COMUNICARE COMUNĂ CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIU Dezvoltarea unei politici a Uniunii Europene pentru regiunea arctică: progresele înregistrate din 2008 și etapele următoare /* JOIN/2012/019 final */
COMUNICARE COMUNĂ CĂTRE
PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIU Dezvoltarea unei politici a Uniunii Europene
pentru regiunea arctică: progresele înregistrate din 2008 și etapele
următoare Rezumat Întrucât în regiunea arctică se
înregistrează o accelerare a schimbărilor climatice și a
dezvoltării economice, Uniunea Europeană ar trebui să își
intensifice angajamentul față de partenerii săi din această
regiune pentru a face față în comun provocării de a proteja
mediul, asigurând, în același timp, dezvoltarea durabilă a regiunii
arctice. Nicăieri în lume schimbările climatice nu sunt mai vizibile
decât în Arctica, regiune care este o componentă vitală și
vulnerabilă a mediului și a sistemului climatic ale planetei noastre.
Topirea banchizei arctice este un proces care avansează rapid, cauzând
autoaccelerarea încălzirii globale[1]
și afectând ecosistemele, precum și mijloacele de
subzistență tradiționale ale popoarelor indigene. Prezenta comunicare comună a Comisiei
și a Înaltului Reprezentant prezintă argumente în favoarea
implicării în mai mare măsură a UE în aspectele care
vizează regiunea arctică. Comunicarea urmează cererii prezentate
de Comisia Europeană în numele UE în vederea obținerii statutului de
observator permanent în cadrul Consiliului Arctic, cerere semnată de
vicepreședintele Ashton și de comisarul Damanaki, precum și
vizitei efectuate de Înaltul Reprezentant/vicepreședintele Ashton în
Arctica (Rovaniemi, Kiruna și Svalbard), în luna martie 2012. Începând din
2008, când Comisia a adoptat prima sa comunicare privind Arctica, UE s-a
afirmat ca unul dintre susținătorii principali ai acestei regiuni.
Comisia a atras atenția asupra impactului pe care îl are asupra mediului
în regiunea arctică și a potențialului de dezvoltare durabilă
în această regiune, atât în beneficiul populației locale, cât și
al UE. Într-adevăr, rapiditatea
schimbărilor din Arctica constituie un argument solid pentru ca UE să
se implice în protecția mediului și în combaterea schimbărilor
climatice. De asemenea, această rapiditate face necesar ca UE să
investească mai mult în cercetarea privind schimbările climatice din
Arctica, cercetare care să stea la baza unor noi acțiuni la nivel
mondial și regional. · În perioada 2005-2010, în Arctica s-au atins cele mai ridicate temperaturi înregistrate vreodată. · În următorii 30 - 40 de ani, se preconizează că în Oceanul Arctic gheața aproape va dispărea pe durata verii. · Ghețarii arctici, calotele glaciare și stratul de gheață din Groenlanda au contribuit cu peste 40 % la creșterea globală a nivelului mării observată în perioada 2003 - 2008. (Sursă: Programul de monitorizare și evaluare a regiunii arctice, evaluarea din 2011 a impactului schimbărilor climatice asupra zăpezii, a apei, a gheții și a permafrostului din Arctica). Peisajul în schimbare al regiunii arctice
oferă în prezent perspective de deschidere a unor noi culoare de transport
și de exploatare atât a resurselor naturale, cât și a celor minerale.
Deși va genera beneficii pentru economia regională și mondială,
această situație va avea, de asemenea, repercusiuni asupra mediului
fragil al Arcticii, în cazul în care nu este gestionată cu cea mai mare
atenție. Noile tehnologii și o bază amplă de
cunoștințe vor fi necesare pentru a se asigura că valorificarea
oportunităților economice nu se face în detrimentul respectării
celor mai ridicate standarde de mediu și al conservării mediului unic
al regiunii arctice. · Conform unui studiu elaborat în 2009 de US Geological Survey, Arctica deține 13 % și, respectiv, 30 % din resursele nedescoperite de petrol și gaz. · Ruta Mării Nordului, care face legătura între Europa și Asia, ar putea scurta cu aproximativ o treime timpul de care au nevoie navele de transport de mărfuri pentru a efectua curse între Oceanul Pacific și Oceanul Atlantic. De exemplu, ruta Yokohama - Londra, prin Canalul Suez, are o lungime de 11 447 de mile marine, iar prin utilizarea Rutei Mării Nordului ar avea o lungime de aproximativ 7 474 de mile marine. · 88 % din producția totală a UE de minereu de fier provine din regiunea Mării Barents. · În Arctica trăiesc aproximativ 4 milioane de persoane, popoarele indigene reprezentând aproximativ 10 % din totalul populației din această regiune. Arctica este o
zonă cu o importanță strategică tot mai mare, fiind un
exemplu de cooperare internațională de succes care contribuie la
pacea și securitatea din regiune. Încheierea recentă a tratatului
dintre Regatul Norvegiei și Federația Rusă privind delimitarea
maritimă și cooperarea în Marea Barents și în Oceanul Arctic este
un exemplu pozitiv al unei astfel de cooperări. Cooperarea statelor din
regiunea arctică are la bază ordinea juridică
internațională existentă, în special Convenția
Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării. Consiliul
Arctic se afirmă ca principalul organism regional, în cadrul căruia
sunt reprezentate toate statele din regiunea arctică, precum și
popoarele indigene. Uniunii Europene îi revine un rol important în
susținerea acestei cooperări reușite și în oferirea de
sprijin pentru ca regiunea să facă față provocărilor
cu care se confruntă în prezent. Uniunea Europeană este cel mai
puternic susținător la nivel mondial al intensificării
eforturilor internaționale de combatere a schimbărilor climatice,
prin dezvoltarea unor surse de energie alternative, prin utilizarea
eficientă a resurselor și prin cercetarea în domeniul
schimbărilor climatice. Trei (iar odată cu aderarea
potențială a Islandei patru) dintre statele membre ale UE fac parte
din Consiliul Arctic. Uniunea Europeană este, de asemenea, o destinație
importantă a resurselor și a mărfurilor care provin din regiunea
arctică. Prin urmare, multe dintre politicile și reglementările
sale au implicații pentru părțile interesate din regiunea
arctică. Uniunea Europeană dorește să intensifice
cooperarea cu partenerii din regiunea arctică pentru a cunoaște mai
bine preocupările acestora și pentru a aborda provocările comune
într-un spirit de colaborare. Elemente ale contribuției UE în regiunea arctică: – combaterea schimbărilor climatice: UE este pe cale să îndeplinească obiectivele de la Kyoto, a încorporat în legislație angajamentul său de reducere cu 20 % a gazelor cu efect de seră și este angajată în realizarea obiectivului pe termen lung de reducere a emisiilor sale cu 80-95 % până în 2050; – cercetarea privind mediul în regiunea arctică: Comisia a efectuat o evaluare de pionierat a amprentei ecologice actuale și viitoare a UE în regiunea arctică, în care se arată că UE are un impact semnificativ asupra aspectelor socioeconomice și de mediu ale acestei regiuni; – efectuarea de investiții în dezvoltarea durabilă a nordului: în perioada 2007-2013, UE acordă o finanțare de peste 1,14 miliarde EUR pentru dezvoltarea potențialului economic, social și de mediu al regiunilor arctice ale UE și al zonelor învecinate; – reducerea incertitudinilor viitoare și monitorizarea schimbărilor din regiunea arctică: UE, prin intermediul celui de Al șaptelea program-cadru (PC7), a contribuit cu aproximativ 200 de milioane EUR din fonduri europene la activități internaționale de cercetare efectuate în Arctica; – transportul maritim și siguranța maritimă: întrucât aproape 90 % din comerțul său exterior se efectuează pe mare, UE are o experiență semnificativă în materie de transport maritim, construcție de nave, navigație prin satelit, căutare și salvare, precum și în materie de dezvoltare a infrastructurii portuare. Prezenta comunicare revizuiește
contribuția adusă de UE în Arctica începând din 2008 și
stabilește calea de urmat în ceea ce privește angajamentul viitor al
UE față de partenerii din această regiune. Adoptând o
perspectivă cuprinzătoare a aspectelor care vizează regiunea
arctică, această nouă comunicare comună subliniază
necesitatea unei abordări coerente și direcționate a UE
față de Arctica, care să se bazeze pe punctele forte ale UE,
să promoveze dezvoltarea responsabilă și să intensifice, în
același timp, dialogul și cooperarea cu toate părțile
interesate din regiunea arctică. Comisia și Înaltul Reprezentant propun dezvoltarea în continuare a politicii UE față de Arctica. UE: – va sprijini cercetarea și va canaliza cunoștințele pentru a face față provocărilor generate de schimbările de mediu și de cele climatice în Arctica; – va acționa cu responsabilitate pentru a contribui la asigurarea faptului că dezvoltarea economică în Arctica se bazează pe utilizarea durabilă a resurselor și a expertizei în materie de mediu; – își va intensifica angajamentul constructiv față de statele din regiunea arctică, popoarele indigene și alți parteneri, precum și dialogul cu toate aceste părți interesate. În prima parte a prezentei comunicări
comune, Comisia și Înaltul Reprezentant propun un set de elemente
fundamentale menite să stea la baza angajamentului constructiv al UE în
Arctica, pentru a răspunde provocării pe care o reprezintă
dezvoltarea durabilă și pentru a promova gestionarea eficace a
ecosistemului. A doua parte a comunicării răspunde
solicitării Consiliului de a se întreprinde acțiuni subsecvente
concluziilor sale privind chestiunile legate de Arctica[2] și Rezoluției
Parlamentului European referitoare la o politică durabilă a UE pentru
nordul îndepărtat[3].
Aceasta evidențiază gama tot mai largă de activități
pe care UE le întreprinde în regiune și analizează aspectele
prezentate în Comunicarea Comisiei privind „UE și regiunea arctică”,
publicată în noiembrie 2008[4].
Informații suplimentare detaliate cu privire la progresele înregistrate în
domeniile de politică menționate în prezenta comunicare se
găsesc în următoarele două documente de însoțire: 1. documentul de lucru al serviciilor Comisiei
intitulat „Inventarul activităților în cadrul dezvoltării unei
politici arctice a Uniunii Europene”; 2. documentul de lucru al serviciilor Comisiei
intitulat „Spațiul și Arctica”. În plus, Comisia
și Înaltul Reprezentant se vor angaja într-un proces amplu de dialog
și consultare cu statele din regiunea arctică, popoarele indigene
și alte părți interesate relevante. Acest demers va ajuta UE
să își definească mai precis orientarea în materie de
politică și va asigura că viitoarea sa contribuție în
Arctica beneficiază de sprijinul părților interesate regionale
și contribuie la desfășurarea unor acțiuni comune ale
statelor din regiunea arctică. Comisia și Înaltul Reprezentant
așteaptă cu interes discuțiile care vor avea loc cu Consiliul
și Parlamentul European cu privire la această comunicare. Partea 1 Formularea unui răspuns la provocare:
calea de urmat În 2008, Comisia a stabilit trei obiective
principale în materie de politică: –
protejarea și conservarea Arcticii în acord cu
populația sa; –
promovarea utilizării durabile a resurselor; –
cooperarea internațională. Acțiunea întreprinsă de UE începând
din 2008 a generat rezultate concrete[5]
în domenii precum protecția mediului, cercetarea și dezvoltarea
economică, iar atenția specială acordată protecției
mediului regiunii arctice rămâne piatra de temelie a politicii UE în ceea
ce privește regiunea arctică. Cu toate acestea, luând în considerare
viteza evidentă a schimbărilor din Arctica, acum este momentul de a
se preciza orientarea în materie de politică a UE față de
regiune, de a se adopta o abordare mai largă și de a se stabili o
legătură între aceasta și Strategia Europa 2020 pentru o
creștere inteligentă, durabilă și favorabilă
incluziunii, acordând, totodată, în continuare sprijin oricărui efort
menit să asigure gestionarea eficace a mediului fragil al regiunii
arctice. În plus, contribuția UE la aspectele care vizează regiunea
arctică ar trebui să sprijine eforturile statelor din această
regiune și să ia în considerare necesitățile
comunităților indigene și locale. Prin urmare, prezentul document stabilește
succint o cale de urmat, care poate fi rezumată în trei cuvinte: cunoștințe,
responsabilitate și angajament. 1. CUNOȘTINȚE În contextul
confruntării cu creșteri potențiale ale temperaturii la nivel
mondial, sunt necesare cunoștințe științifice solide cu
privire la amploarea și viteza schimbărilor climatice din Arctica
și la repercusiunile acestui fenomen asupra restului lumii. Dezvoltarea
durabilă în Arctica se va baza preponderent pe măsurarea
continuă a modului în care activitatea umană din ce în ce mai
intensă afectează mediul fragil al regiunii. Prin urmare, UE își
va direcționa acțiunile în domeniul cunoștințelor: pentru a
înțelege mai bine Arctica, UE trebuie să investească în
cercetarea privind regiunea arctică, să dezvolte monitorizarea acestei
regiuni din spațiu, să susțină rețelele de informare
și observare, dobândind, totodată, cunoștințe practice
și expertiză tehnică. 1.1 Dezvoltarea expertizei
și a dialogului în materie de mediu și consolidarea protecției
mediului regiunii arctice UE este
hotărâtă să protejeze mediul pe întreaga planetă și va
sprijini orice efort menit să asigure gestionarea eficace a mediului
fragil al regiunii arctice. ·
În acest scop, UE va colabora cu alte
părți interesate pentru a combate schimbările climatice la nivel
mondial, pentru a proteja mediul regiunii arctice și pentru a
îmbunătăți cunoștințele științifice. ·
De exemplu, în aprilie 2012, Comisia Europeană
a aderat la Coaliția pentru climă și aer nepoluat în vederea
reducerii poluanților cu ciclu de viață scurt cu efect nociv
asupra climei. Această inițiativă ar trebui să completeze
eforturile necesare la nivelul ONU pentru reducerea emisiilor mondiale de gaze
cu efect de seră. ·
În cadrul Programului Organizației
Națiunilor Unite pentru Mediu (UNEP), UE participă la instituirea
unui instrument cu forță juridică obligatorie la nivel mondial
pentru reglementarea ciclului de viață al mercurului, demers care
este deosebit de important pentru regiunea arctică. 1.2 Formularea unui răspuns
la provocările de mâine prin intermediul cercetării În cadrul inițiativei emblematice a
Strategiei Europa 2020 intitulată „O Uniune a inovării”[6] și al proiectului de
program de investiții în materie de cercetare și inovare pentru
perioada 2014-2020, Orizont 2020[7],
Comisia reorientează politica UE în domeniul cercetării și
inovării către provocările cu care se confruntă societatea
noastră. Printre aceste provocări se numără
schimbările climatice, deficitul de energie și caracterul limitat al
resurselor, sănătatea și schimbările demografice, precum
și apa și securitatea alimentară. Se vizează obținerea
de rezultate relevante în materie de politică, menite să stea la baza
procesului decizional la nivel economic și politic. Finanțarea
propusă pentru Orizont 2020 (80 de miliarde EUR) reprezintă o
creștere semnificativă în raport cu programele anterioare ale UE în
materie de cercetare și va permite UE să aducă o
contribuție și mai importantă la cercetarea privind regiunea
arctică. De asemenea, Comisia: ·
va continua să mobilizeze alte părți
ale lumii, inclusiv membrii Consiliului Arctic, în scopul găsirii unor
soluții internaționale pentru provocările societale care
depășesc frontierele Europei; ·
va coopera mai intens cu partenerii din regiunea
arctică în vederea instituirii unor infrastructuri de cercetare care
trebuie dezvoltate la scară internațională. Prin urmare, UE va avea drept obiectiv o
colaborare extinsă cu statele care desfășoară
activități în domeniul cercetării multidisciplinare privind
regiunea arctică și instituie infrastructuri de cercetare. Alinierea
programelor de cercetare privind regiunea arctică va avea o
contribuție importantă în materie de cunoaștere și va spori
eficacitatea programelor de cercetare, maximizând, totodată, impactul
acestora. Dimensiunile sociale și economice ale provocărilor,
cum ar fi schimbările climatice și schimbările de mediu, precum
și impactul acestora asupra populațiilor locale și a
activității economice vor fi luate în considerare în mod
corespunzător. 1.3 Valorificarea
informațiilor Reunirea sursele de informații existente
este cea mai bună metodă de asigurare a faptului că factorii de
decizie sunt bine informați și că Arctica se poate dezvolta
într-un mod responsabil, care generează beneficii pentru statele din această
regiune și pentru comunitățile locale: ·
bazându-se în continuare pe raportul său de
referință intitulat „Evaluarea amprentei ecologice a UE în Arctica
și a eficacității politicilor UE”[8],
Comisia va promova și mai mult schimbul de informații cu statele din
regiunea arctică și cu alte părți interesate pentru a
sprijini elaborarea politicilor. Acest schimb ar include, de asemenea,
informații care provin din monitorizarea și observarea
operațională, teledetecție, cercetare, precum și din
monitorizarea comunităților și din cunoștințele tradiționale; ·
Comisia va pune în aplicare o acțiune
pregătitoare, care a fost aprobată de autoritatea bugetară
și care beneficiază de 1 milion EUR, pentru o evaluare
strategică a impactului dezvoltării în Arctica. Proiectul va da curs,
de asemenea, sugestiei formulate în comunicarea din 2008 de a se analiza
posibilitățile de creare a unui centru european de informare privind
Arctica și, în acest scop, va testa fezabilitatea unei platforme de
informare privind Arctica pe baza unei rețele a principalelor centre de
cercetare și a universităților din interiorul și din afara
UE, centre și universități în care se studiază regiunea
arctică. UE va colabora cu
statele din regiunea arctică în scopul consolidării
capacităților de monitorizare și supraveghere, inclusiv al
utilizării sateliților. ·
Sateliții aflați pe orbita terestră
sunt instrumente esențiale pentru comunicare, navigare și observare
în Arctica. Programele UE privind sateliții oferă deja un sprijin
considerabil celor care trăiesc și muncesc în regiune. Acest sprijin
va fi consolidat odată cu viitoarea intrare în faza operațională
a sistemului Galileo și a noilor sateliți „Sentinel” din cadrul
Programului european de monitorizare a Pământului (GMES). Sateliții
„Sentinel” vor permite monitorizarea grosimii și a suprafeței
banchizei. În plus, aceștia ar putea contribui la punerea în aplicare a
acordului încheiat recent între statele membre ale Consiliului Arctic privind
căutarea și salvarea. ·
În cooperare cu statele membre, UE va crea
până în 2020 o platformă care să reunească date privind
starea mărilor din Europa și din jurul acesteia și
informații obținute în urma unor operațiuni de cartografiere de
înaltă rezoluție a fundului mărilor. Hărțile fundului
mărilor ar putea fi utile în stabilirea unor rute de transport sigure în
apele arctice. ·
UE va sprijini Inițiativa privind sistemul
comun de informații referitoare la mediu (Shared Environmental
Information System - SEIS) și va institui o rețea care să
ofere acces online la datele privind mediul; de asemenea, UE va sprijini Rețeaua
de observare pe termen lung a Arcticii (Sustained Arctic Observing Network
- SAON), care a fost recent instituită pentru consolidarea angajamentului
internațional privind sistemele pan-arctice coordonate de observare
și schimb de date care răspund unor necesități societale
legate, în special, de aspecte de mediu, sociale, de sănătate,
economice și culturale. 2. RESPONSABILITATE UE are legături puternice cu Arctica, nu
numai din perspectivă istorică, economică și
geografică, ci și pentru că importă resurse naturale
și pentru că, la nivel mai general, este preocupată de mediul
planetei și are o responsabilitate în privința acestuia. Arctica
generează atât provocări, cât și oportunități care vor
avea un impact semnificativ asupra vieții cetățenilor europeni
din generațiile viitoare. Aceste provocări și
oportunități sunt însoțite de responsabilități. UE
consideră că ar trebui să aibă o contribuție
responsabilă în Arctica, prin intermediul programelor sale de
finanțare, precum și prin promovarea gestionării și a
utilizării sigure și durabile a resurselor în regiune. 2.1 Finanțarea acordată
de UE pentru dezvoltare durabilă În ultimii ani, fondurile regionale și
alte programe și acorduri de cooperare ale UE au investit substanțial
în dezvoltarea regiunii arctice. Domeniul de aplicare geografic al unor
programe cuprinde nu doar statele membre ale UE, ci și Groenlanda,
Islanda, Norvegia și Federația Rusă. ·
Prin consolidarea și interconectarea
diferitelor inițiative de finanțare aflate la dispoziția sa
(Fondul european de dezvoltare regională - FEDER, Fondul social european,
Fondul de coeziune, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală,
Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime și Instrumentul de
asistență pentru preaderare), UE poate avea un impact pozitiv asupra
dezvoltării Arcticii în beneficiul comunităților locale și
al popoarelor indigene. În spiritul Strategiei Europa 2020, Comisia ar dori
să discute cu statele membre interesate modul în care
oportunitățile de finanțare oferite de cadrul financiar
multianual pentru perioada 2014-2020 ar putea contribui la realizarea acestui
obiectiv. Va fi important să se asigure că programele finanțate
de UE sunt eficace, accesibile și conforme necesităților în
materie de dezvoltare ale populațiilor locale. ·
În calitatea sa de principal finanțator, UE
susține Fondul de sprijin al Parteneriatului de mediu pentru Dimensiunea
Nordică (Northern Dimension Environmental Partnership - NDEP), care
oferă granturi pentru proiecte în materie de mediu și de securitate
nucleară în regiunea Mării Barents a Oceanului Arctic. În municipiul
Archangelsk continuă lucrările la proiectul privind serviciile de
alimentare cu apă și de epurare a apelor reziduale, care
beneficiază de o finanțare în valoare de 8,2 milioane EUR. Proiectul
va reduce cantitatea de ape reziduale deversate direct și va
îmbunătăți eficiența energetică. ·
Sfera geografică și
prioritățile viitoarelor programe de acțiune externă
și de cooperare regională și transfrontalieră (de exemplu,
Programul pentru periferia nordică) ar putea fi extinse pentru a permite
intensificarea cooperării în zona circumpolară și a asigura
maximizarea contribuției UE la dezvoltarea întregii regiuni arctice. 2.2 Promovarea gestionării
și a utilizării durabile a resurselor Statele din regiunea arctică și UE
au un interes comun în asigurarea faptului că resursele naturale ale
acestei regiuni, deopotrivă cele terestre, cele marine și cele aflate
în solul sau subsolul marin, sunt utilizate într-un mod durabil, care să
nu dăuneze mediului acestei regiuni și să genereze beneficii
pentru comunitățile locale. ·
Luând în considerare intensificarea
activităților de minerit și de extracție a petrolului în
regiunea arctică, UE va colabora cu partenerii săi din această
regiune și cu sectorul privat pentru a dezvolta tehnologii ecologice
și cu risc scăzut, care ar putea fi utilizate de industriile
extractive. De exemplu, societățile miniere, precum și
universitățile și cercetătorii din regiunea nordică
sunt parteneri esențiali în proiecte conexe PC7, cum ar fi ProMine[9] și I²Mine[10]. O propunere de
regulament privind siguranța activităților petroliere și
gaziere offshore de prospectare, explorare și producție[11] a fost prezentată de
Comisie la data de 27 octombrie 2011. ·
Propunerea Comisiei privind un parteneriat consolidat
între UE și Groenlanda oferă, de asemenea, posibilitatea de a coopera
în domeniul protecției mediului din Groenlanda, asigurând, în același
timp, dezvoltarea și diversificarea economiei sale. Parteneriatul ar
permite, de asemenea, intensificarea dialogului privind resursele naturale
pentru a face schimb de cunoștințe tehnice și de
experiență. În cadrul parteneriatului UE-Groenlanda, la
data de 13 iunie a fost semnată o scrisoare de intenție privind
cooperarea în domeniul resurselor minerale. ·
Transportul maritim în regiunea arctică ar
trebui, de asemenea, să se dezvolte în mod durabil. Chiar dacă nu
există nicio perspectivă imediată de a naviga în apele arctice
pe parcursul întregului an, UE este pregătită să
susțină dezvoltarea unui transport maritim durabil, de exemplu pe
ruta Mării Nordului. În această privință, siguranța
și impactul asupra mediului reprezintă preocupări importante.
Comisia și statele membre ale UE urmăresc îndeaproape evoluția
transportului în Marea Arctică, inclusiv traficul și frecvența
navelor comerciale și ale navelor de croazieră pe ruta Mării
Nordului, în Pasajul de Nord-Vest sau în apele arctice în general, precum
și practicile sau cerințele statelor din zona de coastă care au
efecte asupra navigației internaționale. UE, prin intermediul
Comisiei și al statelor membre, sprijină elaborarea de către
Organizația Maritimă Internațională (OMI) a unui „cod
polar” obligatoriu. Sistemul Galileo de radionavigație și
poziționare globală prin satelit va deveni operațional începând
cu 2014, dată de la care acesta ar trebui, de asemenea, să contribuie
la îmbunătățirea gradului de siguranță și să
amelioreze capacitatea de căutare și salvare (Search and Rescue
- SAR) în Arctica. ·
Întrucât accidentele de navigație ar putea
cauza mediului daune semnificative, Comisia, asistată de Agenția
Europeană pentru Siguranță Maritimă, sprijină
activitatea Consiliului Arctic privind măsurile în materie de
pregătire, prevenire și răspuns în situații de
urgență, precum și măsurile subsecvente recomandărilor
referitoare la siguranța maritimă formulate în cadrul evaluării
din 2009 care viza navigația maritimă în Arctica. ·
Fiind unul dintre principalii consumatori și
importatori de energie și de materii prime, precum și unul dintre
principalii furnizori de tehnologii conexe, UE este interesată de
evoluția politicii statelor din regiunea arctică în domeniul
resurselor. UE va avea drept obiectiv încheierea de parteneriate stabile
și pe termen lung cu furnizorii, cum ar fi Canada, Norvegia, Federația
Rusă, SUA și alți parteneri relevanți. În cadrul
dimensiunii externe a Strategiei privind materiile prime[12], în relațiile cu statele
relevante din regiunea arctică, UE va promova cu prioritate acțiuni
diplomatice menite să asigure accesul la materii prime, în special prin
intermediul parteneriatelor strategice și al dialogurilor privind
politicile. Mai mult, gestionarea durabilă a resurselor ar reprezenta o
contribuție semnificativă la dezvoltarea socială și
economică, de exemplu a regiunii Mării Barents. ·
O treime din peștele capturat în apele arctice
este vândut pe piața europeană. Studiile arată că
această cifră ar putea crește, întrucât este posibil ca
stocurile de pește să se deplaseze către nord ca urmare a
încălzirii apei mărilor. UE dorește să asigure o bună
cooperare cu statele din regiunea arctică în ceea ce privește
gestionarea durabilă a resurselor biologice marine. UE
sprijină exploatarea durabilă a resurselor piscicole ale Arcticii, pe
baza unei consultanțe științifice solide, respectând,
totodată, drepturile comunităților locale din zonele de
coastă. Astfel, UE continuă să promoveze o abordare
precaută, conform căreia, înainte de valorificarea unor noi
oportunități de pescuit, ar trebui să se instituie un cadru de
reglementare privind conservarea și gestionarea stocurilor de pește
pentru acele părți din marea liberă a Arcticii care nu
intră încă sub incidența unui sistem internațional de
conservare și gestionare. Într-adevăr, în cadrul reuniunilor Conferinței
miniștrilor pescuitului din statele aflate pe coasta Atlanticului de Nord,
Comisia a evidențiat că este necesară o gestionare în comun a
stocurilor de pește din marea liberă. Organizațiile regionale de
gestionare a pescuitului ar putea, în principiu, să își extindă
zona geografică de activitate în acest scop. ·
În ceea ce privește focile, până la
sfârșitul anului 2012, Comisia va prezenta un raport privind punerea în
aplicare a Regulamentului 1007/2009 în statele membre ale UE, inclusiv
aplicarea derogării care permite comercializarea produselor derivate din
focă obținute în urma unor vânători de foci
desfășurate în mod tradițional de comunitățile inuite
și de alte comunități indigene care contribuie la
subzistența acestora. UE va respecta rezultatul procedurilor aflate în
curs de desfășurare cu privire la acest regulament în cadrul Organizației
Mondiale a Comerțului (OMC) și în fața Curții de
Justiție a UE. ·
UE va analiza noi posibilități în vederea
desfășurării unor activități economice inovatoare, cum
ar fi dezvoltarea în continuare a turismului durabil, inclusiv a turismului
ecologic, și a sectoarelor energiei regenerabile. Într-adevăr,
turismul arctic, în special cel practicat cu nave de croazieră, este în
creștere. Comisia sprijină și participă la analizele
și dezbaterile care au loc în cadrul OMI, al Consiliului Arctic și al
altor foruri cu privire la creșterea gradului de siguranță a
navelor de croazieră în Arctica, în special în zonele cu o capacitate de
căutare și salvare limitată. Programele regionale, precum și
programele transfrontaliere și transnaționale ale UE pentru regiunile
arctice ale UE susțin mai multe proiecte care elaborează noi
abordări ale turismului în Arctica[13],
ca, de exemplu, proiectul „Ghid turistic pentru periferia nordică”[14], în cadrul căruia se
dezvoltă servicii inovatoare de informare pentru turiști. 3. ANGAJAMENT UE intenționează să își
precizeze politica privind dezvoltarea regiunii arctice în strânsă
cooperare cu statele membre, cu cele cinci state din regiunea arctică care
nu fac parte din UE și cu respectivele comunități locale, inclusiv
cu populațiile autohtone. Statele arctice joacă un rol esențial
în regiune, atât individual, cât și în cadrul organizațiilor
regionale. UE recunoaște că, în cazul Oceanului Arctic, se
aplică un cadru juridic complex, din care fac parte Convenția Națiunilor
Unite asupra dreptului mării și alte instrumente internaționale
relevante[15],
și consideră că această convenție reprezintă o
bază importantă pentru gestionarea Oceanului Arctic. De asemenea, UE
recunoaște că există deja o cooperare internațională
remarcabilă între statele din regiunea arctică și în cadrul
diferitelor foruri din regiune. Menținerea unei bune cooperări
internaționale în regiunea arctică și sprijinirea
stabilității în regiune se numără printre principalele
elemente aflate în atenția Uniunii Europene. UE consideră Consiliul Arctic ca fiind
principalul for pentru cooperarea internațională în regiune.
Serviciile Comisiei, Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE)
și agențiile UE au participat ca observatori ad-hoc la reuniunile
Consiliului Arctic și s-au implicat activ în grupurile de lucru ale
acestuia. La 1 decembrie 2008, Comisia a depus o cerere, în numele UE, pentru a
deveni observator permanent în cadrul Consiliului Arctic. Întrucât în mai 2011
s-au adoptat criteriile care trebuie îndeplinite pentru a deveni observator,
Comisia a prezentat, în decembrie 2011, informații actualizate într-o
scrisoare semnată de vicepreședintele Ashton și de comisarul
Damanaki și adresată președintelui Consiliului Arctic, ministrul
de externe al Suediei, dl Carl Bildt. Statutul
de observator, astfel cum este definit de către Consiliul Arctic, ar
permite Uniunii Europene să intensifice cooperarea, să contribuie în
mod pozitiv la activitatea pe care o desfășoară Consiliul
și să înțeleagă mai bine preocupările partenerilor din
regiunea arctică, un aspect important în elaborarea propriilor politici
interne. Angajamentul UE în ceea ce privește regiunea arctică, asumat
prin participarea la Consiliul Euro-arctic al Mării Barents și la
Dimensiunea Nordică, ar fi astfel completat de statutul de observator.
Angajamentul UE va cuprinde următoarele elemente: ·
UE va încerca să își intensifice
cooperarea privind chestiunile legate de regiunea arctică în cadrul
dialogurilor bilaterale cu toți partenerii săi din această
regiune - Canada, Islanda, Norvegia, Federația Rusă și Statele
Unite; ·
implicarea UE în chestiunile legate de regiunea
arctică va fi amplificată de perspectiva aderării Islandei la UE
(Islanda a depus cererea de aderare la UE în iunie 2009) și va contribui
la soluționarea problemelor comune. Negocierile de aderare în curs
oferă un cadru suplimentar pentru dezbaterea anumitor politici referitoare
la regiunea arctică; ·
în ceea ce privește Groenlanda, relațiile
cu UE sunt definite de Decizia de asociere peste mări și de
parteneriatul cuprinzător UE-Groenlanda. La 7 decembrie 2011, Comisia a
prezentat o propunere legislativă de reînnoire a parteneriatului pentru
perioada 2014-2020[16].
Ca parte a viitorului parteneriat, Comisia a propus intensificarea dialogului
privind chestiunile legate de regiunea arctică, ceea ce nu numai că
ar permite UE să înțeleagă mai bine societățile
îndepărtate din regiunea arctică, ci și ar favoriza efectuarea
unui schimb de cunoștințe valoroase privind aspecte de interes comun; ·
este extrem de important ca opiniile locuitorilor
din regiunea arctică să fie luate în considerare atunci când este
vorba de aspecte legate de dezvoltarea economică. UE va analiza care sunt
mijloacele adecvate pentru a se asigura că reprezentanții popoarelor
indigene din regiunea arctică sunt informați și consultați
cu privire la politicile Uniunii Europene care îi privesc și că li se
pun la dispoziție platforme adecvate care să le permită să
transmită instituțiilor și publicului din UE preocupările
lor cu privire la anumite aspecte. În acest scop, Comisia și SEAE își
vor intensifica eforturile de organizare a unor dialoguri periodice cu
popoarele indigene; ·
UE se va angaja în continuare, în cadrul forurilor
internaționale relevante, în abordarea unor chestiuni legate de regiunea
arctică precum biodiversitatea, gestionarea bazată pe ecosistem,
poluanții organici persistenți, zonele marine protejate,
navigația internațională, precum și standardele de securitate
maritimă și de mediu. Acest angajament ar trebui să se bazeze pe
dreptul internațional, convențiile și acordurile
internaționale în vigoare și să fie asumat în cooperare cu
organismele internaționale, cum ar fi ONU, Consiliul Arctic și
Organizația Maritimă Internațională (OMI). UE va analiza,
de asemenea, modul în care poate contribui la punerea eficientă în
aplicare a acordurilor adoptate de Consiliul Arctic; ·
Comisia va continua să coopereze cu parteneri
internaționali în ceea ce privește raportarea și evaluarea
stării mediului marin. De asemenea, Comisia va continua să promoveze
utilizarea evaluărilor strategice ale impactului asupra mediului într-un
context transfrontalier, în conformitate cu Convenția de la Espoo[17]. De exemplu, Comisia și-a
continuat dialogul privind Convenția de la Espoo cu Federația
Rusă, care, în iulie 2011, a lansat proceduri interne în scopul
ratificării acestei convenții. În plus, s-a intensificat cooperarea
în ceea ce privește monitorizarea mediului în cadrul parteneriatului
UE-Rusia pentru modernizare; ·
în ceea privește gestionarea ecosistemului, UE
va continua să acționeze prin intermediul Convențiilor de la
Oslo și de la Paris privind protecția mediului marin al Atlanticului
de Nord-Est (OSPAR) pentru a institui în Arctica o rețea de zone marine
protejate și pentru a evalua dacă măsurile existente în materie
de gestionare a activităților de extracție a petrolului și
a gazelor în condiții climatice extreme sunt adecvate, luând în
considerare impactul potențial al acestora asupra mediului. Comisia
și agențiile UE contribuie, de asemenea, la activitatea în acest
domeniu prin participarea la Grupul de lucru pentru protecția mediului
arctic din cadrul Consiliului Arctic. În același timp, UE continuă să
sugereze, în cadrul organismelor competente ale ONU, că, în zonele care nu
fac obiectul jurisdicțiilor naționale, biodiversitatea ar trebui
protejată, eventual în temeiul Convenției ONU asupra dreptului
mării; ·
de asemenea, UE își va spori activitatea de
informare în cadrul organizațiilor neguvernamentale din regiunea
arctică. Comisia a intensificat, de asemenea, dialogul cu
părțile interesate în ceea ce privește politica de mediu. În
iulie 2011 a fost lansat un proiect care are drept obiectiv stabilirea unui
dialog la nivelul ONG-urilor cu privire la aspecte de mediu specifice regiunii
arctice. În ianuarie 2012 a avut loc prima reuniune a unui forum al ONG-urilor,
participanții la acest forum urmând să se întrunească de
două ori pe an. Partea 2 Sinteza contribuției UE la regiunea arctică
începând din 2008 Ca răspuns la
concluziile Consiliului din decembrie 2009, această a doua parte a
comunicării comune evidențiază gama tot mai largă de
activități desfășurate de UE în regiune și
analizează aspectele prezentate în Comunicarea Comisiei privind „UE
și regiunea arctică”, publicată în noiembrie 2008. UE are o
contribuție importantă și din ce în ce mai
substanțială în ceea ce privește abordarea provocării pe
care o constituie protecția eficientă a mediului, dezvoltând, în
același timp, în mod durabil, potențialul economic al regiunii
arctice. Acest angajament este pus în evidență printr-o gamă
largă de activități întreprinse în regiunea arctică legate
de aspecte precum schimbările climatice, degradarea mediului, gestionarea
și exploatarea durabilă a energiei, materiile prime și resursele
de pescuit, precum și prin noi activități economice cum ar fi
turismul și noi rute de transport maritim. Se pune accentul pe
importanța dialogului cu statele din regiunea arctică și cu
populațiile autohtone respective. 1. Protejarea și conservarea Arcticii
în acord cu populația sa Schimbările climatice și
mediul Se înregistrează progrese pentru a se
asigura, la nivel mondial, reducerea necesară a emisiilor de gaze cu efect
de seră (GES) de către toți marii emițători. UE este
pe cale să își îndeplinească angajamentele asumate la Kyoto în
materie de combatere a schimbărilor climatice, legislația sa
prevăzând angajamentul de reducere cu 20 % a gazelor cu efect de seră.
Comisia a publicat o „Foaie de parcurs pentru trecerea la o economie
competitivă cu emisii scăzute de dioxid de carbon până în 2050”[18]. Acțiunea UE în domeniul
tehnologiilor generice esențiale, în special contribuția înaltelor
tehnologii la producția de energie nepoluantă, este un alt element
relevant. Împreună, aceste eforturi vor avea un impact major în reducerea
efectelor pe care le are poluarea asupra schimbărilor climatice în
regiunea arctică. De asemenea, UE a contribuit, în decembrie 2011, la
elaborarea Platformei de la Durban pentru o acțiune consolidată[19] , care lansa apelul ca,
până în 2015, să se convină asupra unui nou instrument juridic
cuprinzător. De asemenea, UE a continuat să joace un rol important în
ceea ce privește eforturile internaționale de reducere a poluării
cauzate de poluanții organici persistenți, atât prin intermediul
Convenției de la Stockholm, cât și al Convenției privind
poluarea atmosferică transfrontalieră pe distanțe lungi a
Comisiei Economice pentru Europa din cadrul Organizației Națiunilor
Unite. În ianuarie 2011 a fost publicat raportul
intitulat „Evaluarea amprentei ecologice a UE în Arctica și a
eficacității politicilor UE”[20].
Acesta oferă o imagine de ansamblu a impactului pe care îl va avea UE în
nouă domenii de activitate, printre care se numără
biodiversitatea, transporturile, energia, pescuitul și schimbările
climatice. Alte proiecte de cercetare care beneficiază de finanțare
din fondurile UE (de exemplu, CLEAR și ArcRisk) acoperă lacune
esențiale în materie de cunoștințe privind impactul
poluării transfrontaliere asupra sănătății
populațiilor din regiunea arctică. De asemenea, UE a promovat
utilizarea evaluărilor de impact conform Convenției de la Espoo
privind evaluarea impactului asupra mediului în context transfrontalier și
conform protocolului la această convenție referitor la evaluarea
strategică de mediu. Comisia și-a continuat dialogul privind
Convenția de la Espoo cu Federația Rusă, care, în iulie 2011, a
lansat proceduri interne în scopul ratificării acestei convenții. În
plus, s-a intensificat cooperarea privind monitorizarea mediului, care
reprezintă o prioritate în cadrul Parteneriatului UE-Rusia pentru
modernizare. Agenția Europeană de Mediu (AEM) a convenit cu
partenerii săi ruși asupra unei serii de inițiative privind
monitorizarea în comun a mediului, în special în Arctica, printre care se
numără crearea unui sistem de colectare și schimb de date
referitoare la poluarea apei și a aerului, transportul pe distanțe
lungi a poluanților, precum și îmbunătățirea
gestionării deșeurilor și a produselor chimice periculoase. În 2008, statele membre vizate au semnat un
acord privind prevenirea situațiilor de urgență și
măsurile de răspuns în regiunea Mării Barents, care a fost
negociat în cadrul Consiliului Euro-arctic al Mării Barents și
ratificat de părți. Sprijin pentru popoarele indigene
și populațiile locale UE s-a implicat activ în activitatea de
adoptare a Declarației Organizației Națiunilor Unite privind
drepturile popoarelor indigene. UE are drept obiectiv integrarea drepturilor
omului și a chestiunilor referitoare la popoarele indigene în toate
aspectele politicilor sale interne și externe, inclusiv în cadrul
dialogurilor sale politice cu țări terțe, precum și în
cadrul organizațiilor regionale și multilaterale. UE furnizează,
de asemenea, sprijin financiar organizațiilor societății civile
a căror activitate vizează chestiuni referitoare la popoarele
indigene, în special prin intermediul Instrumentului european pentru
democrație și drepturile omului (IEDDO). Comisia poartă un dialog periodic cu
aceste comunități indigene din Arctica. La 9 martie 2010, Comisia a
găzduit un atelier intitulat „Dialogul arctic”[21]. Inițiativa a fost bine
primită de participanți, care au subliniat importanța
implicării reprezentanților popoarelor indigene în procesul de luare
a deciziilor. În ianuarie 2011, Comisia s-a întâlnit din nou cu
reprezentanți ai popoarelor indigene din Arctica la Tromsø, în Norvegia.
În iunie 2011, AEM a invitat, de asemenea, grupuri care reprezentau popoarele
indigene din Arctica să participe la un atelier pentru a dezbate
chestiunea utilizării cunoștințelor generale, locale și
tradiționale în ceea ce privește monitorizarea mediului arctic,
precum și evaluarea tendințelor și a modificărilor care afectează
populația arctică. Prin intermediul unor inițiative diverse,
UE acordă finanțări substanțiale pentru grupurile indigene
și populațiile locale. Finanțarea programelor în perioada de
cofinanțare 2007-2013 se ridică la 1,14 miliarde EUR sau la 1,98
miliarde EUR, dacă se ia în considerare și cofinanțarea din
partea statelor membre: ·
Fondul european de dezvoltare regională
(FEDER) din perioada 2007-2013 a alocat 4,3 milioane EUR subprogramului
transfrontalier Sápmi pentru a sprijini populația sami în dezvoltarea
durabilă a culturii sale și a modului său de viață[22]. În plus, Interreg IVA North[23], programul din care face parte
Sápmi și care beneficiază din partea UE de finanțare în valoare
de 34 de milioane EUR (dintr-un total de 57 de milioane EUR), are drept
obiectiv consolidarea atractivității și a competitivității
regiunilor celor mai nordice din Finlanda, Suedia și Norvegia; ·
obiective similare sunt vizate de Programul
Botnia-Atlantica[24],
de care beneficiază regiunile nordice din Finlanda, Suedia și
Norvegia (care beneficiază din partea UE de o finanțare în valoare de
34,4 milioane EUR dintr-un total de 60,9 milioane EUR) și de Programul
Interreg IVA Suedia-Norvegia[25]
(care beneficiază din partea UE de o finanțare în valoare de 37 de
milioane EUR dintr-un total de 68 de milioane EUR); ·
Programul pentru periferia nordică[26], la care participă
Irlanda, Finlanda, Suedia și Regatul Unit, precum și Insulele Feroe,
Groenlanda, Islanda și Norvegia (existând posibilitatea ca acestora
să li se alăture Federația Rusă și Canada), dispune de
un buget în valoare de 59 de milioane EUR, din care 35 de milioane EUR
reprezintă finanțarea acordată de UE. Programul are drept
obiectiv să ajute comunitățile îndepărtate din nordul
Europei să își dezvolte potențialul economic, social și de
mediu; ·
Programul pentru regiunea Mării Baltice[27] (care beneficiază din partea UE
de 217 milioane EUR dintr-un total de 278 de milioane EUR) finanțează „coridorul verde logistic” al
regiunii botnice pentru conectarea nordului Scandinaviei și a Mării
Barents cu piețele finale din regiunea Mării Baltice și din
Europa Centrală; ·
în perioada 2007-2013, FEDER investește 243 de
milioane EUR în Programul pentru nordul Suediei și 177 de milioane EUR în
Programul pentru partea de centru și de nord a Suediei pentru a consolida
competitivitatea regiunilor[28]. Aspectele legate de populația sami sunt
integrate în diferitele domenii prioritare; ·
Programul FEDER pentru nordul Finlandei[29] dispune de un buget total de
1,1 miliarde EUR, din care 311,3 milioane EUR provin din bugetul UE. Printre prioritățile programului se
numără măsuri concepute special pentru populația sami,
menite să susțină antreprenoriatul și întreprinderile care
au la bază cultura sami; ·
Programul Kolartic[30]
este unul dintre cele 13 programe de cooperare transfrontalieră care sunt
cofinanțate în prezent de Instrumentul european de vecinătate și
parteneriat (IEVP) și de FEDER. Bugetul alocat programului în perioada
2007-2013 se ridică la 70,48 milioane EUR, din care 28,24 milioane EUR
reprezintă finanțarea acordată de UE. La program participă
regiunile nordice din Finlanda, Suedia, Norvegia și Federația
Rusă; ·
în partea subarctică a regiunii Mării
Barents, există un alt program de cooperare transfrontalieră –
programul Karelia[31]
– care dispune de un buget total de 46,5 milioane EUR, din care 23,2 milioane
provin din bugetul UE, iar restul din contribuția statelor membre și
a Federației Ruse. Parteneriatul în domeniul
sănătății publice și al bunăstării sociale
din cadrul Dimensiunii Nordice (Northern Dimension Partnership in Public Health
and Social Well-being - NDPHS) a elaborat un plan de lucru pentru
îmbunătățirea sănătății mintale, prevenirea
toxicomaniei și promovarea dezvoltării copilului și a
sănătății în rândul popoarelor indigene. Planul de lucru
urmează să fie pus în aplicare până în 2013. În ceea ce privește focile, a avut loc o
amplă consultare publică[32],
inclusiv cu popoarele indigene, înainte de adoptarea Regulamentului (UE) nr.
1007/2009 privind comerțul cu produse derivate din focă.
Legislația a fost contestată de membrii comunității inuite.
În septembrie 2011, Curtea de Justiție a UE a respins o acțiune de
recurs pe motive de inadmisibilitate[33];
o a doua cauză este pendinte. De asemenea, la solicitarea Canadei și
a Norvegiei, s-a constituit o comisie a Organizației Mondiale a
Comerțului pentru a examina această interdicție. Cercetare, monitorizare și
evaluări În mod colectiv, UE și statele sale
membre au adus o contribuție majoră la cercetarea privind regiunea
arctică în ultimii 10 ani. Aproximativ 200 de milioane EUR din fonduri ale
UE au fost alocate cercetării privind regiunea arctică. UE
promovează cercetarea în domenii precum dezvoltarea durabilă și
schimbările de mediu la nivel mondial pentru a îmbunătăți
înțelegerea proceselor naturale care afectează Arctica, punând
accentul pe schimbările climatice și pe impactul tot mai mare al
acestora asupra populațiilor locale și a activității
economice. Douăsprezece proiecte lansate începând cu
2008 în cadrul celui de al șaptelea program-cadru al UE pentru cercetare
(PC7) contribuie la eliminarea lacunelor în aceste domenii și la
consolidarea monitorizării pe termen lung și a
disponibilității datelor referitoare la procesele naturale și la
cele provocate de om în Arctica. Alte opt proiecte sprijină crearea de noi
rețelele și infrastructuri de cercetare la nivel înalt în Europa,
consolidându-le, în același timp, pe cele deja existente. Programele de
cercetare ale UE mențin relații strânse cu toate statele arctice.
Insulele Feroe, Norvegia și Islanda sunt țările asociate în mod
oficial la PC7 și, prin urmare, se bucură de drepturi echivalente cu
cele ale statelor membre ale UE în temeiul acestui instrument. În plus, UE are
acorduri de cooperare în domeniul științei și tehnologiei cu
Canada, Federația Rusă și SUA, ceea ce presupune derularea unor
programe de cercetare în următoarele domenii: mediu, sănătate,
pescuit, transport, energie și spațiu. Partenerii în materie de
cercetare din aceste țări participă în mod regulat la
acțiuni aferente PC7. UE și proiectele susținute prin PC7
contribuie activ la eforturile internaționale de promovare a proiectelor
de cercetare polară și de aliniere a programelor de cercetare
internaționale. Un exemplu în acest sens îl constituie Anul Polar
Internațional 2007-2009. În ceea ce privește consolidarea
capacităților de monitorizare și supraveghere, UE sprijină
Inițiativa privind sistemul comun de informații referitoare la mediu
(Shared Environmental Information System - SEIS), care are drept obiectiv
modernizarea actualelor sisteme de raportare și crearea unei rețele
care să ofere acces online la date. Calitatea și promptitudinea
informațiilor de mediu referitoare la Arctica ar trebui, prin urmare,
să se îmbunătățească și să ducă, în
cele din urmă, la un proces de luare a deciziilor bazat în mai mare
măsură pe cunoaștere. În plus, UE sprijină alte programe
și inițiative cu relevanță pentru regiunea arctică,
cum ar fi Programul european de monitorizare a Pământului (Global
Monitoring for Environment and Security - GMES), Grupul pentru observarea Pământului
(Group on Earth Observations - GEO) și Sistemul de sisteme globale de
observare a Pământului (Global Earth Observation System of Systems -
GEOSS). Spațiul Economic European (SEE) a participat, de asemenea, în mod
activ la instituirea Rețelei de observare pe termen lung a Arcticii (SAON).
2. Promovarea utilizării durabile a
resurselor naturale Hidrocarburi și materii prime Având în vedere
că accesul la materii prime rămâne un element important al
eforturilor UE de a trece la o economie care să integreze înalta
tehnologie și să genereze o valoare adăugată ridicată,
Comisia a adoptat o comunicare privind produsele de bază și materiile
prime, care a întărit abordarea bazată pe cei trei piloni pentru
asigurarea aprovizionării durabile cu materii prime: aprovizionarea de pe
piețele mondiale (pilonul extern), aprovizionarea durabilă din surse
aflate în UE, precum și reciclarea și utilizarea eficientă a
resurselor. De asemenea, Comisia a adoptat recent o
comunicare intitulată „Politica energetică a UE: angajarea în
relații cu parteneri din afara frontierelor noastre”[34], care stabilește o
strategie cuprinzătoare pentru relațiile externe ale UE în domeniul
energiei prin îmbunătățirea transparenței cu privire la
acordurile din domeniul energiei, la consolidarea coordonării între statele
membre și la dezvoltarea de parteneriate în domeniul energiei cu
țări-cheie. Transporturi Un obiectiv major al UE în materie de
politică rămâne conformitatea deplină cu dreptul
internațional și cu principiile internaționale, astfel cum sunt
definite în Convenția ONU asupra dreptului mării (UNCLOS), inclusiv
principiul libertății de navigație și dreptul de trecere
inofensivă[35].
În aprilie 2010, a fost realizat un studiu privind „Aspecte juridice ale
transportului maritim arctic”[36].
Se depun eforturi pentru stabilirea de
conexiuni transeuropene multimodale, prin dezvoltarea de rețele
transeuropene, care acoperă și nordul îndepărtat al Europei.
Acestea generează beneficii directe pentru Arctica. În plus, Memorandumul
de înțelegere privind parteneriatul pentru transporturi și
logistică din cadrul Dimensiunii Nordice intră acum în faza sa
operațională, odată cu identificarea (pentru o viitoare aprobare
de către parteneri) a unei rețele de infrastructură și a
priorităților potențiale din cadrul proiectelor legate de
transport. 3. Cooperarea internațională Politica evolutivă a UE privind Arctica
are drept obiectiv stabilirea unei abordări coerente și
cuprinzătoare în domeniile în care regiunea arctică are un impact
asupra UE și invers. Această politică se bazează pe dreptul
internațional existent (în special Convenția ONU asupra dreptului
mării) și cooperarea cu organismele internaționale, cum ar fi
Consiliul Arctic și OMI, precum și cu state, teritorii autonome,
popoare indigene, populații locale și alte părți interesate
din Arctica. Din 2008, UE și-a intensificat în mod
substanțial participarea la cooperarea arctică, în special prin
angajamentele asumate în cadrul Consiliului Arctic și față de
membrii acestuia. Consiliul Arctic rămâne cel mai important for de
cooperare internațională din regiune, iar acordul semnat recent de
acesta în materie de cooperare în domeniul căutării și
salvării aeronautice și maritime în Arctica este un indicator
important al dezvoltării sale. Alte foruri de cooperare regională sunt
Consiliul Euro-arctic al Mării Barents, la care Comisia participă în
calitate de membru, și Dimensiunea Nordică (DN), care este o
politică comună a UE, a Islandei, a Norvegiei și a
Federației Ruse. Reuniunea ministerială a Dimensiunii Nordice din
2010 a însărcinat Grupul de coordonare al Dimensiunii Nordice „să
analizeze modalități de dezvoltare a ferestrei arctice a Dimensiunii
Nordice, fără duplicarea activității desfășurate
în cadrul mandatelor Consiliului Arctic sau ale Consiliului Euro-arctic al
Mării Barents”. Miniștrii au menționat că ar trebui să
se acorde atenție modului în care popoarele indigene ar putea participa la
dezbateri. Grupul de coordonare a invitat reprezentanți ai popoarelor
indigene să participe la reuniuni și a solicitat ca parteneriatele
și inițiativele Dimensiunii Nordice să aibă în vedere noi
acțiuni privind Arctica. Cooperarea cu statele din regiunea
arctică se desfășoară și la nivel bilateral.
Cooperarea în regiunea arctică este inclusă cu regularitate pe
ordinea de zi a reuniunilor bilaterale cu statele din această regiune,
inclusiv Canada, Federația Rusă și SUA, care sunt parteneri
strategici ai UE. Vizitele efectuate de Înaltul Reprezentant/dna
vicepreședinte Ashton și de comisarul Damanaki în zonele arctice din
Finlanda, Suedia, Norvegia, inclusiv Svalbard și Groenlanda au subliniat
importanța regiunii și le-au oferit ocazia de a evalua
schimbările la fața locului, precum și posibilitatea de a
discuta despre provocări cu populațiile locale, cu reprezentanții
comunităților sami și inuită, precum și cu
experți în chestiuni legate de regiunea arctică. În plus,
delegațiile UE în statele din regiunea arctică au un rol
semnificativ, comunicând guvernelor și publicului politica relevantă
a UE și informând UE cu privire la activitățile naționale
desfășurate în Arctica care sunt importante pentru statele din
această regiune.
În ceea ce privește Groenlanda, actualul
parteneriat permite stabilirea unui dialog în materie de politică în
domenii de interes reciproc, depășindu-se sfera ajutorului financiar specific,
cum ar fi cercetarea, materiile prime și energia. În perioada 2007-2013,
Groenlanda va primi din partea UE un sprijin financiar anual în valoare de 25
de milioane EUR, la prețurile din 2006. Sectorul vizat pentru cooperarea
financiară în perioada 2007-2013 este educația; atât Groenlanda, cât
și Danemarca și-au exprimat interesul pentru menținerea acestei
priorități în viitoarea perioadă financiară (2014-2020).
Parteneriatul UE-Groenlanda este complementar Acordului de parteneriat
UE-Groenlanda în domeniul pescuitului (Fisheries Partnership Agreement - FPA)
și definește contribuția financiară a UE pentru dezvoltare
în alte domenii decât pescuitul. Dat fiind că, la sfârșitul anului
2012, actualul protocol privind FPA va expira, în februarie 2012 a fost parafat
cu succes un nou protocol cu o durată de trei ani. În temeiul noului
protocol, contribuția financiară anuală a UE, inclusiv sprijinul
sectorial acordat Groenlandei, se va ridica la maximum 17,8 milioane EUR. În
2010, AEM și Groenlanda au semnat un acord de cooperare pentru a sprijini
dezvoltarea durabilă, precum și pentru a proteja și a
îmbunătăți mediul prin furnizarea de informații orientate,
relevante și fiabile factorilor de decizie din Groenlanda și Europa.
În ianuarie 2012, SEE și Ministerul Sănătății din
Groenlanda au semnat un acord de cooperare care vizează aspecte de mediu
și de sănătate. [1] Topirea gheții accentuează efectele deosebit
de grave ale schimbărilor climatice din regiunea arctică și, în
special, accelerarea creșterii temperaturii la nivel mondial din cauza
scăderii albedoului. [2] Concluziile
Consiliului privind chestiunile legate de Arctica, a 2985-a reuniune a
Consiliului Afaceri Externe, Bruxelles, 8 decembrie 2009. [3] P7_TA(2011)0024,
20 ianuarie 2011. [4] COM(2008)
763, 20 noiembrie 2008. [5] O prezentare generală a principalelor
activități și rezultate este disponibilă în a doua parte a
prezentei comunicări, precum și în documentul de lucru al serviciilor
Comisiei intitulat „Inventarul activităților în cadrul
dezvoltării unei politici arctice a Uniunii Europene”. [6] COM (2010) 546, 6 octombrie 2010. [7] COM (2011) 808 și propunerile care o însoțesc:
COM(2011) 809, COM(2011) 810, COM(2011) 811 și COM(2011) 812, 30 octombrie
2011. [8] http://arctic-footprint.eu [9] http://promine.gtk.fi/ [10] http://www.i2mine.eu/ [11] COM (2011) 688, 27 octombrie 2011. [12] COM (2011) 25, 2 februarie 2011. [13] http://www.northernperiphery.eu/en/projects/show/&tid=82 [14] http://www.interregnord.com/en/projects/north/1-trade-and-industry-development.aspx [15] Instrumentele relevante sunt prezentate pe larg în
raportul elaborat în cadrul conferinței „Arctic TRANSFORM”, disponibile pe
site-ul <www.arctic-transform.eu> și în „Evaluarea amprentei
ecologice a UE în Arctica și a eficacității politicilor UE”,
disponibil pe site-ul http://arctic-footprint.eu/sites/default/files/AFPA_Final_Report.pdf.
[16] COM (2011) 846, 7 decembrie 2011. [17] Convenția de la Espoo privind evaluarea impactului
asupra mediului în context transfrontier este o convenție a Comisiei
Economice pentru Europa din cadrul Organizației Națiunilor Unite
(UNECE), care a fost semnată în 1991 la Espoo, în Finlanda, și care a
intrat în vigoare în 1997. [18] COM (2011) 112, 8 martie 2011. [19] Convenția-cadru a Organizației Națiunilor
Unite asupra schimbărilor climatice (a 17-a Conferință a
părților din Durban). [20] http://arctic-footprint.eu [21] https://webgate.ec.europa.eu/maritimeforum/content/1831 [22] Valoarea totală a finanțării este de 6,7
milioane.
http://www.interregnord.com/en/projects/sapmi/4-sapmi-borderless-development.aspx [23] http://www.interregnord.com/en/projects.aspx [24] http://www.botnia-atlantica.eu [25] http://www.interreg-sverige-norge.com/ [26] http://www.northernperiphery.eu/en/projects/main/ [27] http://eu.baltic.net/Project_Database.5308.html?&&contentid=70&contentaction=single [28] http://www.tillvaxtverket.se/huvudmeny/euprogram/programomraden/ovrenorrland
și http://www.tillvaxtverket.se/huvudmeny/euprogram/programomraden/mellerstanorrland [29] http://ec.europa.eu/regional_policy/atlas2007/finland/fi1a_en.htm?4 [30] http://www.kolarcticenpi.info/ourprojects [31] http://www.kareliaenpi.eu/en [32] http://ec.europa.eu/environment/biodiversity/animal_welfare/seals/seal_hunting.htm [33] Ordonanța Tribunalului, 6 septembrie 2011, cauza
T-18/10. [34] COM (2011) 539, 7 septembrie 2011. [35] În concluziile Consiliului este prevăzut și
dreptul de tranzit. [36] Https://webgate.ec.europa.eu/maritimeforum/content/2396