bioplastov na úroveň
porovnateľnú s konvenčnými plastmi by mohlo negatívne ovplyvniť
produkciu potravinárskych plodín používaných na výrobu bioplastov. To by mohlo
mať negatívny dopad na rozvíjajúce sa ekonomiky a ekonomiky v procese
transformácie. Je doložená súvislosť so zvyšovaním cien kukurice po
náraste výroby etanolu v USA v roku 2008[80].
Výsledkom by mohla byť vyššia miera využívania pôdy a zvýšenie cien
surovín, ako aj strata biodiverzity v dôsledku transformácie nevyužitej pôdy a
lesov na polia, a teda aj zvýšenie spotreby vody a hnojív na
poľnohospodárske účely. Tieto obavy by sa netýkali bioplastov
vyrobených z poľnohospodárskeho odpadu a vedľajších produktov z
potravinárskych plodín alebo morských rias. Otázka: (22)
Ako by mali byť bioplasty posudzované
vo vzťahu k nakladaniu s plastovým odpadom a zachovaniu zdrojov? Malo by
sa používanie bioplastov podporovať? 5.7. Iniciatívy
EÚ zaoberajúce sa morským odpadom vrátane plastového odpadu Cieľom rámcovej smernice o morskej
stratégii 2008/56/ES je dosiahnuť do roku 2020 dobrý environmentálny
stav vo všetkých morských vodách. Smernica označuje morský odpad za jeden
z faktorov určujúcich dobrý stav prostredia, kedy „vlastnosti a množstvo
morského odpadu nepoškodzujú pobrežné a morské prostredie“. Morský odpad
obsahuje všetky druhy odpadu. Štúdie však ukázali, že väčšinu odpadu
nachádzajúceho sa v našich moriach a oceánoch tvoria plasty. V roku 2010 Komisia stanovila kritériá,
podľa ktorých členské štáty posudzujú stav životného prostredia vo
svojich moriach na základe rámcovej smernice o morskej stratégii[81]. Niektoré z týchto kritérií sa
týkajú morského odpadu. Pracovná skupina pre morský odpad vypracovala
prehľad existujúcich údajov a metodík pre sledovanie morského odpadu
v zmysle požiadaviek rámcovej smernice o morskej stratégii. Zdôraznila
závažnosť problému aj naliehavú potrebu ďalšieho koordinovaného
výskumu, aby sa zabezpečil jednotný prístup k monitorovaniu a
zmierňovaniu. Skupina naďalej pracuje (okrem iného) na harmonizácii
monitorovania, odhade súvisiacich nákladov a hodnotení škôd spôsobených morským
odpadom[82]. Súbežne s uvedenými činnosťami
Komisia začala dialóg so zainteresovanými stranami (patria sem výrobcovia
plastov, subjekty vykonávajúce recykláciu, maloobchodníci, obalový priemysel,
prístavné orgány, orgány zodpovedné za námornú dopravu a mimovládne organizácie)
s cieľom rozvíjať partnerstvá a dobrovoľnícku činnosť
a nájsť odpoveď na otázku, ako zamedziť pribúdaniu odpadu v
moriach. Okrem toho prebieha mnoho projektov a iniciatív, ktoré sa zameriavajú
na lepšie poznanie zdrojov morského odpadu a jeho vplyvu na životné prostredie,
ako aj možné riešenia. Prehľad všetkých iniciatív a potenciálnych
opatrení, ktoré sa týmto problémom zaoberajú, je uvedený v samostatnom
pracovnom dokumente útvarov Komisie SWD (2012) 365). Úspešné vykonávanie politiky pre oblasť
odpadu je kľúčovým predpokladom vyriešenie otázky, ako zabrániť
prenikaniu odpadu do morského prostredia. Prebiehajú diskusie o stanovení
cieľov pri usmerňovaní politík a sledovaní ich úspešnosti (napr. v
konečnom znení vyhlásení ministrov OSPAR 2010). Na základe nadchádzajúceho
podávania správ podľa rámcovej smernice o morskej stratégii a výsledkov
prebiehajúcich projektov by mali byť určené predvolené hodnoty pre EÚ
v roku 2013, ktoré by mohli byť použité na stanovenie referenčných
úrovní, významných etáp a cieľov politík. V rámci niektorých regionálnych morských
dohovorov vznikajú akčné plány na riešenie problematiky morského odpadu.
Vo februári 2012 bola schválená stratégia pre riešenie morského odpadu v
oblasti Stredozemného mora[83].
V oblasti severovýchodného Atlantiku sa bude okrem akčného plánu pre
morské prostredie vykonávať vo viacerých oblastiach dohovoru aj program
„Výlov odpadkov“. Okrem toho existuje množstvo iniciatív na úrovni EÚ, vrátane
príprav politík, ktoré sa v rastúcej miere zaoberajú dôsledkami
znečisťovania morí morským odpadom, ako napríklad preskúmanie
smernice o prístavných zberných zariadeniach na lodný odpad (pre ucelenejší
prehľad pozri pracovný dokument útvarov Komisie). Politika EÚ pre
oblasť odpadu už poskytuje rad ustanovení, ktoré, ak budú dôsledne
implementované, výrazným spôsobom prispejú k riešeniu problému morského odpadu.
Táto zelená kniha stanovuje niekoľko ďalších možností politiky, ktoré
by pomohli obmedziť morský odpad. Existuje však mnoho ďalších
opatrení mimo rámca tejto zelenej knihy, ktoré je potrebné prijať, ako je
vypracovanie behaviorálnych štúdií umožňujúcich lepšie porozumieť
otázkam týkajúcim sa zvyšovania informovanosti spotrebiteľov. Jedným z týchto opatrení je zvýšenie
informovanosti spotrebiteľov, ktoré sa dosiahlo v niekoľkých
členských štátoch, regiónoch a obciach napríklad zorganizovaním dní
upratovania pláží. Takýchto iniciatív je veľa a uskutočňujú sa
na rôznych úrovniach v rôznych dňoch, na úrovni EÚ však neexistuje koordinácia
všetkých prebiehajúcich činností vrátane týchto informačných akcií. Otázky: (23)
Aké opatrenia s výnimkou tých, ktoré sú
opísané v tejto zelenej knihe, by mohli znížiť množstvo morského odpadu?
Mali by sa niektoré akcie súvisiace s morským odpadom koordinovať na
úrovni EÚ (napr. zavedením v záujme zvýšenia informovanosti koordinovaného
Európskeho dňa upratovania pobrežia)? (24)
Vo svojom návrhu nového akčného
programu pre životné prostredie Komisia navrhuje, aby bol na úrovni EÚ
stanovený kvantitatívny cieľ pre zníženie množstva morského odpadu. Ako
môže stanovenie takéhoto cieľa prispieť k zlepšeniu opatrení, ktoré
obmedzujú plastový odpad všeobecne? Ako by sa dal koncipovať takýto
cieľ? 5.8. Medzinárodné
opatrenia V článku 4
Bazilejského dohovoru sa jeho strany zaväzujú, že zabezpečia dostupnosť
vhodných zariadení na zneškodňovanie odpadu pre ekologicky šetrné
nakladanie s nebezpečnými a inými odpadmi, ktoré musia byť v čo
najväčšej miere umiestnené na území príslušnej strany bez ohľadu na
miesto ich zneškodňovania. Táto všeobecná požiadavka sa vzťahuje aj
na plastový odpad. „Nový
strategický rámec“ na obdobie 2012 – 2021, prijatý na 10. zasadnutí
konferencie zmluvných strán (COP) Bazilejského dohovoru v roku 2011,
zaraďuje nakladanie spôsobom šetrným k životnému prostrediu v oblasti predchádzania
vzniku odpadu a jeho minimalizácie medzi svoje strategické ciele. Konferencia
ďalej rozhodla, že poverí skupinu technických odborníkov vytvorením rámca
pre nakladanie s odpadom spôsobom šetrným k životnému prostrediu na
medzinárodnej úrovni[84].
Najnovšie sa v
medzinárodnom meradle snaží podporovať holistický prístup k nakladaniu s
odpadom Globálne partnerstvo pre nakladanie s odpadom založené v roku 2010 pod
záštitou Medzinárodného centra pre environmentálne technológie IETC v rámci
Programu OSN pre životné prostredie UNEP[85],
ktoré slúži ako platforma pre posilnenie medzinárodnej spolupráce medzi
zainteresovanými stranami. Pripravujú sa pracovné plány pre sponzorované
kľúčové oblasti záujmu, ako je nakladanie s tuhým odpadom, morský
odpad a minimalizácia vplyvu odpadu, ktoré majú zásadný význam pre nakladanie s
plastovým odpadom na medzinárodnej úrovni. Do budúcnosti by sa mohla
vytvoriť kľúčová oblasť pre plastový odpad. Užitočnú
úlohu pri podpore opatrení na zlepšenie nakladania s plastovým odpadom a pri
riešení súčasných problémov môžu zohrať dve politiky – „nová
susedská politika“ EÚ (ENP) a predvstupová politika. Napríklad
zapojenie susedných štátov v južnom Stredozemí a v oblasti Čierneho mora
má veľmi zásadný význam pre dosiahnutie dobrého stavu prostredia bez
plastov v Stredozemnom a Čiernom mori[86].
Otázka plastového morského odpadu by sa mala
stať aj predmetom bilaterálnych a regionálnych diskusií, fór, akčných
plánov a pod. (v rámci európskej susedskej politiky). Ďalej je zjavne
potrebné prepojiť tieto rámce politiky a činnosti s akciami v rámci
UNEP, ako je akčný program pre Stredozemie na podporu vykonávania
Barcelonského dohovoru a minimalizáciu znečisťovania morí odpadom z
plastov. Summit Rio+20 ponúkol príležitosť
riešiť otázku morského odpadu na celosvetovej úrovni. Záverečný
dokument potvrdil potrebu pokračovať v úsilí o obmedzenie vzniku a
vplyvu znečisťovania morí vrátane morského, najmä plastového odpadu
pochádzajúceho z viacerých námorných i pozemných zdrojov vrátane lodnej dopravy
a odplavovania pôdy. Na základe zhromaždených vedeckých údajov bol prijatý
konkrétny záväzok prijať do roku 2025 opatrenia na dosiahnutie výrazného
zníženia morského odpadu s cieľom zabrániť poškodeniu pobrežného a
morského prostredia. Otázky: (25)
Mala by EÚ v rámci svojej „novej susedskej
politiky“ klásť väčší dôraz na otázky spojené s plastovým odpadom, a
to najmä s cieľom zníženia množstva plastového odpadu v Stredozemnom a
Čiernom mori? (26)
Ako môže EÚ účinnejšie podporiť
medzinárodné opatrenia na zlepšenie nakladania s plastovým odpadom v
celosvetovom meradle? [1] KOM(2011) 571. [2] Gerhard Pretting/Werner Boote, Plastic Planet, Ornage
Press, Freiburg 2010, s. 8. [3] In depth report Plastic Waste: Ecological and Human
Health Impacts (Plastový odpad: vplyvy na životné prostredie a ľudské
zdravie), Science for Environment Policy, november 2011, s. 1. [4] (BIOIS) Plastic waste in the Environment (Plastový odpad
v životnom prostredí), záverečná správa, Európska komisia, november 2010, http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/plastics.pdf.
[5] KPMG International (2010). The future of the chemical
industry (Budúcnosť chemického priemyslu). [6] Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s 163. [7] Wurpel G.,Van den Akker J.,Pors J., Ten Wolde, Plastics
do not belong in the ocean. Towards a roadmap for a clean North Sea (Plasty
nepatria do oceánu. Príprava plánu pre čisté Severné more). IMSA Amsterdam
(2011), s 39. [8] Štatistické údaje členských štátov zvyčajne
obsahujú len informácie o plastových obaloch. Možno predpokladať, že v
skutočnosti je množstvo plastového odpadu vyššie. Pozri: FORWAST, 2010,
Policy recommendations (Politické odporúčania), s 43. (http://forwast.brgm.fr/Documents/Deliverables/Forwast_D63.pdf). [9] (BIOIS) Plastic waste in the Environment, pozri vyššie,
s 73. [10] Proces zhodnocovania R 1 podľa prílohy II smernice o
odpadoch 2008/98/ES. [11] (BIOIS) Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s 123. [12] (BIOIS) Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s.
122 a ďalej. [13] (BIOIS) Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s
.123. [14] WBCSD,
Vision 2050, ttp://www.wbcsd.org/templates/TemplateWBCSD5/layout.asp?type=p&MenuId
=MTYxNg&doOpe. [15] Plastics Europe, plastics - the facts (Plasty - fakty), 2012,
s. 5. [16] Friends of the Earth, správa zo septembra 2010, more jobs,
less waste (Viac pracovných miest, menej odpadu), s. 16 a 31. [17] Plastics Europe, pozri vyššie., s. 5. [18] Plastics Europe, pozri vyššie., s. 12. [19] Wurpel G. a kol., Pozri vyššie, s. 13. [20] UNEP, 2009, Marine Litter: A global challenge (Odpadky v
moriach: celosvetový problém),
http://www.unep.org/pdf/unep_marine_litter-a_global_challenge.pdf. [21] Ide o jav, keď sa vo vode voľne pohybujú
veľké zhluky opustených rybárskych sietí, do ktorých sa mimovoľne
zachytáva veľké množstvo rýb. [22] V blízkosti veľkých miest a pobrežných priehlbín by
sa hustota mohla zvýšiť na 100 000 kusov na km2. Porov.:
Wurpel, G., pozri vyššie., s. 32, 35. [23] Väčšina prídavných látok sú plnidlá a tužidlá,
zmäkčovadlá, farbivá, stabilizátory, pomocné látky, retardéry horenia,
peroxidy a antistatické látky, pričom každá z nich predstavuje celú
skupinu chemických látok. [24] Mato Y., Isobe T., Takada H., Kanehiro H., Ohtake C. a
Kaminuma T. (2001) Plastic resin pellets as a transport medium for toxic
chemicals in the marine environment (Plastové živicové pelety ako prostriedok
prenosu toxických chemických látok v morskom prostredí), in: Environmental
Science and Technology, č, 35 (2), s. 318-324. [25] Rios, L.M., Moore, C. a P.R. Jones (2007) Persistent
organic pollutants carried by synthetic polymers in the ocean environment
(Perzistentné organické látky prenášané syntetickými polymérmi v morskom
prostredí), in: Marine Pollution Bulletin č. 54, s. 1230-1237. [26] Rios, L. M., Jones, P. R., Moore, C. a U. Narayan (2010)
Quantification of persistent organic pollutants adsorbed on plastic debris from
the Northern Pacific Gyres’ „Eastern Garbage Patch“ (Kvantifikácia
perzistentných organických znečisťujúcich látok adsorbované na
plastovom odpade zhlukujúcom sa vo vodnej špirále v oblasti severného Tichého
oceánu a tvoriaceho tzv. „východný koberec odpadu“), prijaté in: Journal of
Environment Monitoring. [27] (BIOIS) Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s.
117. [28] (BIOIS) Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s.
114. [29] Ročenka UNEP; Emerging issues in global environment
(Nové úlohy celosvetovej ochrany životného prostredia), Nairobi 2011; GESAMP
(spoločná skupina odborníkov zaoberajúca sa vedeckými aspektmi ekologickej
ochrany morí pôsobiaca od roku 2010 pod záštitou IMO / FAO / UNESCO-IOC / WMO /
WHO / MAAE / UN / UNEP); Bowmer, T. and Kershaw, PJ, 2010 (Eds.), Proceedings
of the GESAMP International Workshop on plastic Particles as a vector in
transporting persistent, bio-accumulating and toxic substances in the oceans
(Výsledky rokovaní na medzinárodnom seminári o plastových časticiach ako
prostriedku prenosu perzistentných, bioakumulatívnych a toxických látok v
oceánoch), GESAMP Rep. Stud. č. 82, 68 s., s. 8. [30] UNEP
(2005). Marine litter, an analytical overview (Odpadky v mori, analytický
prehľad):
http://www.unep.org/regionalseas/marinelitter/publications/docs/anl_oview.pdf. [31] Liffman M. a Boogaerts (1997) Linkages between land-based
sources of pollution and marine debris (Súvislosť medzi pozemnými zdrojmi
znečistenia a odpadom v moriach), in: Marine Debris. Sources, Impacts,
Solutions s. 359-366. [32] Browne,
M. A., Crump, P., Niven, S. J., Teuten, E., Tonkin, A., Galloway, T., Thompson,
R. (2011). Accumulation of microplastics on shorelines worldwide: sources and
sinks (Akumulácia mikroplastov na svetových pobrežiach: zdroje a záchyty).
Environmental Science & Technology, zv. 45 č. 21, s. 9175-9179. [33] Derraik J.G.B (2002) The pollution of the marine environment by plastic
debris: a review (Znečistenie morského prostredia plastovými odpadkami:
preskúmanie), in: Marine Pollution Bulletin č. 44, s. 842-852. [34] Smernica 2006/66/ES o batériách, Ú. v. EÚ L 266, 26.9.2006,
s 1 – 14; smernica 2000/53/ES o vozidlách po dobe životnosti, Ú. v. ES L 269, 21.10.2000, s. 34; smernica 1994/62/ES o
obaloch a odpadoch z obalov, Ú. v. ES L 365, 31.12.1994, s 10 – 23;
smernica 1996/59/ES o odstraňovaní PCB / PCT, Ú. v. ES L 243, 24.9.1996,
s. 31 – 35; smernica 1986/278/EHS o kaloch z čistiarní odpadových vôd, Ú.
v. ES L 181, 4.7.1986, s. 6– 12. [35] Najmä článok 2 ods. 7 písm. d). [36] (BIOIS)
Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s. 74. [37] Následná štúdia o vykonávaní smernice 1999/31/ES o
skládkach odpadov v EÚ-25, ktorú vypracovala konzultačná
spoločnosť COWI, jún 2007, s. 79. [38] Štúdia COWI, pozri vyššie, s. 5. V niektorých
členských štátoch EÚ-10 ide o 50 % domácností. [39] (BIOIS),
Implementing EU waste legislation for green growth (Vykonávanie právnych
predpisov EÚ v oblasti odpadu v záujme zeleného rastu), záverečná správa 2011,
s. 11 – 13 a 88. [40] Správa EEA č 7/2012, Kodaň 2012, Movements of
waste across the EU’s internal and external borders (Pohyb odpadu cez vnútorné
aj vonkajšie hranice EÚ), s. 20. [41] BiPRO/Umweltbundesamt, Services to support the IMPEL
network in connection with joint enforcement actions on waste shipment
inspections and to co-ordinate such actions, Final Report 15 July 2009 (Služby
na podporu siete IMPEL v súvislosti so spoločným postupom pre presadzovanie
právnych predpisov pri kontrolách prepravy odpadu a na podporu koordinácie
týchto činností, záverečná správa, 15. júla 2009). [42] Improving the delivery of benefits from EU environmental
measures; building confidence through better knowledge and responsiveness
(Väčšie využitie potenciálu opatrení EÚ v oblasti životného prostredia:
budovanie dôvery prostredníctvom lepších vedomostí a lepšej schopnosti reakcie)
COM (2012)95 final zo 7. marca 2012. [43] Hopewell,
Dvorak, R. a Kosior, E. (2009). Plastics recycling: challenges and
opportunities (Recyklácia plastov: výzvy a príležitosti). Philosophical
transactions of the Royal Society č. 364, s. 2115-2126. [44] Plán pre Európu efektívne využívajúcu zdroje, KOM (2011)571
v konečnom znení; Sprievodné dokumenty útvarov Komisie nájdete na adrese:
http://ec.europa.eu/environment/resource_efficiency/pdf/com2011_571.pdf. [45] (BIOIS), Implementing EU waste legislation for green
growth (Vykonávanie právnych predpisov EÚ v oblasti odpadu v záujme zeleného
rastu), záverečná správa, s. 187. [46] Trendresearch: Der Markt für das Recycling
von Kunststoffen in Mitteleuropa, Marktentwicklung, technische Machbarkeit und
ökologischer Nutzen, Bremen, 2011. [47] (BIOIS) (2011) Analysis of the Key Contributions to
Resource Efficiency (Analýza hlavných prínosov k efektívnemu využívaniu
zdrojov), záverečná správa, s. 101. [48] National Oceanic and Atmospheric Administratio (Národný
úrad pro oceán a atmosféru). [49] GESAMP (2010), pozri vyššie, Rep. Stud. No. 82, 68 s., s. 31. [50] CONSULTIC Marketing & Industrieberatungs
GmbH, Kunststoffabfälle und Recycling in Deutschland
und Europa, Alzenau 2012. [51] BiPRO, Organisation of awareness raising events concerning
the implementation of Directive 1999/31/EC on the landfill of waste
(Organizovanie akcií na zvýšenie informovanosti o implementácii smernice 1999/31/ES
o skládkach odpadov), záverečná správa, 30. mája 2007, s. 17. [52] FORWAST, 2010, Policy recommendations (Politické
odporúčania), pozri vyššie. [53] (BIOIS) (2011), Study on coherence of waste legislation
(Štúdia o súdržnosti právnych predpisov v oblasti odpadu), pozri vyššie, s. 30. [54] Správa EEA č. 7/2012, Kodaň 2012, Movements of
waste across the EU’s internal and external borders (Pohyb odpadu cez vnútorné
i vonkajšie hranice EÚ), s. 21. [55] K neobalovým poľnohospodárskym plastom patria
balíkové motúzy, ochranné návleky na rastliny, skleníkové fólie, záhradnícke
plachty, mulčovacie fólie a silážovacie vaky. Pozri
www.defra.gov.uk/corporate/consult/agri-plastics/index.htm. [56] Plastovým
odpadom a recykláciou sa zaoberá pripravované verejno-súkromné partnerstvo
SPIRE (partnerstvo pre udržateľný spracovateľský priemysel).
Podrobnejšie informácie na adrese: http://www.suschem.org/documents/document/20120124124146-sustainable_process_industry_1209c(1).pdf. [57] Centre for Technology Assessment (Centrum pre posudzovanie
technológií): Dinner is served! Nanotechnology in the kitchen and in the
shopping basket (Ku stolu! Nanotechnológia v kuchyni a v nákupnom košíku) –
Výťah zo štúdie TA-SWISS Nanotechnology in the food sector
(Nanotechnológia v potravinárstve). 2009:
www.ta-swiss.ch/a/nano_nafo/KF_Nano_im_Lebensmittelbereich.pdf. [58] Busch L.
Nanotechnologies, food, and agriculture: next big thing or flash in the pan?
(Nanotechnológie, potraviny a poľnohospodárstvo: ďalšie prevratný
objav alebo klamný záblesk)? Agric Hum Values. 2008;25:215–218; Sozer N.,
Kokini JL. Nanotechnology and its applications in the food sector
(Nanotechnológie a jej uplatnenie v potravinárstve). Trends Biotechnol. 2009,
zv. 27, č. 2, s. 82-9. [59] Odporúčanie Komisie
z 18. októbra 2011 o definícii nanomateriálu (2011/696/EÚ); http://eurlex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2011:275:0038:0040:EN:PDF. [60] Plánované zastarávanie je obchodná stratégia, v ktorej je
zastarávanie výrobku (proces, v rámci ktorého sa výrobok stáva nemodernými
alebo ďalej nepoužiteľným) naplánované a je súčasťou jeho
koncepcie, pozri: Slade, G., “Made to Break: Technology and Obsolescence in
America (Vyrobené, aby sa pokazilo: technológie a zastarávanie v Amerike),
Harvard University Press, 2006. [61] Veľa elektrických spotrebičov, napr.
nabíjačky mobilných telefónov, je hermeticky uzavretých, a keďže sa
nedajú otvoriť, nemôžu sa opravovať. [62] Podieľajú sa na nich Medzinárodná elektrotechnická
komisia (IEC) a útvary Komisie. Pozri: Štúdie a správy JRC: Integration of
resource efficiency and waste management criteria in European product policies,
(Integrácia kritérií efektívneho využívania zdrojov a nakladania s odpadom do
európskych politík týkajúcich sa výrobkov):
http://lct.jrc.ec.europa.eu/assessment/projects#d. [63] Pozri http://ec.europa.eu/environment/eussd/product_footprint.htm. [64] ARPA, ARPAT, DAPHNE II (2011),
L’impatto della plastica e dei sacchetti sull’ambiente marino. [65] OECD, Environmentally harmful subsidies: challenges for
reform (Dotácie poškodzujúce životné prostredie: potreba reformy), 2005. [66] Za biologicky rozložiteľné plasty sa považujú plasty,
ktoré sú rozložiteľené živými organizmami, najmä mikroorganizmi, na vodu,
CO2, metán (CH4) a prípadne netoxické zvyšky (t.j.
biomasa). [67] (BIOIS) (2012), Options to improve the biodegradability
requirements in the packaging Directive (Možnosti zlepšenie požiadaviek na
biologickú odbúrateľnosť obsiahnutých v smernici o obaloch), s 30. [68] (BIOIS) (2012), Options to improve ..., pozri vyššie., . 21,
34. [69] (BIOIS) (2012), Options to improve ..., pozri vyššie., s. 15,
16, 23 a 37. [70] Gregory, MR, & Andrade, AL (2003) Plastics in the
marine environment (Plasty v morskom prostredí), v zborníku: A.L. Andrady
(Ed.), Plastics in the Environment, Hoboken, NJ: Wiley-Interscience, str. 379 -
402. [71] STAP (2011). Marine Debris as a Global Environmental
Problem. Global Environmental Facility, Washington, DC. 2011, s. 21. [72] Polyckaprolaktón (PCL). [73] Nolan-ITUPty, Ltd, 2002, Report on biodegradable Plastics
- Developments and Environmental Impacts (Správa o biologicky
rozložiteľných plastoch - Vývoj a vplyvy na životné prostredie). [74] (BIOIS) Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s.
61. [75] (BIOIS) (2012), Options to improve ..., pozri vyššie., . 47/48. [76] Ďalšie odkazy pozri: (BIOIS) (2012), Options to
improve ..., pozri vyššie., s. 43. [77] EUROPEN, 2011, Packaging and Packaging Waste Statistics in
Europe: 1998-2008 (Štatistické údaje o obaloch a odpadoch z obalov v Európe: 1998-2008). [78] Plastic waste in the Environment, pozri vyššie, s. 13. [79] ftp://ftp.cen.eu/CEN/Sectors/List/bio_basedproducts/BTWG209finalreport.pdf. [80] Fortenbery, Randall T. a Park, Hwanil (2008). The Effect
of Etanol Production on the U.S. National Corn Price (Vplyv výroby etanolu na
cenu kukurice v USA), Staff Paper Series, University of Wisconsin-Madison. [81] 2010/477/EÚ z 1. septembra 2010. [82] JRC, Marine Litter - Technical Recommendations for the
Implementation of MSFD Requirements (Morský odpad - technické odporúčania
pre vykonávanie rámcovej smernice o morskej stratégii), EUR 25009 EN, Luxemburg
2011. [83] http://www.mepielan-bulletin.gr/default.aspx?pid=18&CategoryId=10&ArticleId=95&Article=
MEDITERRANEAN-SEA---The-COP-17-of-the-Barcelona-Convention-Adopts-the-Paris-Declaration. [84] UNEP/CHW.10/CRP.25 z 20. októbra 2011. [85] http://www.unep.or.jp/Ietc/SPC/activities/GPWM/GPWMFrameworkDocumentv.11282011.pdf. [86] V Turecku sa 56 % tuhého komunálneho odpadu odváža na
skládky v neregulovaných lokalitách.