RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU privind implementarea directivei-cadru privind apa (2000/60/CE) Planuri de management al bazinelor hidrografice /* COM/2012/0670 final */
RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL
EUROPEAN ȘI CONSILIU privind implementarea directivei-cadru
privind apa (2000/60/CE) Planuri de management al bazinelor
hidrografice (Text cu relevanță pentru SEE) 1. Introducere Directiva-cadru privind apa (DCA[1]) a introdus în 2000 obiective
noi și ambițioase pentru protejarea și refacerea ecosistemelor
acvatice ca bază pentru asigurarea utilizării sustenabile a apei pe
termen lung pentru oameni, economie și natură. Directiva-cadru
privind apa a încorporat într-un instrument obligatoriu din punct de vedere
juridic principiile fundamentale de gospodărire integrată a bazinelor
hidrografice care să reunească perspective economice și
ecologice în activitatea de gospodărire a apelor. DCA a stabilit un program și un calendar
în funcție de care statele membre să elaboreze planuri de management
al bazinelor hidrografice (PMBH) până în 2009. Planurile ar fi trebuit
să identifice toate acțiunile care trebuie întreprinse în districtele
hidrografice pentru îndeplinirea obiectivelor DCA. Punerea în aplicare a DCA a fost
sprijinită începând cu 2001 de un efort de cooperare informală în
conformitate cu strategia comună de implementare (SCI), condus de
managerii din domeniul apei din statele membre și Comisie, cu participarea
tuturor părților interesate relevante. SCI a generat documente de
orientare și un număr mare de documente strategice, reprezentând o
platformă valoroasă pentru schimbul de experiență și
de bune practici. Prezentul raport de implementare al Comisiei
este prevăzut la articolul 18 din DCA și se bazează pe evaluarea
de către Comisie a planurilor de management al bazinelor hidrografice,
transmise de statele membre. Raportul este însoțit de documente de lucru
ale serviciilor Comisiei, care includ o evaluare detaliată a planurilor de
management al bazinelor hidrografice, și reprezintă una dintre bazele
Comunicării Comisiei privind planul de salvgardare a resurselor de
apă ale Europei. 2. Principalele elemente ale
Directivei-cadru privind apa Obiectivul principal al DCA este atingerea
unei stări ecologice bune a tuturor corpurilor de apă până în
2015. Aceasta cuprinde obiectivele pentru starea ecologică și
chimică bună a apelor de suprafață și pentru starea
chimică și cantitativă bună a apelor subterane. Principalul instrument pentru punerea în
aplicare a DCA este PMBH, în tandem cu programul de măsuri (PM). Procesul
de planificare începe cu transpunerea și cu demersurile administrative,
fiind urmat de caracterizarea districtelor hidrografice[2], de monitorizarea și
evaluarea stării, de stabilirea obiectivelor, și, în cele din
urmă, de programul de măsuri și implementarea acestora.
Monitorizarea și evaluarea eficacității măsurilor
reprezintă resurse informaționale vitale care fac legătura între
un ciclu de planificare și următorul. Programul de măsuri
constituie instrumentul de reacție la presiunile identificate,
permițând astfel bazinului hidrografic/corpului de apă să
atingă o stare bună. Rezistența procesului de planificare,
adecvarea și fiabilitatea PMBH depind de o bună implementare a
fiecărei etape intermediare. În cazul în care, de exemplu, o presiune
semnificativă este trecută cu vederea în timpul analizei presiunilor
și impactului, monitorizarea nu va fi, probabil, concepută s-o
evalueze, iar programul de măsuri nu va conține măsuri de
soluționare. Figura
1: Reprezentare schematică a procesului de planificare DCA 3. Evaluarea planurilor de management al
bazinelor hidrografice Evaluarea planurilor de management al
bazinelor hidrografice se bazează pe raportarea de către statele
membre, care cuprinde planuri publicate și documentele de însoțire,[3] și pe raportarea
electronică prin sistemul european de informații privind apa (WISE)[4]. Evaluarea planurilor este o
sarcină complexă, care implică tratarea unei multitudini de informații
în 21 de limbi. Evaluarea Comisiei va fi la fel de
precisă ca rapoartele transmise de statele membre. Se știe faptul
că raportarea presupune eforturi importante din partea statelor membre, în
special în ceea ce privește raportarea electronică în sistemul WISE.
Există rapoarte de foarte bună calitate, însă și cazuri în
care raportarea conține lacune sau contradicții. 4. Situația adoptării și
raportarii planurilor de management al bazinelor hidrografice (PMBH) Numărul statelor membre care au adoptat
și au raportat toate planurile lor este de 23. Există 4 state membre
(BE, EL, ES și PT) care fie nu au adoptat planuri, fie doar au adoptat
și raportat o parte din ele. În total, Comisia a primit 124 de planuri de
management al bazinelor hidrografice (din cele 174 preconizate). 75% dintre
acestea vizează bazinele hidrografice transfrontaliere[5]. În Belgia, regiunea flamandă, regiunea
Bruxelles-Capitală și guvernul federal (responsabil pentru apele
costiere) au adoptat deja planuri, însă planurile pentru regiunea
valonă se lasă așteptate. În Spania, planurile de management al
bazinelor hidrografice din Tinto Odiel y Piedras, Guadalete y Barbate și
Cuencas Mediterraneas Andaluzas au fost aprobate, dar neraportate. Doar planul
pentru districtul hidrografic din Catalonia a fost adoptat și raportat. În
Portugalia și Grecia, planurile nu au fost încă adoptate și nici
raportate[6].
Figura 2[7]:
Situația adoptării planurilor de management al bazinelor
hidrografice: VERDE – adoptate. ROȘU – neadoptate sau parțial
adoptate. Întârzierile la adoptarea primului ciclu de
planuri de management al bazinelor hidrografice în unele state membre au
consecințe asupra celui de-al doilea ciclu de implementare, atât în
statele membre în cauză, cât și în alte țări cu care au
zone de captare comune. 5. Concluziile Comisiei: mesaje cheie
și recomandări 5.1. Se va realiza obiectivul de a
avea o stare ecologică bună în 2015? Realizarea obiectivului DCA de obținere a
unei stări bune este necesar pentru asigurarea disponibilității
pe termen lung a unei cantități suficiente de apă de bună
calitate. O stare bună a tuturor apelor va permite ecosistemelor acvatice
să se redreseze și să furnizeze serviciile ecosistemice necesare
pentru a susține viața și activitatea economică care depind
de apă. Evaluarea planurilor de management al
bazinelor hidrografice indică faptul că se vor înregistra progrese
către realizarea acestui obiectiv, însă se preconizează că
o proporție semnificativă a corpurilor de apă nu va reuși
să-l atingă în 2015. Există mai multe explicații pentru
acest lucru. Evaluarea planurilor de management al bazinelor hidrografice de
către Comisie[8]
identifică principalele obstacole întâlnite în fiecare stat membru și
subliniază faptul că presiunile hidromorfologice, poluarea și
supraexploatarea rămân principalele presiuni exercitate asupra mediului
acvatic. || Nr. de state membre || Nr. corpurilor de apă || % corpurilor de apă în stare bună sau potențial bună - 2009 || % corpurilor de apă în stare bună sau potențial bună - 2015 || Progresele 2009-2015, în % || Stare necunoscută în 2009, în %[9] Starea ecologică a apelor de suprafață || 21[10] || 82684 || 43 || 53 || 10 || 15 Starea chimică a apelor de suprafață || Informații neconcludente pentru stabilirea referinței pentru 2009[11] || 40 Starea cantitativă a apelor subterane[12] || 24 || 5197 || 85 || 92 || 7 || 6 Starea chimică a apelor subterane || 24 || 5197 || 68 || 77 || 9 || 3 Sursă:
Informațiile transmise de statele membre, 2012 Informațiile furnizate în planurile de
management al bazinelor hidrografice privind starea chimică a apelor de
suprafață nu sunt suficient de concludente pentru stabilirea unei
referințe pentru 2009. Calitatea chimică a corpurilor de apă s-a
îmbunătățit în mod semnificativ în ultimii 30 de ani, dar
situația substanțelor prioritare introduse de DCA se menține sub
limita prevăzută de obiective. O mare parte a corpurilor de apă
de suprafață sunt raportate ca având stare chimică necunoscută.
În plus, primele PMBH prezintă grade diferite de implementare a Directivei
2008/105/CE privind standardele de calitate a mediului în domeniul apei și
acest lucru face dificil de comparat evaluarea stării chimice în statele
membre. Directiva-cadru privind apa recunoaște
că realizarea unei stări bune ar putea dura mai mult în cazul
anumitor corpuri de apă. Din acest motiv, ea permite statelor membre
să se bazeze pe o derogare pe baza condițiilor naturale ale corpului
de apă și să prelungească termenul până în 2027 sau
chiar ulterior[13].
Termenul limită pentru realizarea unei
stări bune a apelor poate fi, de asemenea, prelungit în cazul în care,
printre altele, aceasta este imposibilă din punct de vedere tehnic sau
presupune costuri disproporționate de restabilire a corpului de apă
la o stare ecologică bună până în 2015[14]. În cazul în care se
aplică excepții, DCA impune statelor membre să justifice și
să explice motivele acestor derogări în planurile de management al
bazinelor hidrografice. Aceasta înseamnă să explice pe ce bază
au fost făcute evaluările condițiilor naturale, ale costurilor
disproporționate și/sau ale nefezabilității tehnice, precum
și modul în care înțeleg să avanseze către obiectivul de
„stare ecologică bună”. Această justificare este
esențială pentru transparența și răspunderea în ceea
ce privește procesul decizional. De prea multe ori, în planurile de management
al bazinelor hidrografice, excepțiile sunt utilizate pentru a justifica
utilizările și practicile de management existente, care nu
urmăresc îndeplinirea obiectivelor DCA. Recomandări adresate statelor membre: –
să evalueze obstacolele care au împiedicat
implementarea primului ciclu și să ia măsuri pentru a le
depăși în al doilea ciclu; –
să ia măsuri mai ambițioase
pentru atingerea unei stări ecologice bune; dacă au dubii despre eficacitate,
să ia măsuri cu rezultate sigure. 5.2. Monitorizare și
evaluare: cunoștințe solide pentru a lua decizii în
cunoștință de cauză Folosirea unei monitorizări intense
și aplicarea unor metode solide pentru a realiza o evaluare
cuprinzătoare a stării corpurilor de apă reprezintă
două elemente esențiale pentru buna funcționare a
gospodăririi apelor. Costurile de monitorizare sunt mult mai mici decât
costul luării unor decizii inadecvate. Directiva-cadru privind apa prevede programe
de monitorizare adaptive care pot fi utilizate pentru a acorda prioritate
monitorizării acolo unde este cel mai necesar. Programele de monitorizare
inteligentă ar trebui să fie parte integrantă a dezvoltării
bazei de date utilizate la elaborarea și implementarea măsurilor. În
multe programe de monitorizare nu este clar dacă, și în ce mod,
informațiile privind caracterizarea și presiunile sunt utilizate în
dezvoltarea ulterioară a planurilor de management al bazinelor
hidrografice. O deficiență evidentă de
monitorizare reiese din informațiile raportate Comisiei, conform
cărora aproximativ 15% din corpurile de apă de suprafață
din UE au stare ecologică necunoscută, iar 40% au stare chimică
necunoscută. În unele state membre, starea ecologică și
chimică a apelor este necunoscută pentru mai mult de 50% din
corpurile de apă. Este necesar un efort ferm pentru remedierea acestei
situații. Starea ecologică, astfel cum este
definită în DCA, este o expresie a calității structurii și
a funcționării ecosistemelor acvatice. Exercițiul de intercalibrare
în temeiul DCA a comparat metodele de evaluare a stării ecologice aplicate
de statele membre pentru a asigura că acestea sunt conforme cu
definițiile din DCA, garantând comparabilitatea rezultatelor între statele
membre. Exercițiul a promovat un amplu schimb de informații care a
permis țărilor cu mai puțină experiență în
evaluarea stării ecologice să beneficieze de cunoștințele
celorlalte țări. În ciuda progreselor semnificative, unele
țări prezintă deficiențe importante în ceea ce
privește dezvoltarea și aplicarea metodelor de evaluare. În mai multe
cazuri, exercițiul de intercalibrare a fost luat drept un exercițiu
științific, neutilizat în domeniul gospodăririi apelor.
Deficiențele sunt semnificative în cazul apelor tranzitorii, al apelor costiere
și al metodelor de evaluare biologică sensibile la presiunile
hidromorfologice, care sunt cele mai importante presiuni ce împiedică
obținerea unei stări ecologice bune a corpurilor de apă. Din evaluarea stării chimice reiese
că o mare parte a corpurilor de apă au stare necunoscută.
Monitorizarea chimică este insuficientă în multe state membre care nu
monitorizează toate substanțele prioritare sau care
monitorizează un număr limitat de corpuri de apă. Recomandări adresate statelor membre: –
să îmbunătățească
și să extindă instrumentele de monitorizare și evaluare
pentru a asigura o imagine globală corectă și detaliată din
punct de vedere statistic a stării mediului acvatic, în vederea
eforturilor viitoare de planificare. 5.3. Cadru juridic și
guvernanță Un cadru juridic solid și structuri
adecvate de guvernanță sunt condiții prealabile esențiale
pentru succesul gospodăririi integrate a bazinelor hidrografice. DCA a introdus o nouă perspectivă în
materie de gospodărire a apei, prin plasarea protecției mediului
acvatic și a obiectivelor ecologice în centrul unei abordări a
gospodăririi integrate a apei la scara bazinelor hidrografice. În acest
scop, se preconiza o adaptare a cadrelor juridice existente și a
sistemelor de gospodărire a apelor. Deși s-au înregistrat progrese
semnificative, acest lucru nu s-a întâmplat în cele mai multe state membre,
unde situația a rămas aceeași. Obiectivele de mediu din DCA par
să fi fost incluse ca obiective suplimentare, fără să fie
cu adevărat integrate în deciziile de politică. Coordonarea adecvată în procesul
decizional la nivel transsectorial este esențială. Deciziile privind
activitățile economice care nu țin cont de situația
actuală și nici de disponibilitatea viitoare a resurselor de apă
pot stimula practicile nesustenabile, precum exploatarea excesivă a
resurselor, cu consecințe negative pentru mediu, pentru populație
și pentru alte sectoare economice. Odată cu adoptarea
directivei-cadru privind apa, se așteaptă ca statele membre să
includă în planurile de management al bazinelor hidrografice măsuri
care să vizeze toate utilizările apei și care să asigure
coerența între planurile de management al bazinelor hidrografice și
alte instrumente de planificare spațială. DCA introdus, de asemenea,
trecerea de la abordările tradiționale bazate pe utilizarea apei
către o abordare mai integrată, care ar trebui să se reflecte
într-un sistem de guvernanță. Acest lucru s-a întâmplat în
proporții diferite. În unele cazuri, responsabilitatea pentru
implementarea DCA a fost încredințată unor unități
specializate, fără legături clare cu gospodărirea
cotidiană a apei sau fără feedback la nivel de bazin.
Consecința acestui fapt este suprapunerea abordărilor și, în
unele cazuri, incompatibilitatea cu obiectivele DCA a anumitor decizii și
acțiuni. Cooperarea transfrontalieră și
coordonarea proceselor de implementare sunt, de asemenea, esențiale pentru
aplicarea principiului de management la scara bazinelor hidrografice
prevăzut de DCA, având în vedere în special faptul că bazinele
hidrografice transfrontaliere acoperă cea mai mare parte a UE. Cu ocazia
adoptării directivei-cadru privind apa, cooperarea
internațională a fost consolidată și
îmbunătățită semnificativ. În unele cazuri, a trecut de la
un simplu schimb de informații la o diagnosticare a unei probleme comune
și la decizii comune privind măsurile transfrontaliere. Au fost
pregătite planuri de management al bazinelor hidrografice comune din
bazinele transfrontaliere mari, dar eforturile pentru coordonarea la nivelul măsurilor
trebuie să continue. Participarea publicului și a
utilizatorilor la gospodărirea apelor este un alt element cheie introdus
de Directiva-cadru privind apa. O abordare proactivă poate facilita luarea
unor decizii optime care sunt mai acceptabile și mai bine aplicate pe
teren. Transparența față de modul în care se iau în considerare
rezultatele proceselor de consultare este importantă și există
unele exemple bune în acest sens. Recomandări adresate statelor membre –
să continue consolidarea gospodăririi
multidisciplinare integrate a apelor; să caute soluții care să
asigure un echilibru între protecția mediului și dezvoltarea
economică sustenabilă pe termen lung și, atunci când este
necesar, să adapteze abordările juridice și administrative; –
să favorizeze coordonarea cu alte
țări din bazine hidrografice comune în cadrul procesului de elaborare
a PMBH, să agreeze și să implementeze măsuri
transfrontaliere; –
să implice părțile interesate
și autoritățile de la începutul procesului de planificare
și să facă dovadă de transparență. 5.4. Integrarea aspectelor
cantitative și calitative în domeniul gospodăririi apelor Buna gospodărire a apelor ar trebui
să integreze aspecte calitative și cantitative: îndeplinirea
obiectivelor DCA este posibilă numai dacă ecosistemele acvatice pot beneficia
de o cantitate suficientă de apă curată. În acest scop, fluxul
ecologic este necesar pentru sprijinirea stării ecologice și pentru a
asigura disponibilitatea apei pentru utilizări diferite. Relevanța
problemelor cantitative este recunoscută în multe bazine hidrografice din
întreaga Europă. Planurile de management al bazinelor hidrografice au
identificat măsuri care vizează deficitul de apă și seceta,
fenomene care vor lua probabil amploare din cauza efectelor schimbărilor
climatice[15].
Cu toate acestea, în planurile de management al bazinelor hidrografice au fost
identificate deficiențe în ceea ce privește calitatea și
disponibilitatea unor seturi de date și lipsa unor măsuri coerente. Unele planuri de management al bazinelor
hidrografice conțin informații despre impactul schimbărilor
climatice, însă în cele mai multe cazuri acestea nu influențează
alegerea măsurilor. Se preconizează ca această chestiune să
fie abordată mai serios în următorul ciclu de planificare a PMBH. Managementul riscurilor la inundații face
parte din gospodărirea integrată a apelor, și, în
consecință, aspectele legate de inundații sunt menționate
în planurile de management al bazinelor hidrografice din întreaga UE, în
special ca motiv pentru modificarea puternică a unui corp de apă. Al
doilea ciclu de PMBH va trebui coordonat cu primele planuri de management al
riscului la inundații. Recomandări adresate statelor membre: –
să aplice regimuri de flux ecologic pentru
a se asigura că autoritățile și utilizatorii cunosc volumul
de apă și regimul de curgere necesare pentru a realiza obiectivul
unei stări ecologice bune; –
să îmbunătățească
seturile de date privind cantitatea de apă, disponibilitatea apei și
estimările tendințelor cererii pentru ca să poată elabora
seturi de măsuri coerente și eficiente; –
să integreze aspecte legate de
schimbările climatice în planurile de management al bazinelor
hidrografice; –
să coordoneze pregătirea și
consultarea pe tema planurilor de management al riscului la inundații cu
al doilea ciclu de PMBH în vederea asigurării coerenței. 5.5. Rolul esențial al
legislației anterioare DCA în ceea ce privește realizarea
obiectivelor DCA Înainte de DCA, politica UE în domeniul apei a
abordat presiunile importante asupra mediului acvatic prin adoptarea directivei
privind tratarea apelor uzate urbane și a directivei privind nitrații[16]. Aceste directive
protejează apa împotriva presiunii nutrienților, legată de
agricultură, și a dezvoltării urbane, contribuind la realizarea
obiectivelor DCA. Implementarea
directivei privind nitrații este destul de avansată în vechile state
membre (UE-15), dar mult mai puțin în statele membre care au aderat la UE
începând cu 2004 (UE-12) și care beneficiază de perioade de
tranziție. Lipsa sprijinului financiar și a unei planificări
corespunzătoare sunt principalele blocaje. Cea mai
recentă raportare[17]
în temeiul directivei privind tratarea apelor urbane uzate (UWWTD) arată
că există sisteme de colectare a apelor uzate pentru 99% din totalul
sarcinii poluante a UE-15 și pentru 65% din totalul sarcinii generate în
UE-12. Tratarea secundară a avut loc pentru 96% din sarcina aferentă
UE-15 și pentru 48% din sarcina aferentă UE-12. O tratare mai riguroasă
a avut loc pentru 89% din sarcina aferentă UE-15 și pentru 27% din
sarcina generată în UE-12. Disponibilitatea resurselor necesare pentru a
acoperi investițiile rămâne un obstacol în calea realizării
conformității. Prin urmare, ar trebui să fie promovate
soluții tehnice inovatoare și rentabile. Poluarea din
emisiile industriale este reglementată de Directiva IPPC[18]. Ultimul raport de
implementare indică faptul că, deși IPPC a determinat
simplificarea semnificativă legislației de mediu aplicabile
sectorului industrial în multe state membre, prea multe autorizații au
valorile limită de emisie (VLE) neconforme cu cele mai bune tehnici
disponibile (BAT) și nu garantează o protecție suficientă a
mediului acvatic. Recomandări
adresate statelor membre: –
să consolideze programele de acțiune
și desemnarea zonelor vulnerabile în temeiul directivei privind
nitrații, să îmbunătățească nivelurile de
conformitate în domeniul tratării apelor uzate prin formularea unor
planuri de investiții adecvate și să asigure conformitatea VLE
cu BAT. 5.6. Promovarea utilizării
raționale, prin măsuri adecvate de stabilire a prețului apei Transparența, sub forma
informațiilor adecvate privind costurile apei, reprezintă baza pentru
dezvoltarea politicilor de stabilire a prețului apei care să ofere
stimulente corespunzătoare pentru ca utilizatorii să utilizeze
eficient apa, în conformitate cu Directiva-cadru privind apa. Cu toate acestea,
până în prezent au fost realizate puține progrese în ceea ce
privește implementarea unor politici tarifare transparente. O utilizare eficientă a apei
necesită măsurarea volumului de apă folosit. Ratele fixe,
tarifele care se bazează pe suprafața irigată sau facturile
comune mai multor utilizatori nu reprezintă practic un stimulent pentru
utilizarea sustenabilă a apei. În unele state membre, în anumite sectoare,
cum ar fi agricultura sau gospodăriile, contorizarea consumului de
apă nu este pe deplin implementată. Recuperarea costurilor financiare ale
serviciilor aferente apei, inclusiv costurile de capital, asigură
sustenabilitatea pe termen lung a investițiilor. Costurile de mediu
și cele ale resurselor sunt, de asemenea, o componentă
esențială care asigură recuperarea corespunzătoare a
costurilor externe generate de utilizarea și de evacuarea apei. În plus,
costul serviciilor aferente apei ar trebui să fie recuperat având în
vedere principiul „poluatorul plătește”[19]. Există foarte puține state membre
care au implementat o recuperare transparentă a costurilor legate de mediu
și de resurse. Recuperarea costurilor este implementată, într-o
măsură mai mare sau mai mică, în gospodării și în
sectorul industrial. Pentru agricultură, în multe zone, apa este
tarificată doar într-o măsură limitată. Evaluarea PMBH arată calitatea slabă
a evaluării costurilor și beneficiilor. Este necesară o
îmbunătățire semnificativă în acest domeniu și se
impune definirea unei metodologii comune de calcul al costurilor (inclusiv
costurile de mediu și cele ale resurselor) și beneficiilor (inclusiv
serviciile ecosistemice). În caz contrar, nu va fi posibil nici să se
asigure implementarea unor politici tarifare eficiente, nici să se evite
luarea unor măsuri necorespunzătoare și disproporționate. Recomandări adresate statelor membre: –
să asigure transparența și
echitatea politicilor de stabilire a prețului apei, care să se bazeze
pe contorizare; –
să îmbunătățească
evaluarea rentabilității pentru a asigura recuperarea costurilor. 5.7. Finanțarea
măsurilor Programele de măsuri ale statelor membre
conțin diverse instrumente (juridice, administrative, tehnice, de
infrastructură, de formare etc.) și sunt potențial
finanțate în moduri diferite. Bugetul public acoperă în principiu o
parte a măsurilor, însă și operatorii privați ar trebui
să furnizeze fonduri - de exemplu, prin mecanisme de recuperare a
costurilor. Fondurile europene – structurale, de coeziune sau PAC - pot
contribui, de asemenea, la finanțarea unor măsuri în temeiul
Directivei-cadru privind apa. Propunerea Comisiei pentru un nou Regulament
LIFE 2014-2020 include posibilitatea de a cofinanța proiecte care
integrează diferite fonduri UE și alte surse financiare într-un
proiect unic, de amploare, care să vizeze implementarea măsurilor în
temeiul Directivei-cadru privind apa. Propunerea Comisiei pentru politica de
coeziune din perioada 2014-2020 se bazează pe elementele cheie ale DCA
și propune condiționalitatea ex-ante pentru utilizarea fondurilor
structurale și de coeziune în sectorul apei. Politica de coeziune
oferă o oportunitate de aderare la necesitățile de
gospodărire a utilizării apei și de implementare a politicii în
domeniul apei. Deciziile privind finanțarea trebuie
să corespundă cu prioritățile stabilite în planurile de
management al bazinelor hidrografice. Cea mai mare parte a planurilor de management
al bazinelor hidrografice conțin informații imprecise cu privire la
costurile de implementare a măsurilor și la modul în care acestea
urmează să fie finanțate. Mecanismele de finanțare și
disponibilitatea fondurilor trebuie identificate atunci când se selectează
măsurile. Altminteri, fezabilitatea implementării stă sub semnul
întrebării. Recomandări adresate statelor membre: –
să alinieze deciziile de finanțare
(inclusiv din fondurile UE) la prioritățile și acțiunile
identificate în planurile de management al bazinelor hidrografice, inclusiv
îndeplinirea cerințelor legislației UE în domeniul apei; –
să includă în PMBH și în
programele de măsuri costurile măsurilor, autoritățile
responsabile și să indice cine suportă costul. 5.8. Integrarea cu alte politici Planificarea utilizării terenurilor,
agricultura, dezvoltarea urbană, energia hidroelectrică,
navigația și protecția împotriva inundațiilor au toate un
impact potențial important asupra resurselor de apă. Procesul PMBH
oferă o ocazie unică de a interacționa cu aceste sectoare
și de a dezvolta un cadru în care aceste activități să se
poată derula în mod sustenabil. Implementarea DCA impune integrarea
obiectivelor politicii în domeniul apei în dezvoltarea și planificarea
activităților economice care se bazează pe apă. Mai mult de 90% din planurile de management al
bazinelor hidrografice evaluate indică faptul că agricultura
reprezintă o presiune semnificativă în bazinul respectiv, inclusiv
poluarea din surse punctiforme sau difuze cu materii organice, nutrienți,
pesticide și efectele hidromorfologice. Deși în programele de măsuri
figurează o gamă largă de măsuri tehnice, de măsuri
netehnice sau de instrumente economice, lipsesc totuși elemente importante
(domeniul de aplicare, calendarul și finanțarea). În general, din
planurile de management al bazinelor hidrografice nu reiese o intenție
fermă de reducere a presiunii exercitate de agricultură și nici
de asociere a fermierilor la procesul DCA[20].
În plus, nu există multe detalii cu privire la modul în care sunt
valorificate oportunitățile oferite de programele de dezvoltare
rurală. Propunerile Comisiei pentru reforma PAC[21] cuprind un anumit număr
de elemente care ar putea duce la o îmbunătățire
considerabilă a interacțiunii dintre agricultură și
politica în domeniul apei. Printre acestea se numără adăugarea
DCA, sub rezerva anumitor condiții, la ecocondiționalitate,
ecologizarea primul pilon al PAC și un sistem de programare cu politica de
dezvoltare rurală care identifică în mod explicit eficiența
utilizării apei și gospodărirea apelor drept
subprioritățile vizate de programele de dezvoltare rurală. Articolul 4 alineatul (7) din DCA privind noi
proiecte și modificări aduse corpurilor de apă încadrează
condițiile în care se poate recurge la compromisuri între protecția
resurselor de apă și dezvoltarea economică. Acest alineat
condiționează noile modificări în funcție de
explicațiile specifice din PMBH. Din cele 116 planuri evaluate care se
referă printre altele la exceptări, numai 12 planuri se referă
la proiectele care intră sub incidența articolului 4 alineatul (7).
Deși este evident că există mai multe proiecte, planificate
și în desfășurare, care ar putea produce deteriorarea
stării corpurilor de apă, acestea nu sunt menționate în
planurile de management al bazinelor hidrografice. Lipsa de referințe la proiecte și
programe noi în majoritatea PMBH indică o ocazie ratată pentru
dezvoltarea durabilă a activităților economice într-un sistem de
gospodărire a apelor cu adevărat integrat. În contextul articolului 4 alineatul (7),
dezvoltarea energiei hidroelectrice merită o atenție specială.
Impactul semnificativ al energiei hidroelectrice asupra mediului trebuie tratat
corespunzător. Retehnologizarea și extinderea instalațiilor existente
ar trebui beneficieze de un statut prioritar în raport cu noile proiecte care
ar trebui să se bazeze pe o evaluare strategică la scara bazinului
hidrografic respectiv, selectându-se amplasamente optime din perspectiva
producției energetice, cu cele mai reduse efecte asupra mediului[22]. În mod similar, navigația
interioară, deși reprezintă teoretic un mod de transport cu
emisii reduse de carbon, poate exercita în egală măsură efecte
negative asupra mediului acvatic. În cadrul SCI și al altor procese[23] au fost elaborate
orientări detaliate care ar trebui utilizate pentru a se garanta faptul
că navigația interioară se dezvoltă în mod durabil,
fără a submina obiectivele DCA. Presiunile de pe uscat influențează
starea mediului marin. Măsurile adoptate în conformitate cu planurile de
management al bazinelor hidrografice vor contribui la atingerea bunei
stări ecologice în conformitate cu directiva-cadru privind strategia
pentru mediul marin (MSFD)[24].
Directiva-cadru privind strategia pentru mediul marin necesită
pregătirea, până în 2015, a unui program de măsuri care să
beneficieze de pe urma coordonării cu planurile de management al bazinelor
hidrografice care vor fi elaborate până în 2015, în al doilea ciclu. Recomandări adresate statelor membre: –
să utilizeze procesul PMBH pentru a contura
cu precizie cadrul de dezvoltare a activităților economice care se
bazează pe apă; –
să intensifice cooperarea cu comunitatea
agricolă la elaborarea programelor de măsuri pentru a garanta
fezabilitatea și acceptarea acestora; să se asigure că sistemul
de consiliere agricolă joacă un rol proactiv și să
exploateze oportunitățile disponibile în cadrul programelor de
dezvoltare rurală; –
să stabilească un echilibru între
acțiunile voluntare și măsurile obligatorii în sectorul agricol
pentru a oferi o bază de referință solidă pentru programele
de dezvoltare rurală și cerințele de ecocondiționalitate
referitoare la apă ; să crească gradul de încredere în
măsurile multifuncționale de reținere naturală a apei; –
să coordoneze și să includă
în PMBH programele, planurile și proiectele care afectează mediul
acvatic (cum ar fi navigația, energia hidroelectrică sau
măsurile de protecție împotriva inundațiilor). 6. Concluzii ·
Elaborarea și redactarea planurilor de
management al bazinelor hidrografice au necesitat eforturi susținute.
Cunoștințele noastre despre starea apelor din UE și despre
activitățile care le influențează se
îmbunătățesc din ce în ce mai mult. Cu toate acestea, evaluarea
Comisiei indică faptul că sunt necesare eforturi mai intense pentru a
asigura îndeplinirea obiectivelor DCA în ciclurile 2015, 2021 și 2027. ·
Există exemple bune de implementare a tuturor
aspectelor legate de directiva-cadru privind apa. Prin urmare, statele membre
care au rămas în urmă cu aprobarea și implementarea planurilor
de management al bazinelor hidrografice au ocazia de a învăța de la
celelalte state și, prin urmare, de a recupera întârzierea. ·
Implementarea ar trebui să asigure că
gospodărirea apelor se bazează pe o mai bună înțelegere a
principalelor riscuri și presiuni manifestate într-un bazin hidrografic,
pe baza unei monitorizări adecvate. Acest lucru va determina realizarea
unor intervenții rentabile care să asigure aprovizionarea cu
apă, sustenabilă și pe termen lung, pentru oameni, economie
și natură. ·
Comisia va continua să urmărească
și să promoveze o cooperare informală fructuoasă cu statele
membre și cu părțile interesate în contextul SCI. ·
De asemenea, Comisia va urmări la nivel
bilateral cu statele membre concretizarea recomandărilor formulate în
prezentul raport de implementare și în documentele însoțitoare,
continuând să vegheze la respectarea obligațiilor în temeiul
directivei-cadru privind apa, după caz. ·
Constatările din prezentul raport au fost
utilizate pentru a identifica propunerile strategice prezentate în Comunicarea
Comisiei privind planul de salvgardare a resurselor de apă ale Europei
și vor fi aprofundate în cadrul SCI. [1] Directiva 2000/60/CE de stabilire a unui cadru de
politică comunitară în domeniul apei, completată de Directiva
privind apele subterane (2006/118/CE) și Directiva privind standardele de
calitate a mediului (2008/105/CE). [2] Aceasta include analiza presiunilor și impactului,
analiza economică, delimitarea corpurilor de apă și stabilirea
tipologiei și a condițiilor de referință pentru corpurile
de apă de suprafață, precum și baza pentru evaluarea
stării ecologice. [3] A se vedea [4] A se vedea și
în special [5] Norvegia pune în aplicare Directiva-cadru privind apa ca
parte a Acordului privind Spațiul Economic European, în funcție de
calendarul stabilit. Prin urmare, Norvegia a adoptat 9 PMBH pilot. [6] Curtea
a pronunțat hotărâri împotriva Belgiei, Greciei și Portugaliei
pentru că nu au adoptat și prezentat planuri. Se
așteaptă pronunțarea hotărârii în cazul Spaniei. Cazurile
sunt: Greece - C‑297/11,
Belgium - C‑366/11,
Portugal - C-223/11 [7] Imagine actualizată la adresa http://ec.europa.eu/environment/water/participation/map_mc/map.htm [8] A se vedea documentele de lucru însoțitoare ale
serviciilor Comisiei. [9] ES, PT și EL nu au fost incluse din cauza lipsei
PMBH. [10] Starea ecologică: Nu sunt incluse țările
care nu au raportat planurile de management al bazinelor hidrografice, nu au
raportat excepții sau au o pondere mare a corpurilor de apă cu stare
necunoscută. [11] Starea chimică: mai mult de 40% din corpurile de
apă de suprafață sunt raportate ca având „stare chimică
necunoscută”, iar pentru restul corpurilor de apă evaluarea nu este
comparabilă. [12] Cifrele nu includ FI și SE, care au un număr
foarte mare de corpuri de apă mici în stare bună. [13] Articolul 4 alineatul (4) litera (c). [14] Articolul 4 alineatul (4), articolul 4 alineatul (5)
și articolul 4 alineatul (7). [15] Comunicare pe tema Raportului cu privire la revizuirea
politicii europene privind deficitul de apă și seceta. [16] Directiva Consiliului 91/271/CEE privind tratarea apelor
urbane reziduale (JO L135, 30.5.91) și Directiva Consiliului 91/676/CEE
privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați
proveniți din surse agricole (JO L375, 31.12.91). [17] Cel de-al 6-lea rezumat al Comisiei cu privire la
implementarea directivei privind a apele uzate urbane - Documentul de lucru al
serviciilor Comisiei SEC (2011) 1561 final (anii de referință
2007/2008). [18] Directiva
2008/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008
privind prevenirea și controlul integrat al poluării - Directiva
privind prevenirea și controlul integrat al poluării, JO L 24,
29.1.2008, p. 8 – 29. Urmează să fie înlocuită de Directiva
2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010
privind emisiile industriale (Directiva privind emisiile industriale - IED)
începând cu 7 ianuarie 2014. A se vedea http://ec.europa.eu/environment/air/pollutants/stationary/ippc/key_impl.htm. [19] Comisia a inițiat proceduri privind încălcarea
dreptului Uniunii împotriva a 9 state membre care au pus în aplicare o interpretare
restrictivă a serviciilor legate de apă limitate la apa potabilă
și la tratarea apei. [20] A se vedea website-ul DG ENV în toate limbile oficiale ale
UE: „Guidance
for administrations on making WFD agricultural measures clear and transparent
at farm level” și „Handbook
on Farm Advisory Systems and water protection”. [21] http://ec.europa.eu/agriculture/cap-post-2013/legal-proposals/index_en.htm
[22] Document
de politică al SCI privind directiva-cadru privind apa și presiunile
hidromorfologice. Recomandări pentru o mai bună integrare a politicii
(2006). http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/thematic_documents/hydromorphology/hydromorphology/_EN_1.0_&a=d
[23] Ibidem. A se vedea, de asemenea, Declarația
comună privind navigația interioară și durabilitatea de
mediu în bazinul Dunării (2007); Manualul de bune practici privind
planificarea sustenabilă în sectorul navigației interioare (2011) din
cadrul proiectului PLATINA; Documentul de orientare al Comisiei privind
dezvoltarea și gestionarea sustenabilă a căilor de
navigație interioară în contextul legislației UE privind natura
(2012). [24] Directiva 2008/56/CE de instituire a unui cadru de acțiune
comunitară în domeniul politicii privind mediul marin, JO L 164,
25.6.2008.