EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 62023CC0004
Opinion of Advocate General Richard de la Tour delivered on 7 May 2024.###
Návrhy prednesené 7. mája 2024 – generálny advokát J. Richard de la Tour.
Návrhy prednesené 7. mája 2024 – generálny advokát J. Richard de la Tour.
ECLI identifier: ECLI:EU:C:2024:385
Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JEAN RICHARD DE LA TOUR
prednesené 7. mája 2024(1)
Vec C‑4/23 [Mirin] (i)
M.‑A. A.
proti
Direcţia de Evidenţă a Persoanelor Cluj, Serviciul stare civilă
Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date din Ministerul Afacerilor Interne,
Municipiul Cluj‑Napoca,
za účasti:
Asociaţia Accept,
Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Judecătoria Sectorului 6 Bucureşti (Súd prvého stupňa pre obvod 6 Bukurešť, Rumunsko]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Občianstvo Únie – Článok 21 ods. 1 ZFEÚ – Právo slobodne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov – Štátny príslušník s bydliskom v Spojenom kráľovstve, ktorý má štátnu príslušnosť tohto štátu a členského štátu – Odmietnutie orgánov členského štátu zaznamenať v rodnom liste zmeny krstného mena a rodovej príslušnosti, ktoré oprávnene dosiahol v Spojenom kráľovstve – Vnútroštátna právna úprava pripúšťajúca zmenu dokladu o osobnom stave výlučne na základe konečného súdneho rozhodnutia – Vplyv vystúpenia Spojeného kráľovstva z Únie“
I. Úvod
1. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 ZEÚ, článkov 18, 20 a 21 ZFEÚ, ako aj článkov 1, 7, 20, 21 a 45 Charty základných práv Európskej únie(2).
2. Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi osobou, ktorá je štátnou príslušníčkou Rumunska, a vnútroštátnymi orgánmi tohto členského štátu, ktoré sú zodpovedné za vedenie matriky a správu osobného identifikačného čísla(3), z dôvodu, že odmietli uznať a zapísať do rodného listu jej nové krstné meno a rodovú príslušnosť(4) dosiahnuté(5) v Spojenom kráľovstve, ktorého je táto osoba tiež štátnym príslušníkom.
3. Táto vec poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť spresniť význam svojich rozhodnutí, ktoré sa týkajú uznania osobného postavenia občanov Únie založených na článku 21 ZFEÚ, v rámci právomocí členských štátov v oblasti osobného stavu a právneho postavenia osôb.
II. Právny rámec
A. Dohoda o vystúpení
4. Štvrtý a ôsmy odsek preambuly Dohody o vystúpení Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska z Európskej únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu(6), ktorá bola prijatá 17. októbra 2019 a nadobudla účinnosť 1. februára 2020, schválenej rozhodnutím Rady (EÚ) 2020/135 z 30. januára 2020(7), stanovujú:
„Pripomínajúc, že podľa článku 50 Zmluvy o EÚ v spojení s článkom 106a Zmluvy o Euratome a s výhradou dojednaní stanovených v tejto dohode sa právo Únie a Euratomu v celom svojom rozsahu prestane uplatňovať na Spojené kráľovstvo od dátumu nadobudnutia platnosti tejto dohody,
…
Berúc do úvahy, že je v záujme Únie aj Spojeného kráľovstva určiť prechodné alebo implementačné obdobie, počas ktorého by sa… právo Únie vrátane medzinárodných dohôd malo uplatňovať na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve, pričom by malo všeobecne platiť, že jeho účinok je rovnaký ako vo vzťahu k členským štátom, aby sa predišlo narušeniu v období, počas ktorého sa bude rokovať o dohode(‑ách) o budúcom vzťahu.“
5. Podľa článku 126 dohody o vystúpení s názvom „Prechodné obdobie“, ktorý sa nachádza v jej štvrtej časti týkajúcej sa „prechodu“:
„Uplatňuje sa prechodné alebo implementačné obdobie, ktoré sa začne dátumom nadobudnutia platnosti tejto dohody a skončí sa 31. decembra 2020.“
6. Článok 127 tejto dohody s názvom „Rozsah pôsobnosti prechodu“ v odseku 1 prvom pododseku a odseku 6 uvádza:
„1. Pokiaľ sa v tejto dohode nestanovuje inak, právo Únie sa uplatňuje na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve počas prechodného obdobia.
…
6. Pokiaľ sa v tejto dohode nestanovuje inak, počas prechodného obdobia sa každý odkaz na členské štáty v práve Únie uplatniteľnom podľa odseku 1 vrátane práva Únie vykonávaného a uplatňovaného členskými štátmi chápe ako odkaz zahŕňajúci Spojené kráľovstvo.“
B. Rumunské právo
7. Článok 9 Legea nr. 119/1996 cu privire la actele de stare civilă (zákon č. 119/1996 o záznamoch o osobnom stave)(8) zo 16. októbra 1996 (ďalej len „zákon č. 119/1996“) v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej znie takto:
„V prípade, že matrikár alebo úradník vykonávajúci funkcie na úseku osobného stavu odmietne vyhotoviť dokument alebo prepísať poznámku, ktoré patria do jeho pôsobnosti, môže sa poškodený v súlade so zákonom obrátiť na príslušný súd.“
8. Článok 43 tohto zákona stanovuje:
„Do rodných listov, a ak je to potrebné, aj do sobášnych alebo úmrtných listov sa pripisujú poznámky týkajúce sa zmien, ktoré nastali v osobnom stave osoby, a to v týchto prípadoch:
…
f) zmena mena;
…
i) zmena pohlavia po právoplatnom rozsudku.“
9. Podľa článku 57 ods. 1 uvedeného zákona:
„Zrušenie, zlúčenie alebo úpravu dokumentov o osobnom stave a poznámok v nich obsiahnutých možno vykonať len na základe právoplatného rozhodnutia súdu.“
10. Podľa článkov 1, 2 ako aj 10 a nasl. zákona č. 119/1996 vydávajú orgány, ktoré sú zodpovedné za vedenie matriky, rodný, sobášny alebo úmrtný list na základe dokladov o osobnom stave, ktoré uchovávajú bez toho, aby ich v celom rozsahu reprodukovali.
11. Článok 4 ods. 2 písm. l) Ordonanța Guvernului nr. 41/2003 privind dobândirea și schimbarea pe cale administrativă a numelor persoanelor fizice (nariadenie vlády č. 41/2003 o nadobúdaní a administratívnej zmene mien fyzických osôb)(9) z 30. januára 2003 uvádza:
„Žiadosti o zmenu mena sa považujú za opodstatnené v týchto prípadoch:
…
(1) ak osoba získala súhlas na zmenu pohlavia na základe súdneho rozhodnutia, ktoré sa stalo právoplatným a neodvolateľným, a žiada o meno, ktoré zodpovedá tomuto pohlaviu, a to po predložení súdnolekárskeho dokladu, v ktorom je uvedené jej pohlavie.“
12. Článok 131 ods. 2 metodológie schválenej Hotărârea Guvernului nr. 64/2011 pentru aprobarea Metodologiei cu privire la aplicarea unitară a dispozițiilor în materie de stare civilă (rozhodnutie vlády č. 64/2011 o schválení metodológie týkajúcej sa jednotného uplatňovania ustanovení v oblasti osobného stavu) z 26. januára 2011 znie takto:
„Osobné identifikačné číslo sa pridelí na základe údajov uvedených v rodnom liste, ktoré sa týkajú pohlavia a dátumu narodenia.“
13. Toto osobné identifikačné číslo sa uvedie v dokladoch o osobnom stave.(10)
14. Podľa rumunskej právnej úpravy týkajúcej sa vydávania preukazov totožnosti a cestovných pasov(11) sú v týchto dokumentoch zapísané najmä priezvisko, krstné meno, pohlavie a osobné identifikačné číslo ich držiteľov. Zmeny týchto údajov, ku ktorým došlo v zahraničí, nemôžu byť v Rumunsku účinné bez predchádzajúcej registrácie matričnými úradmi pri vydávaní cestovného pasu v prípade zmeny priezviska a krstného mena alebo identifikačného preukazu v prípade zmeny údajov týkajúcich sa osobného stavu. Na základe článku 19 písm. i) mimoriadneho nariadenia vlády č. 97/2005, orgán poverený vedením registra osôb vydá nový doklad totožnosti v prípade zmeny pohlavia.
C. Právne predpisy Spojeného kráľovstva
15. Podľa článku 2 ods. 1 a článku 3 Gender Recognition Act 2004 (zákon z roku 2004 o uznaní rodovej príslušnosti), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej(12), osoba staršia ako 18 rokov, ktorá si želá získať právne uznanie rodovej príslušnosti, ku ktorej sa prihlásila, sa obráti na Výbor pre uznanie rodovej príslušnosti, ktorý preskúma dôkazné prostriedky poskytnuté touto osobou na účely získania osvedčenia o uznaní rodovej príslušnosti.(13) Ide jednak o diagnostiku rodovej dysfórie lekárom alebo psychológom špecializovaným v danej oblasti a jednak o čestné vyhlásenie, že osoba žila so svojou nadobudnutou rodovou príslušnosťou prinajmenšom dva roky a že má v úmysle žiť v súlade so svojou nadobudnutou rodovou príslušnosťou po zvyšok života.
16. Článok 9 ods. 1 tohto zákona stanovuje, že vydanie právoplatného GRC zahŕňa vo všetkých ohľadoch úplné uznanie rodovej príslušnosti nadobudnutej žiadateľom. Nemožno ho však použiť ako prostriedok identifikácie.(14)
17. Na základe Enrolment of Deeds (Change of Name) Regulations 1994 [vyhláška z roku 1994 o zápise listín (zmena mena)](15) môže občan Commonwealthu zmeniť svoje priezvisko alebo krstné meno jednoduchým vyhlásením, konkrétne prostredníctvom deed poll, ktoré možno zaregistrovať v prípade osôb starších ako 18 rokov v kancelárii High Court of Justice (England & Wales), King’s Bench Division [Vyšší súd (Anglicko a Wales), oddelenie Queen’s Bench, Spojené kráľovstvo]. V tomto prípade sa uverejní v The London Gazette. Táto registrácia nie je povinná, keďže zmenu mena možno preukázať akýmkoľvek právnym prostriedkom.
III. Skutkový stav sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky
18. Žalobca(16), rumunský štátny príslušník, mal pri narodení 24. augusta 1992 v Kluži (Rumunsko) zapísané ženské pohlavie.
19. Po tom, čo sa žalobca v roku 2008 so svojimi rodičmi presťahoval do Spojeného kráľovstva, nadobudol 21. apríla 2016 naturalizáciou britské štátne občianstvo. Odvtedy má dvojitú štátnu príslušnosť, rumunskú a britskú.
20. Dňa 21. februára 2017 žalobca zmenil svoje krstné meno a znenie svojho občianskeho oslovenia zo ženského na mužské podľa postupu deed poll.
21. Po splnení tejto formality si vymenil niektoré úradné doklady vydané britskými orgánmi, a to svoj vodičský preukaz a cestovný pas.
22. Dňa 29. júna 2020 žalobca získal v Spojenom kráľovstve „Gender Recognition Certificate“ (GRC), teda akt, ktorý potvrdzuje jeho mužskú rodovú identitu.
23. V máji 2021 žalobca na základe dvoch dokumentov získaných v Spojenom kráľovstve, a to deed poll a GRC, požiadal Matričný úrad Kluž, aby do jeho rodného listu zapísal údaje týkajúce sa zmeny jeho krstného mena, pohlavia a osobného identifikačného čísla tak, aby zodpovedali mužskému pohlaviu, ako aj aby mu vydal nový rodný list obsahujúci tieto nové údaje.
24. V dôsledku toho, že tento úrad žiadosť žalobcu 14. septembra 2021 zamietol, posledný uvedený predložil na Judecătoria Sectorului 6 Bucureşti (Súd prvého stupňa pre obvod 6 Bukurešť, Rumunsko), ktorý je vnútroštátnym súdom podávajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania, rovnaké požiadavky, a to v rámci žaloby podanej proti Matričnému úradu Kluž, Riaditeľstvu pre register osôb a správu databáz ministerstva vnútra a mestu Kluž-Napoca.
25. Žalobca uvádza, že vnútroštátnemu súdu navrhuje, aby nariadil zosúladenie jeho rodného listu s jeho rodovou identitou, ktorá je v Spojenom kráľovstve uznaná s konečnou platnosťou. Žiada o priame uplatnenie práva Únie, najmä práva každého občana Únie voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území Únie, aby mohol toto právo bez prekážok vykonávať na základe cestovného dokladu, ktorý je v súlade s jeho mužskou rodovou identitou. Podľa jeho názoru by ho povinnosť podstúpiť nové súdne konanie v Rumunsku, ktorého cieľom je priamo získať schválenie zmeny pohlavia, vystavila riziku vydania opačného rozhodnutia, ako je rozhodnutie prijaté britskými orgánmi, keďže Európsky súd pre ľudské práva(17) rozhodol, že rumunské konanie nie je jasné a predvídateľné.(18)
26. Žalované rumunské orgány tvrdia, že cieľom žaloby je dosiahnuť spoločenské uznanie nového osobného stavu žalobcu vyplývajúceho zo zmien, ktoré nastali v zahraničí. V súlade s článkom 43 písm. i) zákona č. 119/1996 sa údaje týkajúce sa zmien osobného stavu uvádzajú v rodných listoch a v prípade zmeny pohlavia na základe právoplatného súdneho rozhodnutia.
27. V tomto konaní bola Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării (Národná rada pre boj proti diskriminácii, Rumunsko) vyzvaná, aby vstúpila do konania ako povinný vedľajší účastník, a vyhovelo sa návrhu na vstup Asociația Accept (združenie Accept) ako vedľajšieho účastníka do konania na podporu žalobcu.
28. Vnútroštátny súd najprv odkazuje na relevantnú judikatúru Súdneho dvora, najmä na rozsudky z 2. októbra 2003, Garcia Avello(19); zo 14. októbra 2008, Grunkin a Paul(20); z 8. júna 2017, Freitag(21), ako aj zo 14. decembra 2021, Stolična obština, rajon „Pančarevo“(22), a následne vyjadril pochybnosti o súlade vnútroštátnej právnej úpravy s právami spojenými s občianstvom Únie v tom, že ukladá dotknutej osobe povinnosť uskutočniť nové súdne konanie v jednom z členských štátov, ktorého je štátnym príslušníkom, hoci už úspešne ukončila konanie v inom členskom štáte, ktorého je tiež štátnym príslušníkom, bez ohľadu na povahu konania vedeného v tomto poslednom uvedenom štáte, konkrétne súdneho alebo správneho.
29. Napokon sa tento súd domnieva, že riešenie sporu vo veci samej závisí aj od objasnenia dôsledkov vystúpenia Spojeného kráľovstva z Únie. Konkrétne, v prípade kladnej odpovede na prvú otázku treba spresniť, či je členský štát povinný uznať právne účinky konania o zmene rodovej príslušnosti, ktoré sa začalo v štáte, ktorý mal postavenie členského štátu na začiatku tohto konania, ale ku dňu ukončenia uvedeného konania už opustil Úniu.
30. Za týchto podmienok Judecătoria Sectorului 6 București (Súd prvého stupňa pre obvod 6 Bukurešť, Rumunsko) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1. Bráni skutočnosť, že podľa článku 43 písm. i) a článku 57 zákona [č. 119/1996] sa neuznávajú zmeny poznámok týkajúcich sa pohlavia a krstného mena v osobnom stave, ktoré vykonal transrodový muž s dvojakým občianstvom (Rumunska a iného členského štátu) v inom členskom štáte prostredníctvom postupu právneho uznania pohlavia, a od rumunského občana sa požaduje, aby od začiatku podal v Rumunsku návrh na samostatné konanie na súde proti miestnej verejnej správe v oblasti matriky a osobného stavu, čo je postup, ktorý [ESĽP] považoval za nejednoznačný a nepredvídateľný ([rozsudok X a Y v. Rumunsko]) a ktorý môže viesť k rozhodnutiu v rozpore s rozhodnutím, ktoré bolo prijaté v inom členskom štáte, výkonu práva na občianstvo Únie (článok 20 ZFEÚ) a/alebo práva občana Únie na voľný pohyb a pobyt (článok 21 ZFEÚ a článok 45 Charty) v podmienkach dôstojnosti, rovnosti pred zákonom a nediskriminácie (článok 2 ZEÚ; článok 18 ZFEÚ a články 1, 20 a 21 Charty) a pri rešpektovaní práva na súkromný a rodinný život (článok 7 Charty)?
2. Ovplyvňuje odchod [Spojeného kráľovstva] z Európskej únie odpoveď na vyššie uvedenú otázku, a to najmä (i) v prípade, ak sa konanie o zmene osobného stavu začalo pred brexitom a bolo ukončené v prechodnom období; a (ii) znamená vplyv brexitu, že daná osoba môže využívať práva súvisiace s občianstvom Únie vrátane práva na voľný pohyb a pobyt len na základe rumunských dokladov totožnosti alebo cestovných dokladov, v ktorých je uvedené ženské pohlavie a krstné meno v rozpore s už právom uznanou rodovou identitou?“
31. Žalobca a združenie Accept, mesto Kluž, rumunská, nemecká, grécka, maďarská, holandská a poľská vláda, ako aj Komisia predložili písomné pripomienky. Žalobca a združenie Accept, nemecká, maďarská, holandská a poľská vláda, ako aj Komisia odpovedali na otázky položené Súdnym dvorom na pojednávaní, ktoré sa konalo 23. januára 2024.
IV. Analýza
32. Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka žiadosti o zápis zmeny krstného mena a rodovej príslušnosti do rodného listu na základe listín registrovaných v Spojenom kráľovstve, pričom jedna listina bola registrovaná pred vystúpením tohto štátu z Únie a druhá pred skončením prechodného obdobia stanoveného v dohode o vystúpení. Žalobca, štátny príslušník Spojeného kráľovstva, kde má bydlisko, a Rumunska, kde sa narodil, tvrdí, že vystavenie cestovného dokladu v súlade s jeho rodovou identitou mu umožní uplatniť svoje právo slobodne sa pohybovať a zdržiavať v Únii ako občan Únie.
33. Vnútroštátny súd sa teda v prvom rade pýta, či odmietnutie uznať občanovi Únie na účely aktualizácie jeho rodného listu zmenu jeho identity, ku ktorej došlo v štáte, v ktorom sa v tom čase uplatňovalo právo Únie, bolo z hľadiska práva Únie dôvodné. Na druhej strane žiada, aby Súdny dvor spresnil, aké dôsledky treba vyvodiť z vystúpenia Spojeného kráľovstva z Únie.
A. O spojitosti situácie, v ktorej občan Únie žiada o zápis svojej rodovej identity do svojho rodného listu, s právom Únie
34. Za súčasného stavu práva Únie neexistuje žiadna právna úprava ani judikatúra, ktoré by upravovali otázky týkajúce sa aktualizácie údajov v dokladoch o osobnom stave, pokiaľ ide o pohlavie alebo rodovú identitu, v členskom štáte narodenia občana Únie na základe dokladov vyhotovených alebo rozhodnutí prijatých v inom členskom štáte.
35. Po prvé treba pripomenúť, že sa neuplatňuje žiadne nariadenie o spolupráci v občianskoprávnych veciach. Osobný stav je výslovne vylúčený z pôsobnosti nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach,(23) a to od čias Dohovoru o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach(24). Predmet sporu nepatrí ani do pôsobnosti nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov [rozhodnutí – neoficiálny preklad] v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000(25).
36. Okrem toho, hoci normotvorca Únie zasiahol s cieľom uľahčiť pohyb dokladov o osobnom stave, neriešil ich účinky, ako to vyplýva z názvu nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/1191 zo 6. júla 2016 o podporovaní voľného pohybu občanov prostredníctvom zjednodušenia požiadaviek na predkladanie určitých verejných listín v Európskej únii a o zmene nariadenia (EÚ) č. 1024/2012(26). Toto nariadenie, ktorého právnym základom je najmä článok 21 ods. 2 ZFEÚ, upravuje viacjazyčné formuláre a všeobecné oslobodenie od vyššieho overenia v Únii. Otázka aktualizácie vnútroštátnych registrov osobného stavu sa v ňom nerieši, hoci bola predmetom bodu 4 Zelenej knihy Komisie s názvom Menej byrokracie pre občanov: Podpora voľného pohybu verejných listín uznávanie účinkov dokladov o osobnom stave(27).
37. Po druhé ustálená judikatúra Súdneho dvora v oblasti osobného stavu sa týka len priezviska a krstného mena, ktoré sú zapísané v dokladoch o osobnom stave. Súdny dvor rozhodol, že hoci pravidlá upravujúce zápis prvkov identity osoby patria do právomoci členských štátov, tieto štáty musia napriek tomu pri vykonávaní uvedenej právomoci dodržiavať právo Únie, a najmä ustanovenia ZFEÚ týkajúce sa práva slobodne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov, ktoré je priznané každému občanovi Únie.(28)
38. Po tretie Súdny dvor pripomenul, že „osobný stav jednotlivcov, pod ktorý spadajú pravidlá týkajúce sa manželstva a rodičovstva, [patrí] do právomoci členských štátov a právo Únie do tejto právomoci nezasahuje. Členské štáty sa teda môžu rozhodnúť vo svojom vnútroštátnom práve upraviť alebo neupraviť manželstvo pre osoby rovnakého pohlavia, ako aj ich rodičovstvo. Pri výkone tejto právomoci však musí každý členský štát dodržiavať právo Únie, a predovšetkým ustanovenia Zmluvy o FEÚ, ktoré priznávajú každému občanovi Únie právo voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov, pričom na tento účel uznajú osobný stav stanovený v inom členskom štáte v súlade s právom tohto štátu“(29).
39. Podľa ustálenej judikatúry tak spojitosť s právom Únie existuje v súvislosti so štátnymi príslušníkmi jedného členského štátu legálne sa zdržiavajúcimi na území iného členského štátu.(30) Každý občan Únie v takejto situácii sa teda môže domáhať práv súvisiacich s týmto postavením, najmä práv stanovených v článku 21 ods. 1 ZFEÚ, a to vrátane práv vo vzťahu k jeho členskému štátu pôvodu.(31)
40. V prejednávanej veci je nesporné, že žalobca ako občan Únie využil svoju slobodu pohybovať sa a zdržiavať sa v inom členskom štáte, ako je jeho členský štát pôvodu, v súlade s článkom 21 ZFEÚ a že nadobudol štátne občianstvo prvého uvedeného členského štátu.
41. Navyše tento žalobca vo svojom členskom štáte pôvodu uplatňuje práva nadobudnuté po tom, čo využil svoju slobodu pohybu v Spojenom kráľovstve, ktoré bolo v tom čase členským štátom Únie. A napokon odkedy tento štát už nemá toto postavenie, môže sa ako občan Únie voľne pohybovať na území Únie len na základe svojho rumunského štátneho občianstva s rumunskými dokladmi totožnosti a cestovnými dokladmi.(32)
42. Situácia žalobcu teda patrí do pôsobnosti práva Únie. Môže však túto analýzu spochybniť skutočnosť, že si uplatnil svoje práva v Rumunsku po vystúpení Spojeného kráľovstva z Únie?
B. Vplyv dohody o vystúpení
43. V prvom rade treba pripomenúť, že:
– Spojené kráľovstvo 31. januára 2020 vystúpilo z Únie a z Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu, a
– v súlade s článkom 2 písm. e) dohody o vystúpení v spojení s jej článkom 126 táto dohoda stanovuje prechodné obdobie od 1. februára 2020, t. j. od dátumu nadobudnutia účinnosti tejto dohody, do 31. decembra 2020. Počas tohto obdobia sa právo Únie uplatňovalo na Spojené kráľovstvo a v Spojenom kráľovstve podľa článku 127 ods. 1 prvého pododseku uvedenej dohody, pokiaľ sa v uvedenej dohode nestanovuje inak.
44. V druhom rade konštatujem, že:
– žiadne z ustanovení dohody o vystúpení nestanovuje výnimku zo zásady uvedenej v tomto článku 127 týkajúcu sa ustanovení práva Únie, ktoré sú uplatniteľné v spore vo veci samej, a
– v prejednávanej veci sa v inom členskom štáte uplatňujú účinky výkonu slobody pohybu v Spojenom kráľovstve, ktoré nastali pred vystúpením tohto členského štátu z Únie a pred skončením prechodného obdobia. Dňa 21. februára 2017 sa totiž v nadväznosti na konanie podľa deed poll zmenilo krstné meno žalobcu vo veci samej a občianske oslovenie a 29. júna 2020 bolo počas prechodného obdobia vydané GRC, teda dokument potvrdzujúci mužskú rodovú identitu.
45. Podľa môjho názoru z uvedeného treba vyvodiť, že GRC, ktoré bolo vydané počas prechodného obdobia, sa musí v dotknutom členskom štáte považovať za úradný dokument iného členského štátu(33) v súlade s právom Únie uplatniteľným ku dňu preskúmania žiadosti.
46. Táto kvalifikácia by nemala závisieť od konca prechodného obdobia a v dôsledku toho odo dňa, v ktorý sa dotknutá osoba domáha jej účinkov.(34) Teda obmedzenie slobody pohybu, ktoré uvádza žalobca,(35) pokiaľ ide o zamietnutie požiadavky na aktualizáciu jeho rodného listu, možno v zásade vyhodnotiť z hľadiska ustanovení článku 21 ZFEÚ.
47. Svojimi dvoma otázkami, ktoré treba podľa môjho názoru preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 21 ZFEÚ, ako aj články 7 a 45 Charty majú vykladať v tom zmysle, že bránia tomu, aby orgány členského štátu odmietli uznať a zapísať do rodného listu štátneho príslušníka tohto členského štátu, ktorý je rovnako britským štátnym príslušníkom, krstné meno a rodovú identitu, ku ktorým sa v súlade so zákonom prihlásil a ktoré boli nadobudnuté v Spojenom kráľovstve v čase, keď bol tento štát v čase prvého vyhlásenia ešte členom Únie a právo Únie bolo v čase druhého vyhlásenia ešte uplatniteľné, a to z dôvodu, že ustanovenie vnútroštátneho práva podmieňuje možnosť dosiahnuť takýto zápis uznaním zmeny pohlavia súdom prvého členského štátu.
48. Treba teda určiť, aké dôsledky v oblasti osobného stavu možno podľa práva Únie vyvodiť zo sporných dokladov.
C. O uznaní zmien krstného mena a rodovej príslušnosti, ku ktorým došlo v jednom členskom štáte, v oblasti osobného stavu v inom členskom štáte
49. Vzhľadom na podmienky uznania, v jednom členskom štáte, účinkov verejných listín, ktoré boli vydané v inom členskom štáte, v prvom rade poznamenávam, že vnútroštátny súd považuje za preukázané, že doklady, o ktoré ide vo veci samej, ktoré nie sú ani listinami o osobnom stave, ani súdnymi rozhodnutiami, sú platné a môžu mať v oblasti osobného stavu rovnaké účinky týkajúce sa totožnosti žalobcu,(36) ako sú účinky uznané britskými orgánmi, ktoré vydali nový cestovný pas a vodičský preukaz v nadväznosti na vyhlásenie o zmene krstného mena a občianskeho oslovenia (deed poll), pričom v súvislosti s GRC nebolo uvedené žiadne spresnenie.(37)
50. V druhom rade, pokiaľ ide o žiadosť o aktualizáciu rodného listu občana Únie, treba odkázať na rozhodnutia Súdneho dvora v oblasti osobného stavu, ktoré sa týkajú výlučne odmietnutia orgánov členského štátu uznať krstné meno alebo priezvisko nadobudnuté, za okolností podobných okolnostiam sporu vo veci samej, štátnym príslušníkom tohto členského štátu, ktorý využil svoje právo voľne sa pohybovať a ktorý má tiež štátnu príslušnosť iného členského štátu, pričom krstné meno alebo priezvisko sa určuje v súlade s pravidlami platnými v tomto poslednom uvedenom členskom štáte.(38)
51. Súdny dvor najprv konštatoval, že „meno a priezvisko osoby sú základným prvkom jej identity a súkromného života, ktorých ochrana je zaručená článkom 7 [Charty], ako aj článkom 8 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného 4. novembra 1950 v Ríme (ďalej len ,EDĽP‘)“. Súdny dvor tiež rozhodol, že hoci to článok 7 Charty výslovne neuvádza, krstné meno a priezvisko osoby sa napriek tomu týkajú súkromného a rodinného života tejto osoby ako prostriedok osobnej identifikácie a väzby na rodinu.(39)
52. Súdny dvor ďalej rozhodol, že odmietnutie uznať meno občana Únie, ktoré legálne získal v inom členskom štáte, môže narušiť uplatňovanie práva zakotveného v článku 21 ZFEÚ slobodne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov z dôvodu nejasností a ťažkostí, ktoré môžu vzniknúť v dôsledku rozporu medzi dvoma krstnými menami a priezviskami, ktoré sa vzťahujú na tú istú osobu na účely preukázania tak jej totožnosti, ako aj povahy jej rodinných vzťahov.(40)
53. Ak vnútroštátne právo obsahuje iné právne základy na vykonanie zmeny krstného mena a priezviska na žiadosť dotknutej osoby, Súdny dvor napokon rozhodol, že na to, aby sa považovali za zlučiteľné s právom Únie, nesmú znemožniť alebo nadmerne sťažiť výkon práv priznaných článkom 21 ZFEÚ. Navyše pri neexistencii právnej úpravy Únie v oblasti zmeny priezviska musia byť podmienky stanovené vnútroštátnym právom v súlade so zásadou ekvivalencie.(41)
54. V týchto rozhodnutiach založených na práve voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov, ktoré je priznané každému občanovi Únie, sa Súdny dvor vyslovil v prospech zosúladenia dokumentov o osobnom stave v jednom členskom štáte s priezviskom alebo krstným menom nadobudnutým v inom členskom štáte, a to buď na základe pravidiel prideľovania priezviska,(42) alebo na základe dobrovoľnej zmeny.(43)
55. Logika, o ktorú sa opiera táto judikatúra, spočíva v automatickom uznávaní priezviska alebo krstného mena nadobudnutého v inom členskom štáte a nie správneho alebo súdneho aktu, a to v kontexte vzájomnej dôvery medzi členskými štátmi a s cieľom zabezpečiť voľný pohyb dotknutej osoby v týchto štátoch. Táto logika je teda odlišná od logiky uznávania účinkov cudzieho aktu alebo rozsudku podľa metód medzinárodného práva súkromného,(44) ktoré by odôvodňovalo vypracovanie osobitných pravidiel na iných základoch, než je článok 21 ZFEÚ.(45)
56. Za týchto okolností treba určiť, za akých podmienok možno túto judikatúru uplatniť, pričom treba odlíšiť doklady, o ktoré ide v spore vo veci samej, keďže Súdny dvor už rozhodol o automatickom uznávaní nového krstného mena.
1. Zmena krstného mena
57. V prejednávanej veci, pokiaľ ide o zmenu krstného mena, ktorú žalobca dosiahol v Spojenom kráľovstve pred uznaním jeho rodovej identity, je nesporné, že krstné meno uvedené v britskom cestovnom pase a britskom vodičskom preukaze žalobcu nie je totožné s krstným menom zapísaným do matriky a rumunských administratívnych dokumentov. Rovnako ako vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Bogendorff(46), a a fortiori v prípade výberu nového krstného mena spojeného s krstným menom uvedeným v následnom vyhlásení týkajúcom sa rodovej identity, nie sú pochybnosti o tom, že rôznosť krstných mien, ktoré nosí tá istá osoba, môže tejto osobe spôsobiť vážne administratívne, pracovné a súkromné ťažkosti.
58. V dôsledku toho odmietnutie orgánov členského štátu uznať krstné meno tak, ako bolo získané v inom štáte, ktorý bol vtedy členom Únie, predstavuje obmedzenie slobôd, ktoré každému občanovi Únie priznáva článok 21 ZFEÚ.
59. Ani vnútroštátny súd, ani rumunská vláda neuvádzajú iný osobitný dôvod, ktorý by mohol odôvodniť odmietnutie uznania a zápisu krstného mena, ktoré nadobudol v Spojenom kráľovstve do rodného listu žalobcu, ako je uznanie rodovej identity, ktorému príslušné rumunské orgány odporujú.(47) Tento súd okrem toho necitoval žiadne iné osobitné ustanovenie týkajúce sa zmeny krstného mena, než je ustanovenie súvisiace so zmenou pohlavia. Navyše neposkytol žiadnu informáciu o postupe uznávania cudzieho rozhodnutia v súlade s právom Únie v oblasti priezviska alebo krstného mena.(48)
60. Napokon za okolností sporu vo veci samej skutočnosť, že uznanie nového krstného mena je spojené s uznaním rodovej identity, nerešpektuje zásadu efektivity a nezabezpečuje ochranu práv, ktoré žalobcovi vyplývajú z práva Únie, a najmä z článku 21 ZFEÚ.(49) Vnútroštátny súd navyše nemôže odmietnutie zmeny krstného mena odôvodniť verejným poriadkom ani rovnosťou zaobchádzania.(50)
61. V dôsledku toho zastávam názor, že vzhľadom na tieto okolnosti neexistuje nijaká ťažkosť, pokiaľ ide o aktualizáciu rodného listu žalobcu, v tom, aby sa oddelilo uznanie zmeny krstného mena od uznania zmeny rodovej príslušnosti, aj keby sa krstné meno javilo ako spojené s inou rodovou príslušnosťou, ako je tá, s ktorou sa sociologicky spája pohlavie zaregistrované pri narodení.
62. Okrem toho zastávam názor, že v tejto situácii treba na účely posúdenia významu rozhodnutia o automatickom uznaní nového krstného mena prekročiť skutkový rámec, o ktorom Súdny dvor rozhoduje, a predstaviť si, že takéto uznanie môže mať vplyv na iné doklady o osobnom stave, ako sú dokumenty rodinných príslušníkov dotknutej osoby, v ktorých je uvedené krstné meno predchádzajúce zmene, a to najmä sobášny list, osvedčenie o registrovanom partnerstve alebo rodný list dieťaťa.
63. Zastávam názor, že ak to stanovujú pravidlá týkajúce sa osobného stavu, uznanie nového krstného mena musí mať účinky bez výhrad o to viac, že nemení identitu dotknutých tretích osôb, na rozdiel od uznania zmeny priezviska, ktoré si zvolil alebo nadobudol manželský partner alebo ktoré prešlo na deti. Ak by naopak nedošlo k následnému zosúladeniu, viedlo by to k vzájomnému nesúladu medzi rôznymi dokladmi o osobnom stave, ktorý by bránil výkonu práv vyplývajúcich z článku 21 ZFEÚ, ak by ich rodinní príslušníci chceli využiť na základe rodinných väzieb, ktoré by museli odôvodňovať.
64. V dôsledku vyšše uvedeného by sa podľa môjho názoru rozsah odpovede Súdneho dvora nemal obmedzovať na rodný list dotknutej osoby. Vo všeobecnosti sa teda článok 21 ZFEÚ má vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby orgány členského štátu odmietli zapísať do matriky krstné meno, ktoré štátny príslušník tohto členského štátu nadobudol v inom členskom štáte, ktorého je tiež štátnym príslušníkom, na základe ustanovenia vnútroštátneho práva, ktoré podmieňuje možnosť dosiahnuť takýto zápis uznaním zmeny pohlavia súdom prvého uvedeného členského štátu.
2. Zmena rodovej príslušnosti
65. V prejednávanej veci je novou otázkou, o ktorej má Súdny dvor rozhodnúť, to, či je možné v každom ohľade preniesť na tento prípad jeho judikatúru týkajúcu sa osobného stavu v súvislosti s cezhraničnými účinkami nadobudnutia mena v členskom štáte.
a) Analógia s judikatúrou Súdneho dvora týkajúcou sa mena
66. Na úvod treba zdôrazniť, že hoci v rozsudku z 26. júna 2018, MB (Zmena pohlavia a starobný dôchodok)(51), Súdny dvor uviedol, že „právo Únie… nezasahuje do právomoci členských štátov v oblasti osobného stavu osôb a právneho uznávania zmeny pohlavia osoby“(52), predmetom veci, v ktorej bolo vydané toto rozhodnutie nebolo právne uznanie rodovej identity, v danom členkom štáte, nadobudnutej v inom členskom štáte.(53)
67. Treba preto rozhodnúť, či sa sama judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa automatického uznávania, v členskom štáte, zmeny prvku identity občana Únie, konkrétne jeho mena, na účely jeho zápisu do matriky v inom členskom štáte, má uplatniť za rovnakých podmienok, pokiaľ ide o uvedenie pohlavia v rodnom liste.
68. V úvode analýzy by sa mohla vyžadovať kladná odpoveď, ktorá by prevzala rovnaké znenie ako v rozsudku Freitag(54), a to z troch dôvodov.
69. Predovšetkým, vo väčšej časti členských štátov(55) je označenie pohlavia konštitutívnym prvkom identity osoby, rovnako ako priezvisko a krstné meno.(56) Toto označenie je spojené najčastejšie s pohlavím zapísaným v rodnom liste,(57) rovnako ako niekedy aj priezvisko.(58)
70. Základy uznania nového priezviska alebo krstného mena na účely ich zápisu do matriky, teda požiadavky vyplývajúce z článku 21 ZFEÚ a práva na rešpektovanie súkromného života, ktorých ochrana je zakotvená v článku 7 Charty, ako aj v článku 8 EDĽP,(59) vyžadujú, aby nebol občan Únie zbavený podstaty práv, ktoré mu priznáva jeho postavenie, a to vo všetkých aspektoch jeho identity.
71. Okrem toho je takéto riešenie v súlade s už ustálenou judikatúrou ESĽP, ktorá je založená na článku 8 EDĽP a týka sa rešpektovania rodovej identity.(60)
72. Je pravda, že tento súd sa nevyjadril k prípadom uznania rozhodnutí o zmene priezviska alebo pohlavia,(61) ale opakovane potvrdil, že rešpektovanie súkromného alebo rodinného života ukladá štátu pozitívny záväzok zaručiť toto rešpektovanie prijatím opatrení s cieľom uznať tak zmenu priezviska alebo mena,(62) ako aj zmenu rodovej identity(63) a vyvodiť z toho dôsledky v oblasti osobného stavu.
73. Treba tiež konštatovať, že 25 z 27 členských štátov upravuje konania o zmene osobného stavu s cieľom zmeniť zákonom uznanú identitu získanú pri narodení v dôsledku individuálnej voľby týkajúcej sa rodovej príslušnosti,(64) čo potvrdzuje, že navrhované riešenie je relevantné na základe zásad uvedených v bode 70 vyššie, s použitím analógie s judikatúrou týkajúcou sa priezviska.
74. Dodávam, že neexistencia právnej úpravy v členskom štáte, ktorej predmetom by bolo uznanie vyhlásenia o zmene rodovej príslušnosti, podľa môjho názoru nepredstavuje prekážku z hľadiska článku 21 ZFEÚ, a to z dôvodu pozitívneho záväzku vyplývajúceho z judikatúry ESĽP(65) a možnosti analogicky uplatniť rozsudok Grunkin a Paul. V tomto rozhodnutí sa Súdny dvor vyjadril k uznaniu priezviska dieťaťa zloženého z priezvisk jeho otca a matky, hoci nemecké právo takéto dvojité priezvisko neupravuje.(66)
75. Pokiaľ ide napokon o odôvodnenia obmedzenia slobody pohybu preskúmavané Súdnym dvorom, tento sa vyjadril najmä k cieľu zabrániť, v prípade dobrovoľnej zmeny priezviska, obchádzaniu vnútroštátneho práva v oblasti osobného stavu tým, že sa len na tento účel uplatní sloboda pohybu a uplatnia sa práva, ktoré z tejto slobody vyplývajú. Pri tejto príležitosti pripomenul, že v bode 24 rozsudku z 9. marca 1999, Centros(67), už rozhodol, že členský štát je oprávnený prijať opatrenia, ktorých cieľom je zabrániť tomu, aby sa niektorí z jeho štátnych príslušníkov prostredníctvom možností zavedených Zmluvou snažili zneužívajúcim spôsobom obísť pôsobnosť svojej vnútroštátnej právnej úpravy a aby sa osoby podliehajúce súdnej právomoci nemohli podvodne alebo zneužívajúcim spôsobom dovolávať právnych noriem Únie.(68)
76. V tomto ohľade je v oblasti uznávania rodovej identity nevyhnutné zohľadniť skutočnosť, že právna úprava členských štátov je v súčasnosti menej konsolidovaná ako právna úprava týkajúca sa zmeny priezviska v okamihu, kedy sa Súdny dvor vyjadril.(69) Určité členské štáty predpokladajú postup sebaurčenia,(70) zatiaľ čo v iných členských štátoch boli z dôvodu judikatúry ESĽP(71) požiadavky na predloženie dôkazov zmenené, či dokonca zrušené.(72)
77. Táto rôznorodosť uplatniteľných hmotnoprávnych predpisov v prípade zmeny rodovej príslušnosti nemôže viesť k tomu, aby sa pripustili vážne dôvody pre neuznanie zmeny rodovej identity.(73) Keďže ide o účinky práv spojených s občianstvom, táto rôznorodosť odôvodňuje len zvýšenú ostražitosť z hľadiska podmienok, za akých sa tieto práva vykonávajú tak, aby sa predišlo akémukoľvek zneužitiu.
78. V dôsledku toho, ako bolo uvedené na pojednávaní, považujem za vhodné, aby sa na účely vylúčenia rizika zneužitia mohlo vyžadovať splnenie podmienok pobytu alebo štátnej príslušnosti,(74) ktoré slúžia na overenie existencie úzkych väzieb s členským štátom, v ktorom k takejto zmene došlo.(75)
79. Pokiaľ ide o uplatnenie vyššie uvedených zásad vo veci samej, poznamenávam, že jediným odôvodnením odmietnutia uznať a zapísať v predmetnom rodnom liste, bez akéhokoľvek konania, zmenu rodovej príslušnosti v nadväznosti na vyhlásenie o rodovej identite, ktoré je uvedené v návrhu na začatie prejudiciálneho konania,(76) je odôvodnenie založené na existencii iných právnych základov umožňujúcich dosiahnuť zmenu pohlavia v Rumunsku.
80. Ako však uviedol vnútroštátny súd, rozsudok X a Y v. Rumunsko,(77) preukázal, že toto vnútroštátne konanie nemožno považovať za zlučiteľné s právom Únie, keďže znemožňuje alebo nadmerne sťažuje uplatňovanie práv priznaných článkom 21 ZFEÚ.(78)
81. Súdny dvor by preto mohol vzhľadom na okolnosti sporu vo veci samej, rovnako ako v predchádzajúcich rozsudkoch týkajúcich sa priezviska občana Únie, dospieť k záveru, že odmietnutie rumunských orgánov uznať rodovú identitu získanú v Spojenom kráľovstve v čase, kedy sa právo Únie ešte uplatňovalo, predstavuje neodôvodnené obmedzenie slobôd, ktoré sú v článku 21 ZFEÚ priznané každému občanovi Únie.
82. V druhom kroku analýzy však nevyhnutné posúdenie všeobecného dosahu takéhoto rozhodnutia, ktoré je založené na rovnakých základoch, ako sú rozhodnutia judikatúry Súdneho dvora v oblasti priezviska, vedie k tomu, že sa treba pýtať na prípadné obmedzenia, ktoré by vyžadovali osobitné účinky uvedenia pohlavia v rodnom liste v oblasti osobného stavu.
b) Mali by sa stanoviť obmedzenia na účel uplatnenia judikatúry týkajúcej sa priezviska?
83. Uvedenie pohlavia v rodnom liste má osobitné účinky v oblasti osobného stavu. Aké prípadné dôsledky z uvedeného treba vyvodiť vzhľadom na najnovšie rozhodnutia Súdneho dvora týkajúce sa podmienok, za ktorých musia mať doklady o osobnom stave pochádzajúce z jedného členského štátu účinky v inom členskom štáte, teda konkrétne rozsudky Coman a i. a Pančarevo?
1) O osobitných účinkoch uvedenia pohlavia v dokladoch o osobnom stave na postavenie fyzickej osoby
84. Vo veciach osobného stavu má vyhlásenie o sexuálnej identite účinky, ktoré priezvisko nemá. Je pravda, že zmena priezviska môže reťazovo zmeniť priezvisko osôb, na ktoré bolo priezvisko prenesené alebo ktoré si tieto osoby vybrali.(79) V porovnaní s tým však vyhlásenie o rodovej identite nemožno považovať za prejav vôle, ktorá sa obmedzuje na identitu dotknutej osoby.
85. Týmto vyhlásením sa totiž mení osobný stav aj rodinný stav dotknutej osoby. Možno sa ho teda dovolávať pri výkone práv, ktoré zostávajú spojené s rozdielom pohlaví (manželstvo, rodičovstvo, dôchodok(80), zdravie, športové súťaže atď.)
86. V dôsledku toho, keďže aktualizácia dokladov o osobnom stave je odôvodnená cieľom zaručiť práva dotknutého občana a jeho rodinných príslušníkov(81) spojené s voľným pohybom, je nevyhnutné skúmať, ako v prípade zmeny krstného mena,(82) reťazové účinky takéhoto zápisu vyhlásenia o rodovej identite uznaného v členskom štáte na iné doklady o osobnom stave, ako sú sobášne listy alebo rodné listy detí vydané pred takýmto vyhlásením(83) v tom istom členskom štáte alebo v iných členských štátoch, ako to ilustrujú rozsudky Coman a i. a Pančarevo.
2) O vlastných účinkoch vyhlásenia o rodovej identite získaného v inom členskom štáte na uznanie a zápis rodovej identity do matriky
87. Z rozsudkov Coman a i. a Pančarevo vyvodzujem, že Súdny dvor dbal na dodržiavanie zásady, podľa ktorej právo Únie nezasahuje do právomoci členských štátov v oblasti zápisov do matriky takých údajov, ktoré by mali za následok uznanie inštitúcie manželstva osôb rovnakého pohlavia alebo rodičovstva dvoch rodičov rovnakého pohlavia. V poslednom uvedenom prípade bola jasne pripomenutá neexistencia povinnosti členských štátov v oblasti osobného stavu.(84)
88. Domnievam sa preto, že otázka účinkov uznania dokumentov alebo rozhodnutí týkajúcich sa označenia pohlavia vyhotovených v jednom členskom štáte v inom členskom štáte sa ukazuje z iného uhla pohľadu, než akým sa zaoberal Súdny dvor v súvislosti s priezviskom.(85)
89. V rozsudku Coman a i., hoci Súdny dvor uznal povinnosť členského štátu uznať manželstvo osôb rovnakého pohlavia uzavreté v inom členskom štáte v súlade s právom tohto štátu, spresnil, že toto manželstvo musí byť uznané výlučne na účely priznania odvodeného práva na pobyt štátnemu príslušníkovi tretieho štátu, ale že z tejto povinnosti uznania nevyplýva, že by uvedený členský štát musel upraviť vo svojom vnútroštátnom práve inštitúciu manželstva medzi osobami rovnakého pohlavia.(86)
90. V rozsudku Pančarevo Súdny dvor rozhodol, že orgány členského štátu musia vystaviť preukaz totožnosti alebo cestovný pas svojmu štátnemu príslušníkovi na základe rodného listu vystaveného v inom členskom štáte nezávisle od vystavenia nového rodného listu vo vnútroštátnej matrike, pričom musí byť uznaný rodný list vystavený v inom členskom štáte.(87)
91. V týchto dvoch rozsudkoch Súdny dvor vyhlásil svoje rozhodnutie v nadväznosti na svoju ustálenú judikatúru týkajúcu sa cezhraničných účinkov prideleného alebo zvoleného priezviska. Pripomenul právomoc členských štátov v oblasti osobného stavu jednotlivcov(88) a povinnosť zaručiť práva vyplývajúce z článku 21 ZFEÚ, pričom tieto ukladajú povinnosť uznať manželstvo osôb rovnakého pohlavia(89) alebo rodičovský vzťah voči osobám rovnakého pohlavia, zaregistrovaný v inom členskom štáte.(90) V tomto naposledy uvedenom prípade doklad o osobnom stave vystavený v členskom štáte preukazoval existenciu rodičovského vzťahu výlučne na účely vystavenia cestovného dokladu iným členským štátom jeho štátnym príslušníkom,(91) bez akéhokoľvek vplyvu na matriku tohto členského štátu.
92. Vzhľadom na uvedené rozsudky preto podľa môjho názoru musí stanoviť určité obmedzenia riešenie, ktoré treba prijať v oblasti uznávania a zápisu zmeny rodovej príslušnosti do matriky v nadväznosti na vyhlásenie o rodovej identite získané v inom členskom štáte, založené na dvojakej požiadavke osobnej autonómie(92) a slobody pohybu občanov Únie.(93)
93. Toto riešenie by spočívalo v obmedzení povinnosti členských štátov zaregistrovať zmenu prvkov totožnosti jednotlivca podľa zvolenej rodovej príslušnosti len v jeho rodnom liste, ak môže mať táto zmena vplyv na iné doklady o osobnom stave. Odpoveď Súdneho dvora vnútroštátnemu súdu vo všeobecnosti obmedzuje účinky zásad vyplývajúcich z článku 21 ZFEÚ v oblasti osobného stavu na identifikačné prvky dotknutej osoby,(94) ktoré slúžia najmä na jej pohyb na území Únie, konkrétne na účely vydania preukazu totožnosti alebo cestovného pasu.(95)
94. Uvedené riešenie by malo ten následok, že aktualizácia dokladov o osobnom stave týkajúcich sa rodinných príslušníkov dotknutej osoby by nebola podľa práva Únie povinná, keďže táto aktualizácia by znamenala následné uznanie manželstva osôb rovnakého pohlavia(96) alebo rodičovských vzťahov založených vo vzťahu k rodičom rovnakého pohlavia(97) v matrikách, ktoré nemožno uložiť členským štátom na základe uplatnenia práva Únie.
95. Z tohto hľadiska by sa nástroj na zmiernenie nesúladu medzi dokladmi o osobnom stave partnerov alebo členov tej istej rodiny, založený na článku 21 ZFEÚ, ktorý už Súdny dvor ustanovil, mohol upraviť v tom zmysle, že vyhlásenie o rodovej identite by malo účinky na údaje vyplývajúce z už existujúcich dokladov o osobnom stave len pri vydávaní preukazu totožnosti, dokladu o pobyte alebo cestovného pasu v súlade s judikatúrou Súdneho dvora v rozsudkoch Coman a i. a Pančarevo.
96. Je pravda, že toto riešenie nie je uspokojivé z hľadiska práva na rešpektovanie rodinného života a najlepšieho záujmu dieťaťa, keďže transrodová osoba musí byť schopná preukázať svoje rodičovské väzby uvedené v dokladoch o osobnom stave. Zastávam totiž názor, že hoci oddelenie vystavenia administratívneho dokladu od vedenia matriky si možno predstaviť na účely opustenia územia, ktorého je občan štátnym príslušníkom, nespĺňa požiadavku života bez administratívnych ťažkostí v prípade jeho návratu.(98)
97. Pokiaľ je však uznanie zmeny týkajúcej sa identity občana Únie, ku ktorej došlo v členskom štáte, v inom členskom štáte založené na článku 21 ZFEÚ, iba členské štáty majú právomoc definovať dôsledky v oblasti osobného stavu, ktoré by vyplynuli zo zosúladenia všetkých dokladov o osobnom stave.(99)
98. ESĽP sa tiež domnieva, že je potrebné nájsť rovnováhu medzi verejnými záujmami, o ktoré ide v rámci právnej úpravy osobného stavu,(100) a uznaním rodovej identity osôb.(101) V tejto súvislosti je potrebné zohľadniť rôzne požiadavky v členských štátoch.(102)
99. V dôsledku toho zastávam názor, že článok 21 ZFEÚ by sa mal vykladať v tom zmysle, že bráni tomu, aby príslušné orgány členského štátu odmietli uznať a zapísať, bez osobitného konania, do rodného listu štátneho príslušníka tohto členského štátu jeho rodovú identitu nadobudnutú v inom členskom štáte, ktorého je tiež štátnym príslušníkom. Existencia konania o zmene pohlavia alebo rodovej príslušnosti vo vnútroštátnom práve takéto zamietnutie nemôže odôvodniť.
100. Vzhľadom na všetky uvedené skutočnosti týkajúce sa zmeny krstného mena a rodovej príslušnosti, ku ktorým došlo v inom členskom štáte, a vzhľadom na okolnosti vo veci samej navrhnem Súdnemu dvoru odpoveď na otázky vnútroštátneho súdu v oblasti osobného stavu obmedzené na rodný list dotknutého občana Únie, ktorá bude formulovaná všeobecne a ktorá bude doplnená o konštatovanie o tom, že na uvedené nemá vplyv vystúpenie Spojeného kráľovstva z Únie.
V. Návrh
101. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Judecătoria Sectorului 6 București (Súd prvého stupňa pre obvod 6 Bukurešť, Rumunsko), takto:
1. Článok 21 ZFEÚ, ako aj články 7 a 45 Charty základných práv Európskej únie
treba vykladať v tom zmysle, že:
bránia tomu, aby orgány členského štátu odmietli uznať a zapísať do rodného listu štátneho príslušníka tohto členského štátu krstné meno a rodovú identitu, ku ktorej sa v súlade so zákonom prihlásil a nadobudol ju v inom členskom štáte, ktorého je tiež štátnym príslušníkom.
Súdne alebo správne konania o zmene pohlavia alebo rodovej príslušnosti nemôžu byť prekážkou takéhoto automatického uznávania.
Naproti tomu právo Únie nezasahuje do právomoci členských štátov stanoviť vo svojom vnútroštátnom práve účinky tohto uznania a zápisu do iných dokladov o osobnom stave, ako aj v oblasti osobného stavu, na ktoré sa vzťahujú pravidlá týkajúce sa manželstva a rodičovstva.
2. Skutočnosť, že žiadosť o uznanie a zápis zmeny mena a rodovej príslušnosti dosiahnutých v Spojenom kráľovstve do matriky bola podaná v členskom štáte Únie v čase, keď sa na Spojené kráľovstvo už neuplatňovalo právo Únie, je irelevantná.
1 Jazyk prednesu: francúzština.
i Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
2 Ďalej len „Charta“.
3 Ide o Direcția de Evidență a Persoanelor Cluj, Serviciul stare civilă (Matričný úrad Kluž – služba pre osobný stav, Rumunsko) (ďalej len „Matričný úrad Kluž“); Direcția pentru Evidența Persoanelor și Administrarea Bazelor de Date din Ministerul Afacerilor Interne (Riaditeľstvo pre register osôb a správu databáz Ministerstva vnútra, Rumunsko) a Municipiul Cluj‑Napoca (mesto Kluž-Napoca, Rumunsko).
4 Zdôrazňujem, že predmetom sporu nie je oprava údaja o pohlaví v rodnom liste, ale zápis uznania vyhlásenia o rodovej identite do rodného listu, teda tvrdenia o presvedčení o odlišnej rodovej príslušnosti, ako je rodová príslušnosť zodpovedajúca pohlaviu určenému pri narodení, potvrdeného osvedčením. Ide teda o rozlišovanie v oblasti osobného stavu medzi „morfologickou referenciou a psychosociálnym vnímaním“ (pozri GALLUS, N.: L’enregistrement du nouveau sexe de la personne transgenre – L’évolution en droit belge: entre l’exigence du respect de la vie privée et la sécurité juridique de l’organisation de l’état civil. In: Revue trimestrielle des droits de l’homme. Bruxelles: Nemesis, 2023, č. 133, s. 247 až 264, najmä s. 252). Pozri tiež správu Generálneho riaditeľstva pre spravodlivosť a spotrebiteľov Európskej komisie, Legal gender recognition in the EU: the journeys of trans people towards full equality, jún 2020, bod 1.6.3, s. 27 a 28. Pozri tiež MORON‑PUECH, B.: Regards comparatistes sur la mention du sexe à l’état civil pour les personnes transgenres et intersexuées. In: COURDURIÈS, J., DOURLENS, C., HÉRAULT, L.: État civil et transidentité – Anatomie d’une relation singulière: genre, identité, filiation. Aix‑en‑Provence: Presses universitaires de Provence, 2021, s. 211 až 249, najmä s. 214 až 217. Trojjazyčný glosár (angličtina, francúzština, nemčina) sa nachádza v prílohe II k správe International Lesbian, Gay, Bisexual, Trans and Intersex Association (ILGA) Europe, Report on ,transsexuality and international private law‘, ktorá je k dispozícii na: https://transexualia.org/wp‑content/uploads/2015/03/Legal_ilgalaw.pdf. Pokiaľ ide o ďalší glosár vo francúzskom alebo anglickom jazyku, pozri glosár Európskej komisie proti rasizmu a intolerancii Rady Európy.
5 Navrhujem, aby Súdny dvor používal tento pojem, keďže vyjadruje skutočnosť, že osoba sa stáva nositeľom práva alebo oprávnenou na základe nového stavu.
6 Ú. v. EÚ L 29, 2020, s. 7 (ďalej len „dohoda o vystúpení“).
7 Ú. v. EÚ L 29, 2020, s. 1.
8 Monitorul Oficial al României, časť I, č. 282 z 11. novembra 1996.
9 Monitorul Oficial al României, časť I, č. 68 z 2. februára 2003. Ako potvrdzuje článok 411 zákona č. 119/1996, ktorý tento článok nahrádza od 2. mája 2022, pojem „meno“ treba chápať tak, že zahŕňa priezvisko alebo krstné meno.
10 Pozri vzory dokladov o osobnom stave v prílohe k zákonu č. 119/1996. Článok 14 ods. 3 Normele metodologice de aplicare unitară a dispozițiilor legale privind evidența, domiciliul, reședința și actele de identitate ale cetățenilor români (metodologické predpisy na jednotné uplatňovanie právnych predpisov týkajúcich sa registra obyvateľov, trvalého pobytu, bydliska a dokladov totožnosti osôb s rumunským občianstvom), schválené Hotărârea Guvernului nr. 1375/2006 (rozhodnutie vlády č. 1375/2006), zo 4. októbra 2006 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 851 zo 17. októbra 2006) vysvetľuje, ako sa toto číslo tvorí. Prvé číslo označuje pohlavie a storočie narodenia. Číslo 1 je pridelené osobám mužského pohlavia narodeným v rokoch 1900 až 1999, zatiaľ čo číslo 2 je pridelené osobám ženského pohlavia narodeným v rokoch 1900 až 1999. Za obdobie 2000 – 2099 sú to čísla 5 a 6 v uvedenom poradí.
11 Pozri Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 97/2005 privind evidența, domiciliul, reședința și actele de identitate ale cetățenilor români (mimoriadne nariadenie vlády č. 97/2005 o registri osôb, trvalého pobytu, bydliska a dokladoch totožnosti osôb s rumunským občianstvom) zo 14. júla 2005 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 641 z 20. júla 2005) a Hotărârea Guvernului nr. 557/2006 privind stabilirea datei de la care se pun în circulaţie paşapoartele electronice, precum și a formei și conținutului acestora (rozhodnutie vlády č. 557/2006 stanovujúce deň zavedenia elektronických cestovných pasov, ako aj ich podobu a obsah) z 26. apríla 2006 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 376 z 2. mája 2006).
12 Podrobnosti o súčasnej právnej úprave a praxi sú uvedené na: https://uk.westlaw.com/Document/I5F92B790E42311DAA7CF8F68F6EE57AB/View/FullText.html?originationContext=document&transitionType=DocumentItem&vr=3.0&rs=PLUK1.0&contextData=(sc.Search)&firstPage=true a https://www.gov.uk/apply‑gender‑recognition‑certificate.
13 Ďalej len „GRC“.
14 Pozri zápis uvedený na GRC pripojenom k spisu týkajúceho sa konania vo veci samej [„Warning: A certificate is not evidence of identity“ (Pozor: osvedčenie nepredstavuje dôkaz totožnosti) (voľný preklad)], ako aj rozsudok ESĽP z 19. januára 2021, X a Y v. Rumunsko (CE:ECHR:2021:0119JUD000214516, § 32), ďalej len „rozsudok X a Y v. Rumunsko“.
15 Pozri podrobnosti v praxi na: https://www.gov.uk/change‑name‑deed‑poll.
16 Navrhujem, aby Súdny dvor používal pojem „žalobca“ z toho dôvodu, že zmena rodovej príslušnosti bola právne uznaná v členskom štáte.
17 Ďalej len „ESĽP“.
18 Žalobca poukázal na rozsudok X a Y v. Rumunsko.
19 (C‑148/02, ďalej len „rozsudok Garcia Avello“, EU:C:2003:539).
20 (C‑353/06, ďalej len „rozsudok Grunkin a Paul“, EU:C:2008:559).
21 (C‑541/15, ďalej len „rozsudok Freitag“ , EU:C:2017:432).
22 (C‑490/20, ďalej len „rozsudok Pančarevo“, EU:C:2021:1008).
23 Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1. Pozri článok 1 ods. 2 tohto nariadenia.
24 Dohovor podpísaný v Bruseli 27. septembra 1968 (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32), zmenený neskoršími dohovormi o pristúpení nových členských štátov k tomuto dohovoru (Ú. v. ES C 27, 1998, s. 1).
25 Ú. v. EÚ L 338, 2003, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 243. To isté platí pre nariadenie Rady (EÚ) 2019/1111 z 25. júna 2019 o právomoci a uznávaní a výkone rozhodnutí v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností a o medzinárodných únosoch detí (Ú. v. EÚ L 178, 2019, s. 1), ktorým sa s účinnosťou od 1. augusta 2022 zrušilo nariadenie č. 2201/2003.
26 Ú. v. EÚ L 200, 2016, s. 1.
27 KOM(2010) 747 v konečnom znení. Pozri MIRISCH‑KRUEGER, M.: Filling the Legal Void in Interstate Legal Gender Recognition in the European Union: A U.S. Style Full Faith and Credit Clause and Coman‑Based Approach. In.: Southwestern Journal of International Law, zv. 28, č. 1, 2022, s. 210 až 229, najmä s. 213, pokiaľ ide o konštatovanie neexistencie rovnakých právnych predpisov v oblasti právneho uznávania rodovej príslušnosti. Pre vysvetlenie rôznych riešení, ktoré má normotvorca Únie k dispozícii, pozri tiež s. 216 a nasl. Pozri najmä s. 217 a nasl. [oddiel II, B, s názvom Prijatie doložky o úplnom uznávaní v Európe v prospech medzištátneho uznávania rodovej príslušnosti (voľný preklad)], pokiaľ ide o analýzu inšpirovanú americkým právom (článok IV ods. 1 Ústavy), v prospech vyjadrenia základnej zásady vzájomnej dôvery v Únii na účely automatického uznávania rodovej identity medzi členskými štátmi.
28 Pozri rozsudok Freitag [bod 33, v ktorom sú citované rozsudky Garcia Avello (bod 25); Grunkin a Paul (bod 16); z 22. decembra 2010, Sayn‑Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, body 38 a 39); z 12. mája 2011, Runevič‑Vardyn a Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, bod 63), ako aj z 2. júna 2016, Bogendorff von Wolffersdorff (C‑438/14, ďalej len „rozsudok Bogendorff“, EU:C:2016:401, bod 32)].
29 Rozsudok Pančarevo [bod 52, ktorý odkazuje na rozsudok z 5. júna 2018, Coman a i. (C‑673/16, ďalej len „rozsudok Coman a i.“ , EU:C:2018:385, body 36 až 38, ako aj citovaná judikatúra)].
30 Pozri rozsudky Garcia Avello (bod 27) a Freitag (bod 34).
31 Pozri v tomto zmysle rozsudky Coman a i. (bod 31 a citovaná judikatúra), ako aj Pančarevo (bod 42).
32 Pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. júna 2022, Préfet du Gers et Institut national de la statistique et des études économiques (C‑673/20, EU:C:2022:449, body 55 až 58 a 79).
33 K tejto kvalifikácii pozri rozsudok zo 14. marca 2024, Komisia/Spojené kráľovstvo (Rozsudok Najvyššieho súdu) (C‑516/22, EU:C:2024:231, bod 53).
34 Pozri analogicky, pokiaľ ide o účinky aktov prijatých pred pristúpením štátu k Únii, rozsudok z 12. mája 2011, Runevič‑Vardyn a Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, bod 55).
35 Pozri bod 25 vyššie.
36 V tejto súvislosti poukazujem na to, že jediným rozhodnutím Súdneho dvora, v ktorom sú uvedené informácie týkajúce sa druhu predkladaného dokladu o osobnom stave, jeho vyššom overení a preklade, je rozsudok Pančarevo (bod 20). Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Freitag, dotknutá osoba predložila svoj cestovný pas (bod 20). Žiadne konkrétne informácie o dokumentoch predložených nemeckým orgánom nie sú uvedené v rozsudku Bogendorff, ktorého bod 15 spresňuje, že zmena krstného mena a priezviska vyplýva z vyhlásenia (deed poll). V rozsudku Grunkin a Paul bolo predmetom sporu meno nemeckého dieťaťa, ktoré bolo zapísané v jeho rodnom liste vydanom v Dánsku.
37 Pozri pre porovnanie, pokiaľ ide o vyhlásenie (deed poll), rozsudok Bogendorff (bod 15), a pokiaľ ide o konečnú povahu GRC, rozsudok z 26. júna 2018, MB (Zmena pohlavia a starobný dôchodok) (C‑451/16, EU:C:2018:492, bod 11). Na pojednávaní žalobca uviedol, že jeho vyhlásenie (deed poll) bolo zaregistrované vo februári 2017 a že vzhľadom na to, že nebol ženatý, získal konečné osvedčenie o uznaní rodovej príslušnosti. Pozri článok 4 ods. 2 zákona z roku 2004 o uznaní rodovej príslušnosti.
38 Pozri rozsudky Bogendorff a Freitag. Následne Súdny dvor vydal dve rozhodnutia o osobnom stave, ktoré sa týkali manželstva alebo narodenia občana Únie zaregistrovaného v inom členskom štáte. Z toho však nemožno vyvodiť nijaký argument týkajúci sa povinností v oblasti vedenia matriky. Tieto rozhodnutia sa týkajú administratívnych dôsledkov, ktoré musia mať v jednom členskom štáte doklady o osobnom stave vydané v inom členskom štáte. Sú nezávislé od registrácie, bez ohľadu na jej formu, orgánom zodpovedným za vedenie matriky v prvom členskom štáte [pozri rozsudky Coman a i. (bod 45, posledné dve vety), a Pančarevo (bod 57)]. Pozri tiež body 89 až 91 vyššie.
39 Pozri rozsudok Bogendorff (bod 35). Súdny dvor poukázal, pokiaľ ide o článok 8 EDĽP, na rozsudky z 22. decembra 2010, Sayn‑Wittgenstein (C‑208/09, EU:C:2010:806, bod 52 a citovaná judikatúra), ako aj z 12. mája 2011, Runevič‑Vardyn a Wardyn (C‑391/09, EU:C:2011:291, bod 66).
40 Pozri rozsudok Freitag (body 36 a 37, ako aj citovaná judikatúra). Pozri tiež, pokiaľ ide o krstné meno, rozsudok Bogendorff (bod 38).
41 Pozri rozsudok Freitag (body 41 a 42).
42 Pozri rozsudky Garcia Avello a Grunkin a Paul.
43 Pozri rozsudky Bogendorff a Freitag.
44 Pozri v tejto súvislosti bod 36 vyššie. Pozri tiež k metóde uznávania JAULT‑SESEKE, F., PATAUT, E.: Le citoyen européen et son nom. In: Europa als Rechts‑ und Lebensraum: Liber amicorum für Christian Kohler zum 75. Geburtstag. Bielefeld: Gieseking Verlag, 2018, s. 371 až 384, najmä s. 377, ako aj GÖSSL, S., MELCHER, M.: Recognition of a status acquired abroad in the EU. – A challenge for national laws from evolving traditional methods to new forms of acceptance and bypassing alternatives. In.: Cuadernos de derecho transnacional. Madrid: Université Carlos III de Madrid, 2022, zv. 14, č. 1, s. 1012 až 1043, najmä s. 1041.
45 Pozri napríklad Dohovor Medzinárodnej komisie pre osobný stav (CIEC) č. 29 o uznávaní rozhodnutí konštatujúcich zmenu pohlavia, prijatý na Valnom zhromaždení v Lisabone 16. septembra 1999 a podpísaný vo Viedni 12. septembra 2000. Tento dohovor, ktorý môže podpísať ktorýkoľvek členský štát CIEC alebo Európskej únie, nadobudol účinnosť 1. marca 2011. Bol podpísaný Spolkovou republikou Nemecko, Helénskou republikou, ako aj Rakúskou republikou a ratifikovaný Španielskym kráľovstvom a Holandským kráľovstvom. Jeho cieľom je pripustiť posilnenú kontrolu, ktorej cieľom je dať určitý rámec individuálnej vôli, a to odkazom na určité obvyklé pravidlá medzinárodného práva súkromného. Pozri tiež komentár od GUEZ, P.: Identité de genre et droit international privé. In: GALLUS, N.: Droit des familles, genre et sexualité. Limal: Anthemis, 2012, s. 115 až 137, najmä s. 132 až 134.
46 Pozri bod 38 tohto rozsudku.
47 Pozri bod 26 vyššie.
48 Pozri pre porovnanie GÖSSL, S., MELCHER, M., c. d., najmä s. 1039, poznámka pod čiarou 216.
49 Pozri v tomto zmysle rozsudok Freitag (bod 42).
50 Pozri v tomto zmysle rozsudok Bogendorff (bod 83).
51 (C‑451/16, EU:C:2018:492).
52 Pozri bod 29 tohto rozsudku. V tomto ohľade Súdny dvor pripomenul svoju ustálenú judikatúru, podľa ktorej „členské štáty... musia pri výkone tejto právomoci dodržiavať právo Únie, najmä ustanovenia týkajúce sa zásady zákazu diskriminácie (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 27. apríla 2006, Richards, C‑423/04, EU:C:2006:256, body 21 až 24; z 1. apríla 2008, Maruko, C‑267/06, EU:C:2008:179, bod 59, ako aj [Coman a i.], body 37 a 38 a citovanú judikatúru)“.
53 V bode 27 uvedeného rozsudku Súdny dvor spresnil že „spor vo veci samej a otázka položená Súdnemu dvoru sa týkajú len podmienok, za akých sa poskytuje štátny starobný dôchodok dotknutý vo veci samej. Súdny dvor sa tak nemá zaoberať otázkou, či právne uznanie zmeny pohlavia môže byť podmienené zrušením manželstva uzavretého pred touto zmenou pohlavia vo všeobecnosti“.
54 Pozri body 36 až 39 tohto rozsudku.
55 K otázke neoznačenia pohlavia pri zápise narodenia dieťaťa, ktorému nemožno priradiť ani ženské, ani mužské pohlavie v niektorých členských štátoch do matriky, pozri GOESSL, S., L.: From question of fact to question of law to question of private international law : the question whether a person is male, female, or... ? In: Journal of Private International Law. Oxford: Hart Publishing, 2016, zv. 12, č. 2, s. 261 až 280, najmä s. 263, poznámka pod čiarou 8. Na účel pripomenutia prvkov komparatívneho práva, pozri rozsudok ESĽP z 31. januára 2023, Y v. Francúzsko (CE:ECHR:2023:0131JUD007688817, § 37). Pokiaľ ide o konštatovanie neexistencie európskeho konsenzu v tejto veci, pozri § 90 tohto rozsudku.
56 Pozri v tomto zmysle GUEZ, P., c. d., najmä s. 135. Pozri tiež teoretickú prácu o rodovom sebaurčení v medzinárodnom práve súkromnom, SCHULZ, A.: Geschlechtliche Selbstbestimmung im Internationalen Privatrecht. Tübingen: Mohr Siebeck, 2024, s. 222.
57 Pozri ŽUPAN, M., DRVENTIĆ, M.: Gender Issues in Private International Law. In: Gender Perspectives in Private Law. Cham: Springer, 2023, s. 1 až 28, najmä s. 10.
58 Pozri napríklad poľské priezviská, ktoré sú uvedené v podobe prídavných mien s osobitnými príponami (ako napríklad ‑ski, ‑cki, ‑dzki) a ktoré sa v poľštine zhodujú so ženským rodom. Priezvisko osoby ženského pohlavia je tak zapísané s príponou, ktorá sa končí na „a“ namiesto „i“. Pozri v tomto ohľade https://rjp.pan.pl/dziaalno‑rady‑w‑zwizku‑z‑ustaw‑o‑jzyku‑polskim?view=article&id=114:nazwiska‑kobiet&catid=48.
59 Pozri rozsudok Bogendorff (bod 35).
60 O práve každej osoby na to, aby boli prvky týkajúce sa jej identity stanovené uznaním zmeny jej pohlavia z právneho hľadiska, pozri najmä rozsudky ESĽP z 11. júla 2002, Christine Goodwin v. Spojené kráľovstvo (CE:ECHR:2002:0711JUD002895795, § 71 až 93), a z 23. mája 2006, Grant v. Spojené kráľovstvo (CE:ECHR:2006:0523JUD003257003, § 39 až 44). V rozsudku zo 17. februára 2022, Y v. Poľsko (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, § 76), ESĽP na jednej strane pripomenul, že pri plnení pozitívneho záväzku, ktorý im vyplýva z článku 8 EDĽP, majú štáty určitú mieru voľnej úvahy. Pri určovaní rozsahu voľnej úvahy sa musí zohľadniť niekoľko faktorov. Na druhej strane v kontexte „súkromného života“ sa tento súd s odkazom na rozsudky z 11. júla 2002, Christine Goodwin v. Spojené kráľovstvo (CE:ECHR:2002:0711JUD002895795, § 90), a zo 16. júla 2014, Hämäläinen v. Fínsko (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, § 67), domnieval, že ak ide o osobitne dôležitý aspekt existencie alebo identity osoby, voľná úvaha ponechaná štátu je obmedzená. Pre podrobné predstavenie judikatúry ESĽP k 31. augustu 2023, pozri príručku Guide sur la jurisprudence de la Convention européenne des droits de l’homme – Droits des personnes LGBTI (dostupné na: https://ks.echr.coe.int/documents/d/echr‑ks/guide_lgbti_rights_fre), ktorá obsahuje časť II, B, 1, b) s názvom Reconnaissance du genre (c’est‑à‑dire modification de la mention du sexe sur les documents officiels), ako aj pre chronologický prehľad judikatúry ESĽP k mesiacu január 2023, pozri tematický materiál vydaný Unité de la Presse s názvom Identité de genre (dostupný na: https://www.echr.coe.int/documents/d/echr/FS_Gender_identity_FRA).
61 Pokiaľ ide o analýzu podmienok, ktoré sa pravdepodobne uplatnia na základe článku 8 EDĽP na účely uznania právneho postavenia získaného v zahraničí, pozri PFEIFF, S.: Existe‑t‑il un droit fondamental à la permanence transfrontière des éléments du statut personnel et familial? In: JAFFERALI, R. a i.: Liber amicorum Nadine Watté. Bruxelles: Bruylant, 2017, s. 461 485, najmä s. 471 a nasl., bod 7 a nasl.
62 Pozri pripomenutie judikatúry v Guide sur l’article 8 de la Convention européenne des droits de l’homme – Droit au respect de la vie privée et familiale, du domicile et de la correspondance, aktualizované 31. augusta 2022, dostupné na: https://www.echr.coe.int/documents/d/echr/Guide_Art_8_FRA (body 271 a 272). Pokiaľ ide o zmenu krstného mena v rámci procesu zmeny pohlavia, pozri rozsudok ESĽP z 11. októbra 2018, S. V. v. Taliansko (CE:ECHR:2018:1011JUD005521608, § 70 až 75).
63 Pozri najmä rozsudok X a Y v. Rumunsko (§ 146 až 148). Pokiaľ ide o podrobný opis judikatúry ESĽP k 31. augustu 2023 týkajúcej sa negatívnych a pozitívnych záväzkov štátov, ako aj miery ich voľnej úvahy, pozri príručku citovanú v poznámke pod čiarou 60 vyššie, časť II, A, 2 a 3, body 43 až 54. Pokiaľ ide o právne uznanie rodovej príslušnosti intersexuálnych osôb, pozri rozsudok ESĽP z 31. januára 2023, Y v. Francúzsko (CE:ECHR:2023:0131JUD007688817).
64 Pozri dokument s názvom Carte des droits Trans, Europe et Asie centrale 2023, zverejnený mimovládnou organizáciou Transgender Europe (dostupný na: https://transrightsmap.tgeu.org/home/), pokiaľ ide o aktualizáciu informácií uvedených v rozsudku X a Y v. Rumunsko (§ 84 a nasl.). V dvoch členských štátoch (Bulharsko a Maďarsko) nie je možné uznať rodovú identitu. Pokiaľ ide o Maďarsko, pozri prebiehajúcu vec Deldits (C‑247/23). V správe Generálneho riaditeľstva pre spravodlivosť a spotrebiteľov Európskej komisie, citovanej v poznámke pod čiarou 4 vyššie, s. 7 sa uvádza, že členské štáty, ktoré založili konania na sebaurčení (pozri poznámku pod čiarou 70 nižšie, pokiaľ ide o aktualizovaný zoznam týchto štátov), plne dodržiavajú Jogjakartské zásady plus 10 (Dodatočné zásady a dodatočné povinnosti štátov v súvislosti s uplatňovaním medzinárodného práva v oblasti ľudských práv v oblasti sexuálnej orientácie, rodovej identity, rodového vyjadrenia a pohlavných znakov, ktoré dopĺňajú Jogjakartské zásady), prijaté v novembri 2017 (pozri https://yogyakartaprinciples.org/introduction‑pj10/). Na tieto zásady sa, v ich verzii prijatej v roku 2007, odkazuje v rozsudku z 25. januára 2018, F (C‑473/16, EU:C:2018:36, bod 62); v návrhoch, ktoré predniesol generálny advokát Wahl vo veci F (C‑473/16, EU:C:2017:739, poznámka pod čiarou 21), a v návrhoch, ktoré predniesla generálna advokátka Sharpston v spojených veciach A a i. (C‑148/13 až C‑150/13, EU:C:2014:2111, poznámka pod čiarou 47), alebo v spojených veciach X a i. (C‑199/12 až C‑201/12, EU:C:2013:474, poznámka pod čiarou 28).
65 Pozri bod 72 vyššie.
66 Pozri bod 7 tohto rozsudku.
67 (C‑212/97, EU:C:1999:126).
68 Pozri rozsudok Bogendorff (bod 57).
69 Pozri najmä rozsudok Garcia Avello (body 42 a 44).
70 V súčasnosti je to tak v týchto členských štátoch: Belgicko, Dánsko, Írsko, Španielsko, Luxembursko, Malta, Portugalsko a Fínsko. Pozri mapu uvedenú v poznámke pod čiarou 64 vyššie. Pokiaľ ide o reformu belgickej právnej úpravy, ku ktorej došlo v roku 2017, pozri GALLUS, N., c. d., najmä s. 258. Pozri tiež návrh zákona „SBGG“ v Nemecku [Gesetz über die Selbstbestimmung in Bezug auf den Geschlechtseintrag und zur Änderung weiterer Vorschriften (zákon o sebaurčení pri registrácii rodovej príslušnosti a o zmene ďalších právnych predpisov)], ktorý by mal nahradiť Gesetz über die Änderung von Vornamen und die Feststellung der Geschlechtszugehörigkeit in besonderen Fällen (Transsexuellengesetz – TSG) (zákon o zmene krstných mien a určení príslušnosti k pohlaviu v osobitných prípadoch - zákon o transsexuáloch) z 10. septembra 1980 a ktorý sa v súčasnosti prerokúva v Bundestagu (Spolkový snem, Nemecko). Nadobudnutie účinnosti tohto budúceho zákona je naplánované na november 2024. Pozri https://www.bmj.de/SharedDocs/Gesetzgebungsverfahren/DE/2023_Selbstbestimmung.html?nn=17592.
71 ESĽP rozhodol, že zamietnutie ich žiadosti o zmenu ich osobného stavu z dôvodu, že nepreukázali nezvratnosť zmeny svojho vzhľadu, teda nepreukázali, že podstúpili sterilizáciu alebo lekárske ošetrenie spôsobujúce veľmi vysokú pravdepodobnosť sterility, sa považuje za nesplnenie pozitívneho záväzku žalovaným štátom zaručiť právo transrodových osôb na rešpektovanie ich súkromného života [pozri rozsudok zo 6. apríla 2017, A. P., Garçon a Nicot v. Francúzsko (CE:ECHR:2017:0406JUD007988512, § 135)].
72 Pozri tiež odporúčania medzinárodných orgánov pripomenuté v rozsudku X a Y v. Rumunsko (§ 153), ktoré vyzývajú štáty, aby prijali postupy na umožnenie zmeny priezviska a pohlavia v úradných dokumentoch rýchlym, transparentným a prístupným spôsobom. Pre podrobnejšie informácie o vnútroštátnych právnych predpisoch, pozri mapu citovanú v poznámke pod čiarou 64 vyššie.
73 Pozri v tejto súvislosti bod 55 vyššie.
74 Pozri v tomto zmysle rozsudok Freitag (bod 46).
75 Pozri v tejto súvislosti JAULT‑SESEKE, F., PATAUT, E., c. d. Títo autori komentujú rozsudky Bogendorff a Freitag (s. 373 až 376) a navrhujú dva typy kontroly: kontrolu týkajúcu sa existencie úzkych väzieb (s. 381), ako aj kontrolu, ktorá sa týka verejného poriadku a zneužitia práva (s. 383). Pozri tiež WAUTELET, P.: L’abus de droit comme limite à la circulation des personnes et de leur statut dans un monde globalisé. In: La circulation des personnes et de leur statut dans un monde globalisé. Paris: LexisNexis, 2019, s. 293 až 305, najmä s. 296, ako aj s. 303 až 305. Pozri napokon HAMMJE, P.: Reconnaissance par un État membre du nom patronymique acquis par l’un de ses nationaux auprès d’un autre État membre dont il a aussi la nationalité. In: Revue critique de droit international privé. Paris: Dalloz, 2017, č. 4, s. 549 až 559, najmä s. 558 a 559, bod 20. Pozri tiež rezolúciu Institut de Droit International s názvom Human Rights and Private International Law (dostupnú na: https://www.idi‑iil.org/app/uploads/2021/09/2021_online_04_en.pdf. Francúzska verzia tejto rezolúcie bola tiež uverejnená v Revue critique de droit international privé, č. 4, 2021, s. 939), článok 10, citovaný v KOHLER, C.: Status und Mobilität in der Europäischen Union. In: Praxis des Internationalen Privat‑ und Verfahrensrechts (IPRax). Bielefeld: Gieseking, 2022, č. 3, s. 226 až 231, najmä s. 230 a nasl., autor citovaný v SCHULZ, A., c. d.
76 Pozri pre porovnanie, pokiaľ ide oblasť priezviska, rozsudok Bogendorff (body 48 a nasl.).
77 ESĽP sa domnieval, že „rumunský právny rámec pre právne uznanie rodovej príslušnosti nie je jasný, a teda predvídateľný“ (§ 157).
78 Pozri, pokiaľ ide o zásady ekvivalencie a efektivity pripomenuté Súdnym dvorom v oblasti zmeny priezviska, rozsudok Freitag (body 41 a 42).
79 Pozri napríklad rozsudok Bogendorff (bod 46).
80 Pozri najmä rozsudok z 26. júna 2018, MB (Zmena pohlavia a starobný dôchodok) (C‑451/16, EU:C:2018:492).
81 Pozri v tomto zmysle rozsudok Bogendorff (body 35 a 46).
82 Pozri bod 62 vyššie.
83 V tomto prípade nejde o riešenie budúcich vplyvov vyhlásenia o rodovej identite na osobný stav, ktoré, za predpokladu dodržiavania práva Únie, patria do právomoci členských štátov. ESĽP sa vyjadril k uplatneniu článku 12 EDĽP na transsexuálne osoby, ktoré chcú uzavrieť manželstvo. Pozri rozsudok z 11. júla 2002, Christine Goodwin v. Spojené kráľovstvo (CE:ECHR:2002:0711JUD002895795, § 103), pokiaľ ide o manželstvo s osobou pohlavia, ktoré je opačné k novonadobudnutému pohlaviu. V rozsudku z 24. júna 2010, Schalk a Kopf v. Rakúsko (CE:ECHR:2010:0624JUD003014104, § 61 a 63), ESĽP, ktorý zohľadnil článok 9 Charty, rozhodol, že sa už nemôže domnievať, že právo uzavrieť manželstvo by sa malo za každých okolností obmedzovať na manželstvo medzi dvoma osobami opačného pohlavia. Domnieval sa však, že článok 12 EDĽP neukladá zmluvným štátom povinnosť umožniť manželstvo párom osôb rovnakého pohlavia. Pokiaľ ide o údaj v matrike týkajúci sa dieťaťa v tom zmysle, že jedna z osôb, ktoré majú postavenie rodiča, je transsexuál, a široký priestor na voľnú úvahu štátov v tomto ohľade, pozri rozsudok zo 4. apríla 2023, O. H. a G. H. v. Nemecko (EC:ECHR:2023:0404JUD005356818, § 114 a 116).
84 Pozri rozsudok Pančarevo (bod 45).
85 Pozri v tomto zmysle SCHULZ, A., c. d., s. 226.
86 Pozri bod 45 tohto rozsudku.
87 Pozri body 45 a 50 tohto rozsudku. Na pripomenutie, vo veci v ktorej bol vydaný uvedený rozsudok, bolo predmetom sporu vydanie bulharského rodného listu na účely vystavenia bulharského dokladu totožnosti, na základe „výpisu z matriky v Barcelone (Španielsko) týkajúceho sa rodného listu [dotknutého dieťaťa]“ (pozri bod 20 toho istého rozsudku).
88 Pozri rozsudky Coman a i. (bod 37) a Pančarevo (bod 52).
89 Pozri rozsudok Coman a i. (bod 40).
90 Pozri rozsudok Pančarevo (body 49 a 52).
91 Pozri rozsudok Pančarevo (body 48 až 50).
92 ESĽP najmä v rozsudku z 12. júna 2003, Van Kück v. Nemecko (CE:ECHR:2003:0612JUD003596897, § 69), rozhodol, že „hoci v žiadnej predchádzajúcej veci nebolo preukázané, že by článok 8 [EDĽP] obsahoval právo na sebaurčenie ako také, domnieva sa, že pojem osobná autonómia odráža dôležitú zásadu, na ktorej je založený výklad záruk článku 8“. Pokiaľ ide o vývoj klasických metód spätného odkazu na cudziu normu v medzinárodnom práve súkromnom, pozri najmä odkazy v SCHULZ, A., c. d., s. 213, poznámka pod čiarou 13.
93 Pokiaľ ide o návrh na uznanie osobného stavu s cieľom chrániť právo jednotlivca na trvalosť jeho stavu a zaručiť účinný výkon jeho slobody pohybu, pozri PFEIFF, S.: La portabilité du statut personnel dans l’espace européen : de l’émergence d’un droit fondamental à l’élaboration d’une méthode européenne de la reconnaissance. Bruxelles: Bruylant, 2017, najmä bod 354 (s. 351). K tejto otázke uznania právnych situácií vyplývajúcich z primárneho práva pozri HÜBNER, L.: Die Integration der primärrechtlichen Anerkennungsmethode in das IPR. In: Rabels Zeitschrift für ausländisches und internationales Privatrecht (RabelsZ). Tübingen: Mohr Siebeck, 2021, zv. 85, č. 1, s. 106 až 145, najmä s. 114, citované v SCHULZ, A., c. d. Pozri tiež, pokiaľ ide o medzinárodnú diskusiu o nepreskúmavaní z hľadiska kolíznych noriem, KOHLER, C., c. d., najmä s. 230.
94 V tejto súvislosti súhlasím s názorom vyjadreným v návrhoch generálnej advokátky Sharpston prednesených vo veci Grunkin a Paul (C‑353/06, EU:C:2008:246, bod 93).
95 Pokiaľ ide o rumunskú právnu úpravu uplatniteľnú v tejto oblasti, Súdny dvor v rozsudku z 22. februára 2024, Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, EU:C:2024:143), rozhodol, že členské štáty sú povinné vydať svojim štátnym príslušníkom preukaz totožnosti s hodnotou cestovného dokladu, aj keď majú bydlisko v inom členskom štáte.
96 K otázke zápisu sobášneho listu osôb rovnakého pohlavia vydaného v jednom členskom štáte do matriky iného členského štátu, ktorý takéto manželstvo neuznáva, pozri návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23), ktoré v súčasnosti prebieha. Pozri okrem toho rozsudok zo 16. júla 2014, Hämäläinen v. Fínsko (CE:ECHR:2014:0716JUD003735909, § 64, 79 a 87), v ktorom ESĽP rozhodol, že povinnosť z právneho hľadiska uznať transsexuálnu identitu znamená, že zmluvný štát zavedie „účinné a dostupné postupy, ktoré žalobkyni umožnia dosiahnuť právne uznanie jej nového pohlavia pri zachovaní jej manželského zväzku“, ale neznamená povinnosť uznať homosexuálne manželstvo.
97 Pozri, pokiaľ ide o tieto nepriame dôsledky, EEKELAAR, J.: The Law, Gender and Truth. In: Human Rights Law Review. Nottingham: Nottingham University Press, 2020, zv. 20, č. 4, s. 797 až 809, najmä s. 799. Pozri tiež KOHLER, C., c. d., najmä s. 230 a nasl.
98 Pozri správu Generálneho riaditeľstva pre spravodlivosť a spotrebiteľov Európskej komisie, citovanú v poznámke pod čiarou 4 vyššie, najmä bod 9.2, s. 179 a 180. Pozri tiež v tomto zmysle THIENPONT, D., WILLEMS, G.: Le droit à la libre circulation des familles homoparentales consacré par la Cour de justice de l’Union européenne. In: Revue trimestrielle des droits de l’homme. Bruxelles: Nemesis, 2022, č. 132, s. 925 až 959, najmä s. 948 až 951. Pozri okrem toho RASS‑MASSON, L.: La reconnaissance face aux incohérences du droit international privé européen de la famille (Coman et Hamilton). In: D’AVOUT, L. a i.: Droit international privé de l’Union européenne (2018). In: Journal du droit international (Clunet). Paris: LexisNexis, október 2019, č. 4, chronique no 9, s. 1420 až 1424, najmä s. 1421.
99 Pokiaľ ide o porovnávaciu analýzu dôsledkov uznania osobného stavu a zodpovedajúcich povinností uložených Súdnym dvorom a ESĽP v pozitívnom práve šestnástich členských štátov, pozri GÖSSL, S., MELCHER, M., c. d., najmä závery a návrhy, s. 1043.
100 Pozri rozsudok ESĽP, 4. apríla 2023, O. H. a G. H. v. Nemecko (CE:ECHR:2023:0404JUD005356818, § 122 a citovaná judikatúra).
101 Pozri rozsudok ESĽP, 17. februára 2022, Y v. Poľsko (CE:ECHR:2022:0217JUD007413114, § 82), a GALLUS, N., c. d., najmä s. 250 a 251.
102 Pozri poznámku pod čiarou 64 vyššie.