Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o zodpovednostiach vlajkového štátu za presadzovanie smernice Rady 2009/13/ES, ktorou sa vykonáva Dohoda uzavretá Združením vlastníkov lodí Európskeho spoločenstva (ECSA) a Európskou federáciou pracovníkov v doprave (ETF) o Dohovore o pracovných normách v námornej doprave z roku 2006 a ktorou sa mení a dopĺňa smernica 1999/63/ES. /* COM/2012/0134 final - 2012/0065 (COD) */
DÔVODOVÁ SPRÁVA 1. KONTEXT NÁVRHU Dohovor o pracovných normách v námornej
doprave (MLC) z roku 2006 prijala Medzinárodná organizácia práce (ILO)
takmer jednomyseľným hlasovaním 23. februára 2006 v Ženeve. Vzťahuje sa na
námornú dopravu a týka sa všetkých podstatných vecí, akými sú minimálne
požiadavky na námorníkov v súvislosti s prácou na lodi (hlava
I MLC), podmienky zamestnania (hlava II MLC), ubytovanie, zariadenia na
zotavenie a stravovanie (hlava III MLC), ochrana zdravia, zdravotná
a sociálna starostlivosť, ochrana sociálneho zabezpečenia (hlava IV)
a súlad s požiadavkami a ich presadzovanie (hlava V), s cieľom
zaručiť primerané pracovné a životné podmienky na palubách lodí, ako aj
postupy na uplatňovanie týchto ustanovení. Dohovor možno považovať za prvý
námorný zákonník práce pre viac ako 1,2 milióna námorníkov, ako aj pre
vlastníkov lodí a prímorské krajiny na celom svete. Členské štáty EÚ
a Komisia podporujú činnosť ILO v tejto veci už od začiatku. EÚ
považuje MLC, ktorého cieľom je vytvoriť rovnaké podmienky v námornej
doprave na celom svete prostredníctvom stanovenia spoločných minimálnych noriem
pre lode plaviace sa pod akoukoľvek vlajkou a pre všetkých námorníkov, za
cenný príspevok. V tejto súvislosti už EÚ prijala rozhodnutie Rady
2007/431/ES zo 7. júna 2007, ktorým sa členské štáty v záujme Európskeho
spoločenstva splnomocňujú na ratifikáciu Dohovoru Medzinárodnej organizácie
práce o pracovných normách v námornej doprave z roku 2006[1]. Niektoré členské štáty ho už
ratifikovali (Španielsko, Bulharsko, Luxembursko, Dánsko, Lotyšsko, Holandsko)
a ďalšie by ho mali ratifikovať v blízkej dobe. Právne predpisy
jednotlivých členských štátov poskytujú v tejto veci všeobecne viac
ochrany a sú podrobnejšie ako normy ILO. Predpokladom zachovania konzistentnosti
medzinárodných a vnútroštátnych noriem a ratifikácie dohovoru je
rozsiahle a časovo náročné preskúmanie vnútroštátnych právnych predpisov. V súčasnosti
ratifikovalo MLC 22 krajín, čo predstavuje viac ako 45 % tonáže celosvetovej
flotily, pričom je na nadobudnutie platnosti dohovoru MLC potrebných 30
ratifikácií a 33 % tonáže celosvetovej flotily. EÚ prijala aj
smernicu Rady 2009/13/ES zo 16. februára 2009, ktorou sa vykonáva Dohoda
uzavretá Združením vlastníkov lodí Európskeho spoločenstva (ECSA)
a Európskou federáciou pracovníkov v doprave (ETF) o Dohovore
o pracovných normách v námornej doprave z roku 2006
a ktorou sa mení a dopĺňa smernica 1999/63/ES[2]. Smernica 2009/13/ES
predstavuje význačný úspech sektorového sociálneho dialógu a cieľom tohto
návrhu je zabezpečiť pre ňu primerané prostriedky na jej presadzovanie v Únii. Na tento účel sa
plánuje na jednej strane vyžadovať od členských štátov, aby vykonávali smernicu
2009/13/ES pri uplatňovaní svojich právomoci ako vlajkové štáty. Tak, ako sa veci
majú, sa smernicou 2009/13/ES európske právne predpisy zosúladili
s medzinárodnými normami stanovenými v MLC. Do smernice sa prebrali
príslušné ustanovenia MLC o právach námorníkov obsiahnuté v uvedených
hlavách I, II, III a IV. Európski sociálni
partneri, ktorí si želajú vykonávať svoju dohodu prostredníctvom rozhodnutia
Rady na základe článku 155 ZFEÚ, nemajú právo na to, aby do ich dohody zahrnuli
ustanovenia o presadzovaní uvedené v hlave V MLC, a požiadali Komisiu, aby
v tejto veci konala. Presne to je aj cieľom tejto iniciatívy týkajúcej
sa povinností vlajkového štátu. Táto iniciatíva je
súčasťou politiky EÚ v oblasti námorných profesií. Ako Komisia uvádza vo
svojom oznámení Európskemu parlamentu, Rade, Európskemu hospodárskemu a
sociálnemu výboru a Výboru regiónov s názvom Strategické ciele a odporúčania
pre politiku EÚ v oblasti námornej dopravy do roku 2018[3], je naozaj v skutočnom
záujme EÚ zvýšiť atraktívnosť námorných profesií pre Európanov prostredníctvom
opatrení, do ktorých sa v prípade potreby zapojí Komisia, členské štáty a
samotný priemysel. V plnej miere to platí na vykonávanie MLC, čím sa
značne zlepšujú pracovné a životné podmienky na palube lodí.
V oznámení sa kladie dôraz na to, že dohoda sociálnych partnerov EÚ o zavedení
kľúčových prvkov tohto dohovoru dokazuje širokú podporu celého priemyslu v
tejto oblasti a že cieľom opatrení EÚ a členských štátov by malo byť: – prechod na
rýchlu ratifikáciu MLC členskými štátmi a skoré schválenie návrhov Komisie
vychádzajúcich z dohody sociálnych partnerov na zavedenie kľúčových prvkov do
právnych predpisov EÚ; – zabezpečenie
účinného presadzovania nových pravidiel prostredníctvom primeraných opatrení
vrátane požiadaviek na kontrolu vlajkovými a prístavnými štátmi[4]. V bielej knihe s
názvom Plán jednotného európskeho dopravného priestoru – Vytvorenie
konkurencieschopného dopravnému systému efektívne využívajúceho zdroje[5] sa vyzdvihuje význam sociálnej
agendy pre námornú dopravu pri podpore pracovných miest a zvyšovaní
bezpečnosti a v pracovnom dokumente útvarov Komisie, ktorý sprevádza
túto bielu knihu, sa uvádza návrh na zabezpečenie účinného presadzovania MLC. Tento návrh úzko súvisí s návrhom smernice
Európskeho parlamentu a Rady, ktorým sa mení a dopĺňa smernica
2009/16/ES o štátnej prístavnej kontrole, zameraným na zabezpečenie
rovnakých podmienok v tomto odvetví na celom svete prostredníctvom
presadzovania MLC vo všetkých európskych prístavoch. 1.1 Dohovor o pracovných
normách v námornej doprave Ako ILO všeobecne
uznáva a explicitne uvádza, námorná doprava je „prvým naozaj globálnym
odvetvím na svete“, ktoré „si vyžaduje medzinárodnú regulačnú odpoveď
primeraného druhu – celosvetové normy platné pre celé odvetvie“. V MLC prijatom v roku 2006 sa ustanovujú
komplexné pravidlá a ochrana na pracovisku pre všetkých námorníkov bez
ohľadu na ich štátnu príslušnosť a vlajku, pod ktorou sa loď plaví. Cieľom MLC je dosiahnuť primerané pracovné
podmienky námorníkov a zabezpečiť spravodlivú hospodársku súťaž serióznych
vlastníkov lodí. Stanovujú sa v ňom práva námorníkov na primerané pracovné
podmienky v rôznych oblastiach a je určený na celosvetové
uplatňovanie, jednoduché pochopenie, aktualizovanie a jednotné
presadzovanie. Účelom tohto dohovoru je takisto byť globálnym nástrojom známym
ako „štvrtý pilier“ medzinárodného regulačného režimu kvalitnej námornej
dopravy, ktorý dopĺňa tri kľúčové dohovory Medzinárodnej námornej organizácie
(IMO): Medzinárodný dohovor o bezpečnosti života na mori (dohovor SOLAS),
Medzinárodný dohovor o normách výcviku, kvalifikácie a strážnej
služby námorníkov (dohovor STCW) a Medzinárodný dohovor o zabránení
znečisťovaniu z lodí (dohovor MARPOL). Dohovor obsahuje
štyri hlavy, ktorých predmetom sú práva námorníkov: hlavu 1 o minimálnych
požiadavkách na námorníkov v súvislosti s prácou na lodi; hlavu 2
o podmienkach zamestnania; hlavu 3 ubytovaní, zariadeniach na zotavenie
a stravovaní; hlavu 4 o ochrane zdravia, zdravotnej a sociálnej
starostlivosti, ochrane sociálneho zabezpečenia. Okrem toho MLC obsahuje v hlave 5 mechanizmus
na zlepšenie dohľadu na všetkých úrovniach: lode, spoločnosti, vlajkového
štátu, prístavného štátu, štátu, z ktorého prichádzajú pracovné sily
a systému ILO na globálne a jednotné dodržiavanie požiadaviek
a jeho overovanie. Účinnejší systém presadzovania a dodržiavania
požiadaviek so spoľahlivým súborom pravidiel bol naozaj potrebný na odstránenie
lodí, ktoré nespĺňajú normy, v záujme bezpečnosti a bezpečnostnej
ochrany lodí a ochrany životného prostredia. Preto musí EÚ prostredníctvom kontroly
vlajkovými a prístavnými štátmi poskytovať nástroje na zabezpečenie
uplatňovania príslušných noriem MLC v oblasti práce v námornej doprave na
palube všetkých lodí zastavujúcich v prístavoch EÚ bez ohľadu na štátnu
príslušnosť námorníkov. Presadzovanie noriem MLC prostredníctvom
kontroly vlajkovými a prístavnými štátmi sa musí vnímať aj ako spôsob
obmedzovania sociálneho dampingu, ktorý zhoršuje pracovné podmienky na lodiach
a znevýhodňuje vlastníkov lodí poskytujúcich primerané pracovné podmienky,
ktoré sú v súlade s pravidlami ILO: 1.2. Povinnosti štátnej prístavnej
kontroly na základe MLC Prijatím MLC ILO
prijala inovačné ustanovenia týkajúce sa osvedčovania pracovných podmienok na
palubách lodí. Prostredníctvom MLC sa zriadil silný režim
presadzovania, ktorého oporou je systém udeľovania osvedčení, v rámci
ktorého vlajkový štát (alebo uznaná/uznaný organizácia/subjekt, konajúci
v jeho mene) preskúmava plány plnenia požiadaviek vlastníkov lodí
a overuje a osvedčuje ich skutočnú existenciu a plnenie. Lode
budú musieť mať na palube námorné pracovné osvedčenie a vyhlásenie o
plnení požiadaviek na námornú prácu. Tieto dokumenty vydá vlajkový štát v
rámci svojej jurisdikcie nad loďami a osvedčí tak výsledky kontrol. Podľa MLC
sa táto požiadavka vzťahuje na lode s hrubou priestornosťou nad 500 (GT)
v medzinárodnej plavbe alebo kabotáži v zahraničí. Od vlajkových
štátov EÚ sa však očakáva, že zabezpečia, aby sa dodržiavali vnútroštátne
zákony a iné právne predpisy, ktorými sa vykonáva smernica 2009/13/ES, na
menších lodiach (menej ako 500 GT), ktorých osvedčovanie na základe MLC povinné
nie je. V záujme vyhnutia sa ďalšej regulačnej požiadavke na členské štáty
sa celý systém osvedčovania prostredníctvom tohto návrhu nezačleňuje do
právnych predpisov EÚ, ale ponecháva sa v oblasti medzinárodného práva. 1.3. Platné právne predpisy EÚ EÚ vytvorila právny rámec zvyšovania námornej
bezpečnosti prostredníctvom prijatia troch balíkov o námornej bezpečnosti,
pričom posledný bol prijatý v roku 2009. Niektoré pravidlá EÚ týkajúce sa námornej
bezpečnosti a ochrany zdravia a bezpečnosti sú dôležité pre tento
návrh. Nasleduje ich krátke zhrnutie. 1.3.1 Smernica Európskeho parlamentu
a Rady 2009/21/ES z 23. apríla 2009 o plnení povinností vlajkového štátu[6] Cieľom smernice 2009/21/ES je na úrovni EÚ
zabezpečiť, aby členské štáty účinne a dôsledne plnili povinnosti vlajkového
štátu, zvýšiť bezpečnosť a zabrániť znečisťovaniu z lodí plaviacich sa pod ich
vlajkami. Ustanovujú sa ňou podmienky pre lode, ktoré sa zaregistrujú pod
vlajkou členského štátu, a povinnosť vlajkových štátov zriadiť systém
riadenia kvality a vnútorného hodnotenia v súlade
s medzinárodnými normami. Na tento účel sa uplatňujú normy IMO – najmä
povinný plán auditov vnútroštátnych námorných úradov a Kódex IMO pre
vlajkové štáty. Smernica 2009/21/ES však neobsahuje zoznam
úloh, ktoré musia vykonať vlajkové štáty, ale obsahuje odkazy na postupy IMO.
Preto by sa mali do právnych predpisov EÚ zaviesť špecifické úlohy vlajkových
štátov vyplývajúce z presadzovania smernice 2009/13/ES. Keďže ciele
predkladaného návrhu sú osobitné a odlišné svojim charakterom od cieľov
smernice 2009/21, zdá sa byť vhodnejšie, zvoliť si radšej formu samostatného
návrhu, ako meniť a dopĺňať smernicu 2009/21/ES. 1.3.2 Smernica 2009/13/ES Na základe dohody medzi
sociálnymi partnermi EÚ sa smernicou 2009/13/ES implementujú určité normy MLC
do práva Únie. Predovšetkým do jej prílohy boli začlenené príslušné prvky
hláv 1, 2, 3 a 4 MLC o minimálnych požiadavkách v súvislosti
s prácou na lodi (osvedčenie o zdravotnom stave, minimálny vek,
odborná príprava a kvalifikácie), podmienky zamestnania (pracovné dohody,
repatriácia, kompenzácia straty alebo stroskotania lode, veľkosť posádky,
kariérny postup a rozvoj zručností a možnosti námorníkov zamestnať
sa), ustanovenia o ubytovaní, rekreačných zariadeniach, stravovaní,
ustanovenia o ochrane zdravia, zdravotnej starostlivosti a dobrých
životných podmienkach vrátane zodpovednosti vlastníka lode, prístup
k zariadeniam na brehu a napokon ustanovenia o postupoch
podávania sťažností na palube. Ak nie je výslovne
ustanovené inak, smernica 2009/13/ES sa vzťahuje na všetky lode, či už vo
verejnom, alebo súkromnom vlastníctve, bežne zapojené do komerčných činností, s
výnimkou lodí zapojených do rybolovu alebo podobných činností a tradičných
lodí, napr. dhau a džunky. Smernica sa nevzťahuje
na vojnové lode a pomocné námorné plavidlá. 2. VÝSLEDKY KONZULTÁCIÍ SO ZAINTERESOVANÝMI
STRANAMI Členské štáty EÚ sa s Komisiou, ktorá
koordinovala pozície EÚ, aktívne zúčastňovali na rokovaniach o MLC. Všetky
členské štáty EÚ prijali MLC v roku 2006. Plnohodnotné konzultácie v júni 2011
poskytli členským štátom a zúčastneným stranám príležitosť na vyjadrenie
svojich názorov. Účastníci sa zhodli na tom, že je potrebné
aktualizovať právne predpisy týkajúce sa vlajkových a prístavných štátov s
cieľom presadzovať plnenie požiadaviek MLC. Konkrétne pozitívne vplyvy, ktoré boli
zdôraznené, boli posilnenie námornej bezpečnosti, zvýšenie kvality námornej
dopravy, spravodlivejšie podmienky hospodárskej súťaže prevádzkovateľov EÚ
a z ostatných častí sveta a medzi vlajkami EÚ a vlajkami
z ostatných častí sveta. Zúčastnené strany uviedli aj kvalitnejšie
pracovné miesta pre námorníkov, najmä námorníkov EÚ pracujúcich na lodiach
plaviacich sa pod vlajkou EÚ, námorníkov EÚ pracujúcich na lodiach plaviacich
sa pod vlajkami ostatných štátov, dokonca mimo EÚ, námorníkov zo štátov mimo EÚ
pracujúcich na lodiach plaviacich sa pod vlajkou štátov mimo EÚ. Pracovná skupina pre námornú zamestnanosť
a konkurencieschopnosť, nezávislý orgán zriadený podpredsedom Siimom
Kallasom v júli 2010, ktorá ukončila svoju prácu v júni 2011
a vydala správu[7]
obsahujúcu politické odporúčania týkajúce sa spôsobu podpory profesie námorníka
v Európe, odporúčala presadzovanie MLC. 3. PRÁVNE PRVKY NÁVRHU 3.1 Obsah návrhu 3.1.1 Povinnosti vlajkového štátu Štátna vlajka je
primárnym zdrojom zodpovednosti štátu za loď. Vlajkové štáty musia zabezpečiť,
aby ich lode spĺňali normy, ktoré vlajkové štáty akceptovali v rámci
medzinárodného práva a dohovorov, najmä minimálne medzinárodné normy.
Znamená to, že lode plaviace sa pod vlajkou vlajkového štátu sa prevádzkujú
a udržujú tak, že riziko pre námorníkov, morské prostredie a náklad
je minimálne. Článkom 94 Dohovoru Organizácie Spojených národov o morskom práve
(UNCLOS 1982) sa stanovujú základné povinnosti vlajkových štátov a na
základe jeho článku 94 ods. 5 musia štáty podniknúť všetky kroky potrebné na
zabezpečenie dodržiavania všeobecne akceptovaných medzinárodných nariadení,
postupov a činností. Vlajkový štát uplatňuje účinnú jurisdikciu
a kontrolu nad administratívnymi, technickými a sociálnymi vecami
týkajúcimi sa jeho lodí a posádok na šírom mori. Presadzuje nariadenia
v prípade plavidiel zaregistrovaných pod jeho vlajkou vrátane nariadení
týkajúcich sa inšpekcií, osvedčovania a vydávania dokumentov
o bezpečnosti a zabraňovania znečisťovaniu. Konkrétne to znamená, že členské štáty musia
predtým, než povolia lodi plaviť sa pod ich vlajkami, skontrolovať, či táto loď
plní medzinárodné pravidlá a nariadenia v oblastiach, ktoré patria do
ich zodpovednosti. Predložený návrh
o vlajkovom štáte sa obmedzuje iba na zahrnutie niektorých častí hlavy
V MLC týkajúcich sa povinností vlajkového štátu. Ako už bolo uvedené,
predložený návrh síce smernicu 2009/21/ES dopĺňa, no nemení ju. Návrh umožňuje
vlajkovým štátom smernicu 2009/13/ES presadzovať a dodržiavať jej
ustanovenia. Ustanovenia MLC,
ktorými sa stanovuje povinnosť pre lode, aby mali na palube námorné pracovné
osvedčenie a vyhlásenie o plnení požiadaviek na námornú prácu a osvedčuje,
že bolo splnených všetkých 14 oblastí MLC (minimálny vek námorníkov, vydávanie
osvedčení o zdravotnom stave pre námorníkov, kvalifikácia námorníkov,
pracovné dohody námorníkov, využívanie akejkoľvek súkromnej náborovej
a zamestnaneckej služby pre námorníkov, ktorej bola udelená licencia alebo
certifikát alebo ktorá je regulovaná, pracovná doba alebo doba odpočinku, počet
členov posádky lode, ubytovanie, rekreačné zariadenia na palube, stravovanie,
zdravie a bezpečnosť a predchádzanie úrazom, zdravotná starostlivosť
na palube, postupy vybavovania sťažností na palube lode, vyplácanie miezd) však
nemohli byť transponované do právnych predpisov EÚ všetky z dôvodu
právomoci EÚ a nedostatku politickej príležitosti. Smernica 2009/13
teda nezahŕňa celú škálu oblastí, na ktoré sa vzťahuje MLC. V dôsledku
toho sa povinnosti vlajkových štátov EÚ obmedzujú na presadzovanie ustanovení
smernice 2009/13/ES. 3.1.2 Podrobný obsah návrhu Cieľom smernice
2009/21/ES je, aby vlajky všetkých členských štátov mali dobrú povesť (aby
neboli na čiernej listine ...), a zahrnúť systém auditu vlajkových štátov
Medzinárodnej námornej organizácie (IMO) do právnych predpisov EÚ
a zaviesť osvedčovanie kvality vnútroštátnych námorných úradov, pričom účely
predloženého návrhu sú iné. Predložený návrh neobsahuje odkazy na nijaký postup
IMO, ale stanovujú sa v ňom zásady monitorovania vykonávania smernice
2009/13/ES, ktorá preberá niektoré normy Dohovoru o pracovných normách v
námornej doprave. V záujme prehľadnosti je vhodnejšia existencia
samostatného znenia. V článku 1 sa
opisuje predmet návrhu, ktorý spočíva v zabezpečení plnenia povinností
členských štátov pri vykonávaní a presadzovaní smernice 2009/13/ES. Článok 2 sa týka
vymedzenia pojmu „loď“ a „vlastník lode“ vychádzajúceho z vymedzenia
pojmu v MLC a používaného v smernici 2009/13 s cieľom
zabrániť nesúladu medzi normami a vykonávacími opatreniami. V článku 3 sa
ustanovuje povinnosť vlajkového štátu zriadiť mechanizmus inšpekcií
a zabezpečiť, aby jeho lode spĺňali požiadavky smernice 2009/13/ES. Článok 4 sa týka
odbornej kvalifikácie a nezávislosti zamestnancov poverených overovaním
správneho plnenia ustanovení smernice 2009/13/ES na palube plavidiel pod
vlajkami príslušných členských štátov. Predmetom článku 5
je vybavovanie sťažností na palube lodí pod vlajkami EÚ a stanovujú sa ním
zásady a postup príslušných zamestnancov vlajkových štátov. 3.1.3 Vysvetľujúce dokumenty
sprevádzajúce oznámenie transpozičných opatrení V nadväznosti
na spoločné politické vyhlásenia (Ú. v. EÚ 2011/C 369/02, Ú. v. EÚ 2011/C
369/03)[8]
Komisia v súčasnosti zvažuje na základe posudzovania jednotlivých prípadov
potrebu vysvetľujúcich dokumentov. Vzhľadom na zásadu proporcionality sa
vysvetľujúce dokumenty v predloženom návrhu, ktorým sa neupravuje žiaden
iný existujúci legislatívny akt, nepovažovali za odôvodnené, a to s cieľom
zabrániť možnej dodatočnej administratívnej záťaži a vzhľadom na to, že
návrh je dobre vymedzený a nemá vplyv na prísne regulované oblasti na vnútroštátnej
úrovni . Predložený návrh preto neobsahuje odôvodnenie týkajúce sa
vysvetľujúcich dokumentov. 3.2 Právny základ Článok 100 ods. 2
Zmluvy o fungovaní Európskej únie. 3.3 Zásada subsidiarity Harmonizované
pravidlá presadzovania v celej EÚ by mali prispieť k vytvoreniu
rovnakých podmienok v záujme zabránenia narúšaniu hospodárskej súťaže na
vnútornom trhu na úkor námornej bezpečnosti, ako aj zabezpečenia primeraných
pracovných a životných podmienok pre všetkých námorníkov bez ohľadu na ich
štátnu príslušnosť. Predovšetkým, vykonávanie štátnych prístavných kontrol na
úrovni EÚ prostredníctvom združovania zdrojov a výmeny informácií sa
ukázalo byť účinné pri zabezpečovaní lepšieho dohľadu nad loďami zastavujúcimi
v prístavoch EÚ. 3.4 Zásada proporcionality Hlavným
prostriedkom presadzovania v odvetví námornej dopravy sú opatrenia
vlajkového štátu. Cieľom predloženého návrhu je upevnenie postavenia vlajkového
štátu pri monitorovaní účinného vykonávania smernice 2009/13/ES jednotným
spôsobom, čím sa zabráni tomu, aby členské štáty konali individuálne na úkor
jednotnosti, čo môže byť v rozpore buď s medzinárodným právom, alebo právnymi
predpismi Únie. 3.5 Výber nástrojov Vzhľadom na to, že
členské štáty musia implementovať minimálne normy prostredníctvom opatrení
v rámci svojich národných systémov a v oblasti spoločných
právomocí, je najvhodnejším nástrojom smernica. 3.6 Nadobudnutie účinnosti Táto smernica,
podobne ako smernica 2009/13, nadobúda účinnosť dňom nadobudnutia platnosti
Dohovoru o pracovných normách v námornej doprave z roku 2006. 2012/0065 (COD) Návrh SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY o zodpovednostiach vlajkového štátu za
presadzovanie smernice Rady 2009/13/ES, ktorou sa vykonáva Dohoda uzavretá
Združením vlastníkov lodí Európskeho spoločenstva (ECSA) a Európskou
federáciou pracovníkov v doprave (ETF) o Dohovore o pracovných
normách v námornej doprave z roku 2006 a ktorou sa mení a dopĺňa
smernica 1999/63/ES. (Text s významom pre EHP) EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ
ÚNIE, so zreteľom na Zmluvu o fungovaní
Európskej únie, a najmä na jej článok 100 ods. 2, so zreteľom na návrh Európskej komisie, po postúpení návrhu legislatívneho aktu
národným parlamentom, so zreteľom na stanovisko Európskeho
hospodárskeho a sociálneho výboru[9],
so zreteľom na stanovisko Výboru regiónov[10], konajúc v súlade s riadnym legislatívnym
postupom, keďže: (1) Cieľom opatrení Únie
v oblasti námornej dopravy je, okrem iného, zlepšiť životné
a pracovné podmienky námorníkov na lodiach, zvýšiť námornú bezpečnosť
a zabrániť znečisťovaniu v dôsledku námorných nehôd. (2) Únia si je vedomá toho, že
väčšina námorných nehôd je priamo zapríčinená ľudským faktorom, najmä únavou. (3) Jedným z hlavných cieľov
politiky Únie v oblasti námornej bezpečnosti je odstránenie námornej dopravy
nespĺňajúcej normy. (4) Medzinárodná organizácia
práce prijala 23. februára 2006 Dohovor o pracovných normách v námornej doprave
z roku 2006 (dohovor) v snahe vytvoriť jednotný a súdržný nástroj spájajúci
podľa možnosti všetky aktualizované normy existujúcich medzinárodných dohovorov
a odporúčaní v oblasti pracovných noriem v námornej doprave, ako aj základné
zásady nachádzajúce sa v iných medzinárodných dohovoroch o pracovných normách. (5) Rozhodnutím Rady 2007/431/ES
zo 7. júna 2007[11]
boli členské štáty splnomocnené na ratifikáciu tohto dohovoru. Členské štáty sa
vyzývajú, aby ho čo najskôr ratifikovali. (6) V dohovore sú stanovené
pracovné normy v námornej doprave pre všetkých námorníkov bez ohľadu na
ich štátnu príslušnosť a vlajku lode. (7) Smernicou Rady 2009/13/ES zo
16. februára 2009[12]
sa vykonáva Dohoda uzavretá Združením vlastníkov lodí Európskeho spoločenstva
(ECSA) a Európskou federáciou pracovníkov v doprave (ETF)
o Dohovore o pracovných normách v námornej doprave z roku
2006 a mení a dopĺňa smernica 1999/63/ES (dohoda). (8) Smernica 2009/13/ES bola
prijatá na základe článku 155 zmluvy. (9) Keďže sa dohody uzavreté na
základe článku 155 zmluvy, ktoré sa vykonávajú rozhodnutiami Rady, môžu
vzťahovať iba na oblasti vymedzené v článku 153 zmluvy, určité ustanovenia
dohovoru týkajúce sa zodpovedností vlajkového štátu za presadzovanie dohovoru
nemôžu byť zahrnuté do sociálnej dohody vykonávanej smernicou 2009/13/ES. Tieto
ustanovenia by sa mali začleniť do právnych predpisov Únie prostredníctvom
tejto smernice. (10) Hoci sa povinnosti vlajkového
štátu riadia smernicou 2009/21/ES zahrnutím systému auditu vlajkových štátov
Medzinárodnej námornej organizácie (IMO) do právnych predpisov Únie
a zavedením osvedčovania kvality vnútroštátnych námorných úradov,
z hľadiska zohľadnenia rôznych účelov a postupov sa považuje za
vhodnejšiu a jasnejšiu samostatná smernica vzťahujúca sa na pracovné normy
v námornej doprave. (11) Smernica 2009/13/ES sa
vzťahuje na námorníkov na palubách lodí plaviacich sa pod vlajkou členského
štátu. Členské štáty by preto mali monitorovať plnenie všetkých ustanovení
tejto smernice loďami plaviacimi sa pod ich vlajkou. (12) Je potrebné, aby členské štáty
na účely kontroly účinného presadzovania smernice 2009/13/ES prostredníctvom
pravidelných inšpekcií, monitorovania a iných kontrolných opatrení
overovali, či lode plaviace sa pod ich vlajkou spĺňajú požiadavky smernice
2009/13/ES. (13) Keďže ciele tejto smernice nie
je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodov jej
rozsahu a dôsledkov ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať
opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 zmluvy. V súlade so
zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec
nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov. (14) Keďže sa touto smernicou
presadzuje smernica 2009/13/ES, mala by nadobudnúť účinnosť v ten istý deň
ako smernica 2009/13/ES, PRIJALI TÚTO SMERNICU: Článok 1 Predmet úpravy Touto smernicou sa stanovujú pravidlá na zabezpečenie
účinného plnenia povinností členských štátov ako vlajkových štátov
spočívajúcich v monitorovaní súladu lodí plaviacich sa pod ich vlajkami so
smernicou 2009/13/ES. Touto smernicou nie je dotknutá smernica Európskeho
parlamentu a Rady 2009/21/ES[13]. Článok 2 Vymedzenie
pojmov Na účely tejto smernice sa uplatňuje toto
vymedzenie pojmov: a) „loď“ znamená loď, ktorá sa neplaví
výhradne po vnútrozemských vodách alebo chránených vodách, alebo v ich
bezprostrednej blízkosti, alebo v oblastiach, na ktoré sa vzťahujú nariadenia
o prístavoch; b) „vlastník lode“ znamená vlastníka lode,
alebo akúkoľvek inú organizáciu alebo osobu, ako je manažér, agent alebo
prenajímateľ lode, ktorá od vlastníka prevzala zodpovednosť za prevádzku lode a
ktorá prevzatím takejto zodpovednosti súhlasila aj s prevzatím všetkých s ňou
spojených povinností a záväzkov vlastníka lode v súlade
s prílohou k smernici 2009/13/ES bez ohľadu na to, či akákoľvek iná
organizácia alebo osoby plnia v mene vlastníka lode určité povinnosti alebo
úlohy. Článok 3 Monitorovanie plnenia požiadaviek Členské štáty zabezpečujú zriadenie
primeraných kontrol a monitorovacích mechanizmov a vykonávanie
účinných a primeraných inšpekcií, ktorých cieľom je zabezpečiť, aby
pracovné a životné podmienky námorníkov na lodiach plaviacich sa pod ich
vlajkou spĺňali, a to aj v budúcnosti, požiadavky smernice
2009/13/ES. Článok 4 Zamestnanci poverení monitorovaním plnenia
požiadaviek Členské štáty zabezpečujú, aby bola
zamestnancom povereným overovaním riadneho vykonávania smernice 2009/13/ES
poskytnutá potrebná alebo vhodná odborná príprava, aby mali potrebnú alebo
vhodnú kvalifikáciu, referenčný rámec, právomoc, štatút a nezávislosť, čím
sa im umožní vykonávať overovanie a zabezpečovať plnenie požiadaviek tejto
smernice. Článok 5 Sťažnosti 1. Ak je členskému štátu
doručená sťažnosť, ktorú nepokladá za evidentne nepodloženú, alebo ak členský
štát získa dôkazy o tom, že loď, ktorá sa plaví pod jeho vlajkou,
nevyhovuje požiadavkám smernice 2009/13/ES, alebo že má vážne nedostatky
vo svojich vykonávacích opatreniach, tento členský štát podnikne kroky
potrebné na vyšetrenie danej veci a na zabezpečenie toho, aby sa prijali
opatrenia na odstránenie všetkých zistených nedostatkov. 2. Zamestnanci poverení
vybavovaním sťažností zaobchádzajú so zdrojom akejkoľvek sťažnosti,
v ktorej sa tvrdí, že sú ohrozené pracovné a životné podmienky
námorníkov, alebo že majú nedostatky, alebo že dochádza k porušovaniu
zákonov a iných právnych predpisov, dôverným spôsobom a vlastníkovi lode,
jeho zástupcovi alebo prevádzkovateľovi lode nesmú nijako naznačiť, že
inšpekcia bola vykonaná v dôsledku takejto sťažnosti. Článok 6 Transpozícia 1. Členské štáty uvedú do
účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie
súladu s touto smernicou najneskôr do 12 mesiacov od nadobudnutia jej
účinnosti. Komisii bezodkladne oznámia znenie týchto ustanovení. 2. Členské štáty uvedú priamo v
prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto
smernicu. Spôsoby uvedenia odkazu stanovia členské štáty. 3. Členské štáty oznámia Komisii
znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v
oblasti pôsobnosti tejto smernice. Článok 7 Nadobudnutie účinnosti Táto smernica nadobúda účinnosť dňom
nadobudnutia účinnosti smernice 2009/13/ES. Článok 8 Adresáti Táto smernica je určená členským štátom. V Bruseli Za Európsky parlament Za
Radu predseda predseda [1] Ú. v.
EÚ L 161, 22.6.2007, s. 63. [2] Ú. v. EÚ L 124, 20.5.2009, s. 30. [3] KOM(2009) 8 [4] Pozri bod 3 uvedeného oznámenia. [5] KOM(2011) 144
v konečnom znení [6] Ú. v. EÚ L 131,
28.5.2009, s. 132. [7] Uverejnená 20. júla 2011:
http://ec.europa.eu/transport/maritime/seafarers/doc/2011-06-09-tfmec.pdf [8] KOM(2007) 502. [9] Ú. v. EÚ C […], […], s. […]. [10] Ú. v. EÚ C […], […], s. […]. [11] Ú. v. EÚ L 161,
22.6.2007, s. 63. [12] Ú. v. EÚ L 124, 20.5.2009, s. 30. [13] Ú. v. EÚ L 131, 28.5.2009, s. 132.