11.3.2019 |
RO |
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene |
C 93/35 |
Cerere de decizie preliminară introdusă de Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgaria) la 7 ianuarie 2019 – Procedură penală privind pe RH
(Cauza C-8/19 PPU)
(2019/C 93/46)
Limba de procedură: bulgara
Instanța de trimitere
Spetsializiran nakazatelen sad
Partea din procedura principală
RH
Întrebările preliminare
1. |
Este conformă cu articolul 267 TFUE și cu articolul 47 al doilea paragraf din cartă o interpretare a legislației naționale – articolul 489 alineatul 2 din NPK – care obligă instanța de trimitere să se pronunțe direct asupra legalității unei arestări preventive în cadrul unei proceduri penale în loc de a aștepta primirea răspunsului Curții, în condițiile în care această instanță a trimis o cerere de decizie preliminară privind legalitatea acestei arestări[?] |
Dacă răspunsul la prima întrebare este negativ:
2.1. |
Ținând seama de ultima teză a considerentului (16) al Directivei (UE) 343/2016 (1), instanța națională trebuie să interpreteze dreptul național în sensul că, înainte de a lua o decizie de prelungire a arestării preventive, acesta este ținut „să verifice dacă există suficiente elemente de probă incriminatoare […] care să justifice hotărârea respectivă”[?] |
2.2. |
În cazul în care apărarea persoanei urmărite contestă, în mod argumentat și serios, tocmai existența a „suficiente elemente de probă incriminatoare”, în cadrul controlului jurisdicțional al prelungirii arestării, instanța națională este ținută să dea un răspuns, conform cerinței unei căi de atac efective impuse de articolul 47 primul paragraf din cartă[?] |
2.3. |
Instanța națională încalcă articolul 4 coroborat cu articolul 3 din directivă, astfel cum a fost interpretat în Hotărârea Milev, C-310/18, atunci când își motivează decizia cu privire la prelungirea arestării preventive conform jurisprudenței Curții Europene a Drepturilor Omului privind articolul 5 paragraful 1 litera (c) din CEDO și constată tocmai existența unor probe în susținerea acuzației care, prin natură, sunt „apte să convingă un observator neutru și obiectiv că persoana în cauză a putut săvârși infracțiunea”, precum și privind articolul 5 paragraful 4 din CEDO, și anume pronunțându-se efectiv și realmente asupra obiecțiilor apărării persoanei urmărite cu privire la legalitatea arestării preventive[?] |
(1) Directiva (UE) 2016/343 a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2016 privind consolidarea anumitor aspecte ale prezumției de nevinovăție și a dreptului de a fi prezent la proces în cadrul procedurilor penale (JO 2016, L 65, p. 1).