EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Own resources mechanism
Mechanizmus vlastných zdrojov
Mechanizmus vlastných zdrojov
This summary has been archived and will not be updated, because the summarised document is no longer in force or does not reflect the current situation.
Mechanizmus vlastných zdrojov
Otázka vlastných zdrojov je politicky veľmi dôležitá: pôvod zdrojov určuje vzťah medzi občanmi, členskými štátmi a inštitúciami Spoločenstva a zároveň nastoľuje otázku finančnej samostatnosti Spoločenstiev. Diskusia o vlastných zdrojoch Spoločenstva je prepojená so všeobecnou diskusiou o budúcnosti európskej integrácie, ktorá môže mať dve podoby - federalizmu a medzivládneho prístupu (intergovernmentalizmus).
Rozhodnutie z roku 1970 o vlastných zdrojoch odlišuje Spoločenstvá od iných medzinárodných organizácií, ktorých financovanie je založené na príspevkoch členských štátov.
Snaha o finančnú samostatnosť EÚ: príspevky štátov k vlastným zdrojom
Pokiaľ ide o financovanie Európskeho hospodárskeho spoločenstva, Rímska zmluva z 25. marca 1957 zaviedla pred prechodom na systém vlastných zdrojov prechodné obdobie založené na národných príspevkoch. Princíp vlastných zdrojov sa spomína už v článku 201 tejto zmluvy: „Rozpočet sa financuje celý z vlastných zdrojov bez toho, aby boli dotknuté iné príjmy.“ Vlastné zdroje je možné definovať ako vlastné finančné prostriedky nezávislé od členských štátov. Ide o príjmy navždy priradené Spoločenstvu na financovanie jeho rozpočtu, ktoré mu právom patria bez toho, aby do toho museli neskôr zasahovať vnútroštátne orgány. Členské štáty sú teda povinné Spoločenstvu poskytnúť finančné prostriedky do rozpočtu.
Prvý pokus prechodu na „prirodzené” vlastné zdroje, colné poplatky a poľnohospodárske dávky, ktoré vyplynuli zo spoločných politík (colná únia a spoločná poľnohospodárska politika), nevyšiel v roku 1965 kvôli opozícii Francúzska a viedol k Luxemburskému kompromisu. Prechodné obdobie, ktoré malo predchádzať zmene v roku 1966 na financovanie garantujúce istú úroveň samostatnosti Spoločenstva, nebolo dodržané. Rozhodnutie o tomto prechode prijali hlavy štátov alebo vlád na samite v Haagu v roku 1969, ktorým sa mal obnoviť rozvoj Spoločenstva po krízovom období. Rada následne prijala rozhodnutie, ktorým Spoločenstvám (vyplývajúce zo zmluvy o zlúčení z 8. apríla 1965) pridelila vlastné zdroje určené na pokrytie všetkých ich výdavkov. Rozhodnutie z 21. apríla 1970 zavádza prechod od štátnych príspevkov, ktoré členské štáty využívali ako prostriedok na kontrolu politík prijatých Spoločenstvami, k samostatnému financovaniu prostredníctvom „tradičných vlastných zdrojov“ (poľnohospodárske dávky, colné poplatky) a zdroja založeného na dani z pridanej hodnoty (DPH).
Pôvod vlastných zdrojov
Tradičné vlastné zdroje (TVZ) sa považujú za „prirodzené” vlastné zdroje, pretože ide o príjmy získané v rámci politík Spoločenstva, a nie o príjmy pochádzajúce z členských štátov, ktoré boli vypočítané ako vnútroštátne príspevky. Súčasné vlastné zdroje tvoria colné poplatky, poľnohospodárske poplatky, poplatky z cukru, daň z harmonizovaného vymeriavacieho základu dane z pridanej hodnoty (DPH) a daň z hrubého národného dôchodku (HND).
K týmto poplatkom sa pripojili poplatky za výrobu cukru, izoglukózy a inulínového sirupu. Na rozdiel od poplatkov za dovoz poľnohospodárskych výrobkov sa tieto poplatky vyberajú od výrobcov cukru vnútri Spoločenstva. Na základe súčasného rozhodnutia o vlastných zdrojoch z roku 2000 si členské štáty ponechajú prostredníctvom nákladov na výber 25 % získaných tradičných vlastných zdrojov.
Rozhodnutie z roku 1970 obmedzilo maximálnu sadzbu DPH na 1 % z určeného vymeriavacieho základu. Druhým rozhodnutím o vlastných zdrojoch zo 7. mája 1985 sa sadzba zvýšila na 1,4 % od 1. januára 1986 a súčasne došlo k rozšíreniu o štáty Pyrenejského polostrova. Toto zvýšenie malo slúžiť na financovanie nákladov na rozšírenie. Štvrtým rozhodnutím o vlastných zdrojoch z 31. októbra 1994 sa sadzba znova postupne znížila na 1 % od roku 1995 do roku 1999 najmä z dôvodu spravodlivosti. Nakoniec sa rozhodnutím z roku 2000 o vlastných zdrojoch, ktoré je v súčasnosti v platnosti, znížila maximálna sadzba na súčasných 0,5 % harmonizovaného a obmedzeného vymeriavacieho základu DPH.
Zdroj HND sa získava uplatňovaním sadzby, ktorá sa stanovuje každý rok v rámci rozpočtového procesu, na základ, ktorý predstavuje súhrn hrubých národných dôchodkov v trhovej cene. Zdroj sa vypočítava na základe rozdielu medzi výdavkami a sumou všetkých ostatných rozpočtových zdrojov. Ide o kľúčový zdroj, pretože slúži nielen na financovanie časti rozpočtu, ale určuje aj obmedzenie vymeriavacieho základu DPH, rozdelenie financovania britskej kompenzácie a stanovenie celkovej maximálnej sumy zdrojov, ktoré môže Spoločenstvo získať.
Členské štáty sprístupňujú vlastné zdroje Únie mesačne na účte „vlastné zdroje“ otvorenom Komisiou zvyčajne v národnej centrálnej banke. Tradičné vlastné zdroje sa pripisujú každý mesiac v závislosti od ich výberu. Zdroje DPH a HND sa Komisii sprístupňujú v prvý pracovný deň v mesiaci ako dvanástina plánovanej sumy uvedenej v rozpočte Spoločenstva. V špecifických prípadoch týkajúcich sa platieb poľnohospodárskych výdavkov však môže Komisia členské štáty požiadať, aby v prvom štvrťroku vyplatili splátky do zdrojov DPH a/alebo HND skôr o jeden alebo dva mesiace.
Iné príjmy:Celý rozpočet sa nefinancuje z vlastných zdrojov, na financovaní sa podieľajú aj dane a odvody z príjmov personálu, bankové úroky, príspevky tretích krajín do niektorých programov Spoločenstva (napríklad v oblasti výskumu), preplácanie nevyužitej pomoci Spoločenstva, úroky z omeškania, ako aj účtovný zostatok z predchádzajúceho účtovného obdobia.
Britská výnimka
Rada na svojom zasadnutí v roku 1984 vo Fontainebleau rozhodla o zavedení britskej kompenzácie. Týmto mechanizmom získava Spojené kráľovstvo kompenzáciu vo výške 0,66 % svojho čistého negatívneho salda. Na financovaní kompenzácie Spojenému kráľovstvu sa podieľajú ostatné členské štáty v súlade s ich podielom na HND okrem Nemecka, Rakúska, Holandska a Švédska, ktorých podiel sa znížil o tri štvrtiny. Tento výdavok sa rozdelí medzi dvadsaťdva členských štátov.
Podrobnejšie informácie o vlastných zdrojoch nájdete na týchto internetových lokalitách:
Posledná aktualizácia: 04.09.2007