This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 52013PC0547
Proposal for a DIRECTIVE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL on payment services in the internal market and amending Directives 2002/65/EC, 2013/36/EU and 2009/110/EC and repealing Directive 2007/64/EC
Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2013/36/UE și 2009/110/CE și de abrogare a Directivei 2007/64/CE
Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2013/36/UE și 2009/110/CE și de abrogare a Directivei 2007/64/CE
/* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */
Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2013/36/UE și 2009/110/CE și de abrogare a Directivei 2007/64/CE /* COM/2013/0547 final - 2013/0264 (COD) */
EXPUNERE DE MOTIVE 1. Contextul propunerii Motivele și obiectivele propunerii Piața plăților electronice din Europa
oferă oportunități considerabile pentru inovare. În ultimii ani,
consumatorii și-au modificat deja semnificativ obiceiurile de plată.
Pe lângă numărul tot mai mare de plăți efectuate cu
ajutorul cardurilor de credit și de debit, dezvoltarea comerțului
electronic și popularitatea tot mai mare a telefoanelor inteligente au
creat premisele pentru apariția unor noi mijloace de plată. Beneficiile
unei mai bune integrări și ale unei fragmentări mai mici a
pieței de profil la nivel european sunt substanțiale. Prezenta inițiativă va permite consumatorilor
și comercianților să beneficieze pe deplin de piața
internă, în special în ceea ce privește comerțul electronic.
Scopul propunerii este acela de a contribui la dezvoltarea în continuare a unei
piețe a plăților electronice la nivelul UE, care va permite
consumatorilor, comercianților și altor actori de pe piață
să beneficieze pe deplin de avantajele pieței unice a UE, în acord cu
Strategia Europa 2020 și cu agenda digitală. Această continuare
a integrării devine tot mai importantă pe măsură ce în
întreaga lume are loc o tranziție de la comerțul fizic către o
economie digitală. Pentru atingerea acestui obiectiv și pentru promovarea
creșterii concurenței, a eficienței și a inovării în
domeniul plăților electronice, este nevoie de claritate juridică
și de condiții concurențiale echitabile, de natură să
conducă la o scădere convergentă a costurilor și a
prețurilor plătite de utilizatorii de servicii de plată, la o
mai mare diversitate și transparență a serviciilor de
plată, care să faciliteze prestarea de servicii de plată
inovatoare, precum și la garantarea unor servicii de plată sigure
și transparente. Aceste obiective vor fi atinse prin actualizarea și
prin completarea cadrului existent privind serviciile de plată, prin
formularea de norme care să consolideze transparența, inovarea
și securitatea în domeniul plăților de mică valoare și
prin ameliorarea consecvenței dintre normele naționale, cu un accent
pe nevoile legitime ale consumatorilor. Prin măsurile propuse se
încearcă atingerea acestor obiective într-un mod neutru din punct de
vedere tehnologic, care să rămână valabil pe măsură ce
serviciile de plată evoluează în continuare. Prezenta propunere încorporează și abrogă de
asemenea Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului
(așa-numita „Directivă privind serviciile de plată” sau „DSP”)[1] care pune bazele
unui cadru juridic armonizat
pentru crearea unei piețe integrate a plăților, ameliorând
astfel condițiile concurențiale echitabile și accesibilitatea
cadrului actual de reglementare a plăților pentru toate
părțile interesate. Într-un moment în care distincția dintre
instituțiile de plată (reglementate de DSP) și instituțiile
emitente de monedă electronică (reglementate de Directiva 2009/110/CE
a Parlamentului European și a Consiliului[2]
- a doua Directivă privind moneda electronică sau „DME”) devine tot
mai puțin clară pe măsură ce modelele tehnologice și
cele de afaceri converg, ar fi de dorit să se realizeze o modernizare
integrală a cadrului pentru plăți digitale, care să
conducă la contopirea celor două categorii de entități implicate
și a cadrelor legislative aferente. Pentru aceasta
ar fi însă nevoie, ca o condiție prealabilă, de revizuirea DME
pentru asigurarea unui cadru de reglementare coerent. Din nefericire,
transpunerea cu întârziere de către multe state membre a DME nu a permis
acumularea unei experiențe suficiente cu directiva în cauză pentru ca
aceasta să fie evaluată împreună cu Directiva privind serviciile
de plată și pentru a avea în vedere, în cadrul revizuirii,
eventualele sinergii. O revizuire a Directivei 2009/110/CE este
prevăzută pentru anul 2014. Contextul general În
ultimii 12 ani, grație acquis-ului actual legislativ și în materie de
reglementare referitoare la plăți s-au înregistrat progrese
semnificative și o integrare a plăților de mică valoare pe
piața din UE. Cadrul juridic instituit prin DSP, Regulamentul (CE) nr. 924/2009[3] privind
plățile transfrontaliere și a doua Directivă privind moneda
electronică au condus deja la progrese semnificative în ceea ce
privește integrarea piețelor europene ale plăților de
mică valoare. Regulamentul (UE) nr. 260/2012[4], care
stabilește un termen-limită pentru migrarea la SEPA, a dus mai
departe acest proces, prin stabilirea unor termene de migrare pentru
transferurile de credit și debitările directe paneuropene, înlocuind
sistemele naționale de plăți naționale și transfrontaliere
în euro pe teritoriul UE (cu începere de la 1 februarie 2014 pentru zona euro).
Acest cadru de reglementare este completat de jurisprudența Curții
Europene de Justiție și de deciziile Comisiei în contextul dreptului
concurenței în domeniul plăților de mică valoare. Piața
plăților de mică valoare este foarte dinamică și în
ultimii câțiva ani a înregistrat un ritm al inovării considerabil. În
același timp, domenii importante ale pieței plăților, în
special plățile cu cadrul și noile mijloace de plată, cum
ar fi internetul și plățile cu ajutorul dispozitivelor mobile,
se caracterizează încă în multe cazuri printr-o fragmentare la
nivelul frontierelor naționale, ceea ce face dificilă dezvoltarea
eficientă a unor servicii de plată digitale inovatoare și
ușor de utilizat, care să le pună la dispoziție
consumatorilor și comercianților metode de plată convenabile
și sigure (cu eventuala excepție a cardurilor de credit) la nivel
paneuropean în vederea achiziționării unei game tot mai mari de
bunuri și servicii. Cele mai recente
evoluții de pe aceste piețe au evidențiat de asemenea anumite
lacune ale cadrului juridic de reglementare a plăților actual, precum
și disfuncționalități ale piețelor plăților
efectuate cu cardul, pe internet și de pe dispozitive mobile, care ar
trebui să facă obiectul prezentei inițiative. Revizuirea
cadrului european, în special a Directivei privind serviciile de plată,
precum și consultarea privind cartea verde a Comisiei cu tema „Către
o piață europeană integrată a plăților efectuate
cu cardul, pe internet și de pe telefonul mobil”[5] din 2012 au condus la concluzia
că este nevoie de măsuri și de actualizări suplimentare ale
reglementărilor, inclusiv de ajustări ale DSP, astfel încât cadrul
privind plățile să poată răspunde mai bine nevoilor
unei piețe europene a plăților eficace, contribuind pe deplin la
un mediu de plată care să stimuleze concurența, inovarea și
securitatea. În
comunicarea din 2012 a Comisiei intitulată „Actul privind piața
unică II – Împreună pentru o nouă creștere”[6], modernizarea cadrului
legislativ privind plățile de mică valoare a fost
identificată drept o prioritate esențială din punctul de vedere
al potențialului său pentru creștere și inovare. Revizuirea
DSP și pregătirea unei propuneri legislative privind comisioanele
interbancare multilaterale pentru plățile cu cardul au fost definite
drept acțiuni-cheie ale Comisiei pentru 2013. Dispoziții
în vigoare în domeniul propunerii Prezenta inițiativă face parte dintr-un pachet
mai larg de măsuri legislative privind serviciile de plată. Aceasta
va completa și va actualiza cadrul juridic existent privind serviciile de
plată în cadrul UE, în special următoarele texte legislative: –
Directiva 2007/64/CE, care a creat un cadru juridic
armonizat, astfel încât plățile să poată fi efectuate mai
rapid și mai ușor în întreaga UE, sporind concurența în materie
de sisteme de plată și facilitând economiile de scară. Directiva
a facilitat de asemenea punerea în aplicare din punct de vedere operațional
a zonei unice de plăți în euro (SEPA); –
Regulamentul (CE) nr. 924/2009 privind
plățile transfrontaliere, care a abrogat Regulamentul (CE) nr. 2560/2001
și a extins domeniul de aplicare al acestuia la debitările directe.
Regulamentul a eliminat diferențele în materie de comisioane de plată
suportate de utilizatorii serviciilor de plată în cazul plăților
în euro naționale și transfrontaliere efectuate în Uniunea
Europeană. Textul legislativ se aplică tuturor plăților
prelucrate electronic; –
Regulamentul (UE) nr. 260/2012, care
stabilește termene-limită de migrare pentru transferurile de credit
și debitările directe paneuropene și care a înlocuit sistemele
naționale de plăți naționale și transfrontaliere în
euro în Uniunea Europeană; –
Directiva 2009/110/CE privind moneda
electronică, care instituie cadrul juridic pentru emiterea și
răscumpărarea monedei electronice și asigură respectarea de
către regimul prudențial aplicabil instituțiilor emitente de
monedă electronică a cerințelor aplicabile instituțiilor de
plată în conformitate cu DSP; –
Regulamentul (CE) nr. 1781/2006, care
stabilește norme privind transmiterea de către prestatorii de
servicii de plată a informațiilor privind plătitorul pe tot
parcursul lanțului de plăți în scopul prevenirii,
investigării și depistării actelor de spălare de bani
și de finanțare a terorismului. Pe lângă cadrul legislativ, o serie de proceduri din
domeniul concurenței desfășurate la nivel european și
național au abordat problema practicilor neconcurențiale de pe
piața plăților. Coerența cu alte politici și obiective
ale Uniunii Obiectivele propunerii sunt pe deplin coerente cu
politicile și obiectivele UE urmărite de Uniune. În primul rând,
această propunere va ameliora funcționarea pieței interne în
ceea ce privește serviciile de plată și, pe un plan mai larg, în
ceea ce privește toate bunurile și serviciile, având în vedere nevoia
de mijloace de plată inovatoare, eficiente și sigure. Prin
facilitarea tranzacțiilor economice în cadrul Uniunii, aceasta va
contribui de asemenea la atingerea obiectivelor mai largi ale Strategiei UE 2020
și la stimularea creșterii. În al doilea rând, această
inițiativă sprijină politicile UE din alte domenii, cum ar fi
protecția datelor, sancțiunile administrative, combaterea
spălării banilor și finanțarea terorismului și altele,
în special: –
inițiativele legislative ale Comisiei
referitoare la agenda digitală pentru Europa[7] și în special propunerea
Comisiei privind un cadru juridic pentru identificarea electronică și
încrederea în serviciile de tranzacții electronice[8], precum și propunerea
acesteia privind măsuri de asigurare a unui nivel comun de securitate a
rețelelor și a informației la nivelul Uniunii[9] și
prioritățile-cheie identificate în cadrul Comunicării privind
comerțul electronic și serviciile online[10], care vizează realizarea
unei piețe unice digitale; –
eforturile Comisiei de stimulare a concurenței
prin stabilirea unor obligații, a unor drepturi și a unor
oportunități egale pentru participanții la piață,
precum și prin facilitarea prestării de servicii de plată
transfrontaliere; –
propunerea legislativă a Comisiei privind
comisioanele interbancare pentru operațiunile de plată cu cardul
și privind utilizarea anumitor reguli și practici comerciale, care
este pregătită în același timp cu propunerea prezentă
și în strânsă coordonare cu aceasta; –
Directiva 2011/83/CE
privind drepturile consumatorilor[11],
care vizează promovarea unei veritabile piețe interne a bunurilor
și a serviciilor ce ajung direct de la producător la consumator
și menținerea unui echilibru între un nivel ridicat al
protecției consumatorilor și competitivitatea întreprinderilor,
împiedicând astfel comercianții să aplice, pentru utilizarea instrumentelor
de plată, comisioane mai ridicate decât costurile efective. 2. consultarea
părților interesate și evaluarea impactului Consultarea părților interesate La 11 ianuarie 2012,
Comisia Europeană a publicat o carte verde intitulată „Către o
piață europeană integrată a plăților efectuate cu
cardul, pe internet și de pe telefonul mobil”[12], care a fost urmată de o
consultare publică de amploare. Comisia a primit peste 300 de
răspunsuri provenind de la autorități, societatea civilă,
federații patronale și societăți din diverse domenii, care
au reprezentat o gamă largă de factori interesați. De asemenea,
s-a primit un număr suplimentar de comentarii, documente de poziție
și contribuții în afara consultării. Contribuțiile
cuprinzătoare primite din partea părților interesate[13] au furnizat informații
relevante privind anumite evoluții recente și asupra eventualei nevoi
de a modifica în anumite privințe cadrul existent privind
plățile. La 4 mai 2012 a avut loc, în același context, o
consultare publică la care au participat circa 350 de părți interesate.
La
20 noiembrie 2012, Parlamentul European a adoptat o rezoluție
intitulată „Către o piață europeană integrată a
plăților efectuate cu cardul, pe internet și de pe telefonul
mobil”[14].
Rezoluția ia act de obiectivele și de obstacolele din calea integrării
identificate în cadrul cărții verzi și face apel la acțiuni
legislative în diverse domenii având legătură cu plățile cu
cardul, sugerând în același timp o abordare mai prudentă în ceea ce
privește plățile pe internet și cele efectuate de pe
dispozitive mobile, din cauza gradului mai redus de maturitate al acestor
piețe. În plus, se face apel la o reformă a modelului de
guvernanță a zonei unice de plăți în euro (SEPA). Rezultatele
consultărilor au relevat nevoia unor ajustări legislative importante
ale cadrului existent, menite să consolideze eficacitatea pieței
europene a plăților și să contribuie la un mediu de
plată care să stimuleze concurența, inovarea și
securitatea. Utilizarea expertizei În
ceea ce privește reexaminarea DSP și a Regulamentului privind
plățile transfrontaliere în cadrul pieței interne, precum
și potențiala nevoie de revizuire a ambelor texte juridice, Comisia a
inițiat eforturi suplimentare pentru obținerea de informații din
acest domeniu și pentru a asigura implicarea deplină a diverselor
părți interesate. Procesul
de analiză de către Comisie a impactului DSP și al
Regulamentului privind plățile transfrontaliere în cadrul pieței
interne s-a bazat pe două studii externe dedicate acestui scop. În urma
acestora, Comisia și-a format o imagine cuprinzătoare privind
consecințele economice și juridice ale DSP. Primul studiu, efectuat
de consultantul extern Tipik în 2011, a reprezentat o evaluare a
conformității transpunerii DSP în cele 27 de state membre[15]. În cursul anului 2012, un al
doilea studiu, realizat de London Economics și IFF, în colaborare
cu PaySys, a analizat impactul DSP asupra serviciilor de plată din cadrul
pieței interne și aplicarea Regulamentului privind plățile
transfrontaliere în Comunitate. În plus, au fost adunate contribuții din
partea statelor membre și a participanților relevanți de pe
piață, prin intermediul comitetelor consultative ale Comisiei din
domeniul plăților, și anume Comitetul de plăți (compus
din reprezentanți ai statelor care fac parte din UE) și grupul de
experți în piața sistemelor de plată (compus din
reprezentanți atât ai prestatorilor de servicii, cât și ai
clienților). În plus, Comisia a desfășurat consultări
suplimentare pe anumite subiecte cu părțile interesate relevante,
după caz. Evaluarea impactului Comisia
a realizat o evaluare a impactului[16]
în care a analizat consecințele potențiale ale lipsei unei piețe
europene integrate a plăților. S-au examinat în special
următorii factori generatori de probleme: –
aplicarea lipsită de consecvență a
normelor existente la nivelul statelor membre din cauza opțiunilor
numeroase și din cauza criteriilor de aplicare care au frecvent un
caracter foarte general. În particular, anumite derogări prevăzute în
DSP par prea generale sau depășite de evoluțiile pieței
și fac obiectul unor interpretări foarte diferite; există
anumite zone care scapă domeniului de aplicare, inclusiv în cazul
plăților în care un segment al tranzacției este situat în afara
SEE și al plăților efectuate în alte monede decât cele ale UE,
ceea ce conduce la o permanentă fragmentare a pieței, la arbitraj de
reglementare și la denaturări ale concurenței; –
vidul legislativ în privința anumitor
furnizori de servicii de internet, cum ar fi prestatorii de servicii de
internet terți care oferă opțiunea inițierii
plăților bazate pe serviciile bancare online. Aceste servicii
reprezintă o alternativă viabilă la plata cu cardul și de
multe ori mai ieftină decât aceasta, fiind de asemenea interesante pentru
consumatorii care nu dispun de carduri. În prezent, cei mai mulți dintre
acești furnizori nu intră sub incidența cadrului juridic actual,
deoarece nu dețin în niciun moment fonduri. Vidul legislativ riscă
să împiedice inovarea și condițiile adecvate de acces pe
piață; –
lipsa standardizării și a interoperabilității
între diversele soluții de plată (și anume prin intermediul
cardului, al internetului și al dispozitivelor mobile), prezentă în
diverse privințe și cu grade diferite, în special la nivel
transfrontalier, și exacerbată de măsurile de
guvernanță insuficiente pentru piața plăților cu
mică valoare din UE. –
practicile de stabilire a comisioanelor (percepute
de comercianți pentru utilizarea unui anumit instrument de plată),
care sunt diverse și inconsecvente între statele membre (constând în
faptul că circa jumătate dintre statele membre ale UE permit, iar
cealaltă jumătate interzic suprataxarea), ceea ce conduce la confuzie
în rândul consumatorilor în momentul în care aceștia fac achiziții în
străinătate sau pe internet și la condiții
concurențiale neechitabile; –
în domeniul plăților cu cardul, o serie
de reguli și practici comerciale restrictive care denaturează
concurența [în ceea ce privește comisioanele interbancare
multilaterale (CIM) și regulile privind opțiunile și
flexibilitatea comercianților în materie de acceptare a cardurilor]. Problemele
descrise mai sus au consecințe pentru consumatori, comercianți,
prestatorii de noi servicii de plată și piața serviciilor de
plată în ansamblul său. Concluzia evaluării impactului a fost
că cele mai bune opțiuni de politică pentru ameliorarea
situației existente prin (i) facilitarea apariției unui mediu
concurențial echitabil între prestatorii existenți și cei
nou-apăruți de servicii de plată prin intermediul cardului, al
internetului și al dispozitivelor mobile, (ii) creșterea
eficienței, a transparenței și a opțiunilor în materie de
instrumente de plată pentru utilizatorii serviciilor de plată
(consumatori și comercianți) și (iii) asigurarea unei
protecții de nivel înalt a acestora din urmă ar fi, în ceea
privește DSP, următoarele: –
consolidarea proiectului SEPA și încurajarea
tuturor părților interesate să adopte un rol mai activ în
conceperea și realizarea politicii în materie de plăți de
mică valoare (guvernanță); –
facilitarea standardizării printr-un cadru de
guvernanță mai adecvat și printr-o mai bună implicare a
organismelor europene de standardizare (standardizare); –
asigurarea securității juridice în
domeniul comisioanelor interbancare pentru plățile cu cardul și
asigurarea clarității în privința unui model de afaceri
acceptabil pentru inițiativele de plată cu cardul actuale și
viitoare (comisioanele interbancare); –
desființarea regulilor comerciale restrictive
pentru plata cu cardul, care conduc la denaturări ale pieței
(măsuri de însoțire în privința comisioanelor interbancare); –
armonizarea politicilor statelor membre privind
suprataxarea, în acord cu deciziile de reglementare în materie de comisioane
interbancare (măsuri de însoțire în privința comisioanelor
interbancare); –
definirea condițiilor de acces la informațiile
privind disponibilitatea fondurilor pentru prestatorii terți, inclusiv
prestatorii de servicii de inițiere a plății (domeniul de
aplicare al DSP); –
ajustarea domeniului de aplicare și
creșterea consecvenței cadrului legislativ (domeniul de aplicare al
DSP); –
ameliorarea punerii în aplicare a DSP existente
(măsuri de ajustare a DSP); –
consolidarea drepturilor utilizatorilor serviciilor
de plată și prezervarea drepturilor consumatorilor în contextul
schimbărilor în materie de reglementare (domeniul de aplicare al DSP,
măsuri de însoțire în privința comisioanelor interbancare). Evaluarea impactului a primit un aviz pozitiv
din partea Comitetului de evaluare a impactului în cursul întrunirii din 20
martie 2013. În conformitate cu recomandările comitetului, documentului i
s-au adus câteva modificări, constând în special în: –
sublinierea urgenței revizuirii Directivei
privind serviciile de plată (DSP), precum și a motivelor pentru
reglementarea prin intermediul legislației a comisioanelor interbancare
multilaterale; –
optimizarea prezentării impacturilor prin
concentrarea pe impactul celor mai importante opțiuni în textul principal
și mutarea aspectelor mai puțin semnificative în anexe; –
o mai bună explicare a interdependențelor
dintre diversele opțiuni și pachete. Majoritatea opțiunilor de politică
propuse sunt abordate în propunerea actuală. Acest lucru se aplică,
în special, domeniilor care sunt deja reglementate de DSP în prezent, de
exemplu, accesul pe piață al prestatorilor terți, suprataxarea
și normele care vizează instituțiile de plată. Alte
măsuri, în special reglementarea CIM și măsurile auxiliare, vor
fi abordate printr-o propunere legislativă separată, prezentată
în paralel. Anumite măsuri descrise mai sus ar trebui
abordate prin intermediul mijloacelor fără caracter legislativ, de
exemplu anumite aspecte legate de implicarea organizațiilor europene de
standardizare și guvernanța SEPA. Trebuie consolidate măsurile existente de
guvernanță a SEPA, inclusiv rolul Consiliului SEPA, un organ de
conducere ad-hoc de nivel înalt înființat sub președinția
comună a Comisiei și a Băncii Centrale Europene pentru o
perioadă inițială de trei ani în vederea ameliorării
implicării părților interesate în SEPA. În acest scop, trebuie
clarificat mandatul Consiliului SEPA, trebuie revizuită componența
acestuia și trebuie obținut un echilibru mai bun al intereselor din
zona prestatorilor și din zona clienților, pentru a asigura primirea
de către Comisie și de către Banca Centrală Europeană
a unor contribuții utile în ceea ce privește orientarea viitoare a
proiectului SEPA și pentru a facilita crearea unei piețe integrate,
competitive și inovatoare pentru plățile de mică valoare,
în special în zona euro. Comisia va colabora cu Banca Centrală
Europeană pentru identificarea unor modalități adecvate de
abordare a sarcinilor, a componenței, a conducerii și a
funcționării măsurilor de guvernanță aferente SEPA. 3. ELEMENTELE
JURIDICE ALE PROPUNERII Temei juridic Temeiul juridic al propunerii este articolul 114
din TFUE. Subsidiaritate și proporționalitate O piață UE
integrată pentru plățile electronice de mică valoare
contribuie la îndeplinirea obiectivului articolului 3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitor la piața internă. Integrarea
pieței este necesară pentru ca cetățenii europeni să
beneficieze pe deplin de o serie de avantaje conferite de această
piață. Printre beneficiile pieței integrate se numără
o concurență mai mare între prestatorii de servicii de plată,
precum și mai multe posibilități de alegere, mai multă inovare
și o mai mare securitate pentru utilizatorii de servicii de plată, în
special pentru consumatori. În cele din urmă, o piață
integrată a plăților facilitează furnizarea de bunuri
și de servicii la nivel transfrontalier, contribuind astfel la realizarea
unei autentice piețe unice. Amploarea revizuirii Directivei privind
serviciile de plată este proporțională cu aspectele identificate
până în prezent. În linii mari, directiva rămâne adecvată
scopului său, dar cadrul juridic trebuie să evolueze pentru a se
adapta celor mai recente evoluții tehnice și comerciale din domeniul
plăților de mică valoare. Prin
natura sa, o piață integrată a plăților, bazată
pe rețele care depășesc frontierele naționale, trebuie
abordată la nivelul Uniunii, întrucât principiile, normele, procesele
și standardele aplicabile trebuie să fie coerente în toate statele
membre în scopul asigurării securității juridice și a unor
condiții de concurență echitabile pentru toți participanții
de pe piață relevanți. Având în vedere fragmentarea actuală
a pieței, acțiunea individuală la nivelul statelor membre nu ar
putea conduce la atingerea obiectivului unei piețe a plăților
care să fie integrată și eficientă atât pentru bunurile
și serviciile interne, cât și pentru cele transfrontaliere. Abordarea
sprijină consolidarea în continuare a zonei unice de plăți în
euro (SEPA) și este coerentă cu agenda digitală, în particular
cu crearea unei piețe unice digitale. Această abordare va promova
inovarea tehnologică și va contribui la stimularea creșterii
și la crearea de noi locuri de muncă, în special în domeniile
comerțului electronic și al comerțului cu ajutorul
dispozitivelor mobile. 4. IMPLICAȚIILE
BUGETARE Directiva
are un impact bugetar, conform precizărilor din fișa financiară
legislativă anexată la propunere. 5. Informații
suplimentare Spațiul Economic European Actul
propus se referă la un subiect de interes pentru Spațiul Economic
European și trebuie, prin urmare, extins la acesta. Documente explicative Noua
propunere de directivă conține câteva adaptări ale directivei
existente și o serie de obligații noi pentru statele membre,
lăsând o marjă de latitudine destul de mare în privința modului
de transpunere a acestor obligații în dreptul național, cum ar fi
noile dispoziții referitoare la securitate. Prin urmare, statele membre
sunt invitate să transmită documente explicative referitoare la
măsurile de transpunere care trebuie adoptate pentru a permite Comisiei
să identifice mai ușor măsurile naționale pertinente
și să monitorizeze transpunerea corectă a directivei. Explicarea detaliată a propunerii Următorul
rezumat vizează facilitarea procesului de luare a deciziilor prin
schițarea principalelor modificări ale DSP, care urmează să
fie abrogată: Articolul 2 - Domeniul de aplicare: Se propune
extinderea domeniului de aplicare atât din punct de vedere geografic, cât
și în ceea ce privește monedele care intră sub incidența
actului. Articolul 2 alineatul (1): Dispozițiile
DSP referitoare la cerințele în materie de transparență și
de informare se vor aplica și tranzacțiilor de plată către
țări terțe, atunci când numai unul dintre prestatorii de
servicii de plată este situat în Uniunea Europeană (așa-numitele
„tranzacții cu un singur segment”), mai exact acelor părți din
tranzacția de plată care sunt efectuate în Uniunea Europeană. Articolul 2 alineatul (2): Dispozițiile
DSP referitoare la cerințele în materie de transparență și
de informare vor fi extinse pentru a se aplica tuturor monedelor, nu doar
monedelor din UE, cum este cazul în prezent. Articolul 3 -
Excluderea din domeniul de aplicare: Această
dispoziție clarifică și actualizează excluderea din
domeniul de aplicare prevăzută de directiva existentă, care
prevede, în cazul unei serii de activități de plată sau legate
de plată, derogări prin care acestea nu intră în domeniul de
aplicare al DSP. Articolul 3 litera
(b): Derogarea privind „agenții comerciali” a
fost modificată pentru a se aplica numai agenților comerciali care
acționează fie în numele plătitorului, fie în cel al
beneficiarului plății, nu și celor care acționează
atât pentru plătitor, cât și pentru beneficiarul plății.
Derogarea acordată în temeiul DSP actuale a fost utilizată din ce în
ce mai mult cu privire la tranzacțiile de plată gestionate de
platforme de comerț electronic atât în numele vânzătorului (care
reprezintă beneficiarul plății), cât și în cel al
cumpărătorului (care reprezintă plătitorul). Această
utilizare nu corespunde scopului derogării și ar trebui, prin urmare,
să fie restricționată. Articolul 3 litera
(k): Derogarea privind „rețelele limitate” a fost
aplicată tot mai mult unor rețele de mari dimensiuni, care implicau
volume de plată ridicate și game extinse de produse și servicii.
Acest lucru contravine în mod clar scopului inițial al derogării,
făcând ca volume importante de plăți să rămână în
afara cadrului de reglementare și creând un dezavantaj concurențial
pentru participanții de pe piața reglementată. Noua
definiție, care este în acord cu definiția rețelelor limitate
prevăzută în Directiva 2009/110/CE, ar trebui să contribuie la
reducerea acestor riscuri. Articolul 3 litera
(l): Actuala derogare privind conținutul digital
sau de telecomunicații este redefinită prin restrângere, aceasta
aplicându-se aproape exclusiv serviciilor de plată auxiliare oferite de furnizorii
de rețele sau servicii de comunicații electronice, de exemplu de
operatorii din domeniul telecomunicațiilor. Derogarea se va aplica
conținutului digital furnizat de o terță parte, sub rezerva
atingerii anumitor praguri stabilite în directivă. Noua definiție ar
trebui să asigure un mediu concurențial echitabil pentru
diverșii prestatori și ar trebui să răspundă într-o
manieră mai eficientă nevoilor în materie de protecție a
consumatorilor în contextul plăților. Eliminarea
fostului articol 3 litera (o): Excluderea din domeniul
de aplicare al DSP a serviciilor de bancomat oferite de operatori
independenți de bancomate a condus la crearea unor rețele de
bancomate în care se percepeau comisioane mari de la consumatori pentru
retragerea de numerar. Se pare că această dispoziție a oferit
stimulente rețelelor existente de bancomate deținute de bănci
pentru ca acestea să își rezilieze relația contractuală cu
alți prestatori de servicii de plată pentru a putea să
perceapă comisioane mai mari direct de la consumatori. Prin urmare,
această derogare ar trebui eliminată. Articolul 9 -
Cerințe privind protejarea fondurilor: Aceste
cerințe vor fi optimizate, iar cerințele privind protejarea
fondurilor pentru instituțiile de plată autorizate în temeiul DSP vor
fi armonizate și mai mult, în particular prin reducerea
posibilității de care beneficiază statele membre în prezent de a
limita cerințele în materie de protejare a fondurilor și de a reduce
numărul de metode posibile de protejare a fondurilor, în vederea
asigurării unui mediu concurențial echitabil și a
ameliorării securității juridice. Articolul 14 -
Punct de acces electronic european în cadrul ABE: Un
punct electronic unic de acces ar trebui să conducă la creșterea
transparenței instituțiilor de plată autorizate și
înregistrate, permițând interconectarea registrelor publice naționale
la nivelul Uniunii. Articolul 27 -
Condiții: Posibilitatea utilizării unui
regim simplificat pentru așa-numitele „instituții de plată mici”
va fi extinsă pentru a include un număr mai mare de instituții
mici, având în vedere faptul că anumite state membre s-au confruntat cu
experiențe negative (cum ar fi insolvența) în cazul unor prestatori
de servicii de plată ale căror activități depășesc
pragul actual pentru regimul de derogare. Scopul este de a obține un
echilibru just și, pe de o parte de a evita povara de reglementare
inutilă pentru instituțiile mici, pe de altă parte de a se
asigura că utilizatorii serviciilor de plată beneficiază de un
nivel de protecție adecvat. Articolul 29 -
Accesul la sistemele de plăți: Acest articol
calibrează mai bine normele privind accesul la sistemele de plată,
clarificând condițiile pentru accesul indirect al instituțiilor de
plată la sistemele de plată prevăzute în Directiva 98/26/CE
(privind caracterul definitiv al decontării) într-o manieră
comparabilă cu accesul de care beneficiază instituțiile de
credit mai mici. Articolul 55
alineatele (3) și (4) - Comisioane aplicabile:
Aceste dispoziții armonizează și mai mult practicile în materie
de suprataxare, ținând cont în mod corespunzător de Directiva 2011/83
privind drepturile consumatorilor și de propunerea Comisiei de Regulament
(UE) XXX al Parlamentului European și al Consiliului privind comisioanele
interbancare pentru operațiunile de plată cu cardul, care este
prezentată în paralel cu prezenta propunere. Flexibilitatea oferită
de DSP actuală, care le permite comercianților să solicite un
comision de la plătitor, să îi ofere acestuia o reducere sau să
îl direcționeze printr-un alt mijloc către mijloacele de plată
cele mai eficiente, cu rezerva că statele membre pot interzice sau limita
orice astfel de practici de suprataxare pe teritoriul lor, a condus la o
eterogenitate extremă pe piață. Treisprezece state membre au utilizat
această opțiune ca să interzică suprataxele în temeiul DSP
actuale. Regimurile diferite existente în statele membre creează probleme
și confuzie în rândul comercianților și al consumatorilor, în
special în ceea ce privește vânzarea sau cumpărarea de bunuri din
străinătate prin internet. Propunerea de interzicere a
suprataxării este direct legată de plafonarea comisioanelor
interbancare în cadrul propunerii de regulament privind comisioanele
interbancare pentru operațiunile cu cardul, menționată mai sus.
Având în vedere reducerea semnificativă a comisioanelor pe care un
comerciant va trebui să le plătească băncii sale,
suprataxarea nu mai este justificată în cazul cardurilor cu comisioane interbancare
multilaterale reglementate, care vor reprezenta peste 95 % din piața
cardurilor de consum. Normele propuse vor contribui astfel la
îmbunătățirea experiențelor consumatorilor atunci când
aceștia plătesc cu cardul în Uniune și la creșterea
utilizării cardurilor de plată, în detrimentul banilor lichizi. În ceea ce
privește cardurile care nu fac obiectul regulamentului privind
comisioanele interbancare în cadrul propunerii sus-menționate privind
comisioanele interbancare pentru operațiunile pe bază de card, cu
alte cuvinte cardurile de întreprindere și cardurile din sistemele
tripartite, comercianții vor avea în continuare dreptul să
suprataxeze, cu condiția ca suprataxa să corespundă unor costuri
reale suportate, ținând cont de Directiva 2011/83. Articolele 65
și 66 - Răspunderea prestatorului de servicii de plată și a
plătitorului pentru operațiunile de plată neautorizate: Modificările
propuse vor optimiza și vor armoniza și mai mult normele în materie
de răspundere în cazul operațiunilor neautorizate, asigurând o
protecție sporită a intereselor legitime ale utilizatorilor
serviciilor de plată. Cu excepția cazurilor de fraudă și de
neglijență gravă, suma maximă pe care un utilizator de
servicii de plată ar putea fi obligat să o plătească în
cazul unei operațiuni de plată neautorizate va fi redusă de la
valoarea actuală de 150 EUR la 50 EUR. Se va clarifica de asemenea faptul
că plățile întârziate nu vor declanșa neapărat o
rambursare. Articolul 67 -
Rambursări ale unor operațiuni de plată inițiate de sau
prin intermediul unui beneficiar al plății: Această normă clarifică dreptul la rambursare pentru operațiunile prin
debitare directă, aliniindu-l la regulile de bază de debitare
directă (Core Direct Debit Rulebook) ale SEPA, cu condiția ca
bunurile sau serviciile plătite să nu fi fost consumate încă. În
conformitate cu normele actuale, pentru debitările directe se aplică
regimuri de rambursare diferite, în funcție de acordarea sau nu unei
autorizări prealabile, de depășirea sau nu de către
sumă a unei valori scontate sau, ca alternativă, de ajungerea sau nu
la un acord privind un alt drept. Articolul 85 -
Măsuri de securitate: Normele propuse
reprezintă un răspuns la anumite probleme de securitate și
aspecte legate de autentificare, în acord cu propunerea Comisiei de
directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind
securitatea rețelelor și a informației. Titlurile I-V
și anexa I punctul 7: Acoperirea unor noi servicii și prestatori de
servicii permițând accesul la conturile de plăți. Acești participanți la piață nu sunt
reglementați de DSP actuală în măsura în care nu dispun, în niciun
moment, de fondurile plătitorului sau ale beneficiarului plății.
Faptul că acești prestatori terți nu fac actualmente obiectul
reglementării, cel puțin în anumite state membre, a dat naștere
la preocupări în materie de securitate, de protecție a datelor
și de răspundere, în pofida potențialelor beneficii ale acestor
servicii și prestatori de servicii. Propunerea adaugă prestatorii de
servicii terți, în special pe cei care oferă servicii de
inițiere a plății bazate pe servicii bancare online, în domeniul
de aplicare al DSP (punctul 7 din anexa I). Acest lucru ar trebui să
stimuleze apariția de noi soluții pentru plăți electronice
cu costuri scăzute pe internet, garantând în același timp respectarea
unor standarde adecvate de securitate, protecție a datelor și
răspundere. Pentru a avea dreptul să presteze servicii de
inițiere a plății, prestatorii terți ar avea obligația
de a obține o autorizație sau de a se înregistra și a fi
supravegheați ca instituții de plată (Titlul II). La fel ca în
cazul altor prestatori de servicii de plată, aceștia vor fi
supuși unor drepturi și obligații armonizate, în particular
cerințelor în materie de securitate (articolele 85 și 86). Normele
avute în vedere vor avea drept obiect în special condițiile de acces la
informațiile privind contul de plăți (articolul 58),
cerințele în materie de autentificare (articolul 87) și rectificarea
operațiunilor (articolele 63 și 64), precum și o repartizare
echilibrată a răspunderii (articolele 65 și 66). Noii prestatori
de servicii de plată vor beneficia de acest nou regim, indiferent
dacă dispun la un moment dat de fondurile plătitorului sau de cele
ale beneficiarului plății. Capitolul 6 -
Proceduri extrajudiciare de reclamații și de reparație în
vederea soluționării litigiilor - va
consolida respectarea dispozițiilor directivei. Noile măsuri
actualizează cerințele în materie de proceduri extrajudiciare de
reclamații și reparație, precum și sancțiunile
adecvate. Articolul 92 - Sancțiuni: În acord cu
alte propuneri recente din sectorul serviciilor financiare, statele membre vor avea obligația de a alinia sancțiunile
administrative, garantând că sunt disponibile măsuri administrative
și sancțiuni adecvate în caz de încălcare a directivei și
garantând aplicarea corespunzătoare a acestor sancțiuni. Autoritatea Bancară Europeană - Directiva include mai multe domenii în care se prevăd
acțiuni ale ABE menite să contribuie la funcționarea
consecventă și coerentă a procesului de supraveghere [conform
dispozițiilor din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010]. În particular, ABE va
avea sarcina de a emite orientări și proiecte de standarde tehnice de
reglementare în diverse domenii, de exemplu în vederea clarificării
normelor privind „procedura de pașaport” pentru instituțiile de plată
care își desfășoară activitatea în mai multe state membre
sau pentru a asigura instituirea unor cerințe adecvate în materie de
securitate. 2013/0264 (COD) Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN
ŞI A CONSILIULUI privind serviciile de plată în cadrul
pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2013/36/UE
și 2009/110/CE și de abrogare a Directivei 2007/64/CE (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind
funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act
legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic
și Social European[17],
având în vedere avizul Băncii Centrale
Europene,[18]
după consultarea Autorității
Europene pentru Protecția Datelor, hotărând în conformitate cu procedura
legislativă ordinară, întrucât: (1) În ultimii ani s-au
înregistrat progrese semnificative în materie de integrare a plăților
de mică valoare în Uniune, în particular în contextul textelor legislative
ale Uniunii referitoare la plăți, în special Directiva 2007/64/CE a
Parlamentului European și a Consiliului[19],
Regulamentul (CE) nr. 924/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[20], Directiva 2009/110/CE a
Parlamentului European și a Consiliului[21]
și Regulamentul (UE) nr. 260/2012 al Parlamentului European și al
Consiliului[22].
Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului[23] a completat în continuare
cadrul legislativ pentru serviciile de plată prin stabilirea unei limite
specifice pentru dreptul comercianților cu amănuntul de a aplica
suprataxe clienților pentru utilizarea unor anumite mijloace de
plată. (2) Directiva 2007/64/CE a fost
adoptată în decembrie 2007, pe baza unei propuneri a Comisiei din
decembrie 2005. De atunci, piața plăților de mică valoare a
cunoscut importante inovații tehnice, conducând la creșterea
rapidă a numărului de plăți electronice și mobile
și la apariția unor noi tipuri de servicii de plată pe
piață. (3) Revizuirea cadrului
legislativ al Uniunii privind serviciile de plată și, în special,
analiza impactului aferentă Directivei 2007/64/CE și consultarea cu
privire la cartea verde a Comisiei intitulată „Către o
piață europeană integrată pentru plățile cu
cardul, pe internet și de pe telefonul mobil”[24] au arătat că
evoluțiile au dat naștere unor provocări importante din
perspectiva reglementării. Părți importante ale pieței
serviciilor de plăți – în special plățile efectuate cu
cardul, pe internet și de pe dispozitive mobile – sunt încă
fragmentate de-a lungul frontierelor naționale. Multe produse sau servicii
de plată inovatoare nu intră, în întregime sau în mare parte, sub
incidența Directivei 2007/64/CE. În plus, domeniul de aplicare al
Directivei 2007/64/CE și, în special, elementele excluse din acesta, cum
este cazul cu anumite activități legate de plăți care sunt
excluse de la regula generală, s-au dovedit în câteva cazuri a fi prea
ambigue, prea generale sau pur și simplu depășite, având în
vedere evoluțiile de pe piață. Aceasta a dus la incertitudine
juridică, la apariția unor riscuri potențiale în materie de
securitate în lanțul plăților și la o lipsă de
protecție a consumatorilor în anumite domenii. S-a dovedit că
serviciile de plată digitale inovatoare și ușor de utilizat au
avut dificultăți în a demara și în a oferi consumatorilor
și comercianților cu amănuntul metode de plată eficace,
convenabile și sigure la nivelul Uniunii. (4) Apariția unei piețe
unice integrate pentru plățile electronice este crucială pentru
a garanta consumatorilor, comercianților și întreprinderilor că
pot beneficia pe deplin de avantajele oferite de piața internă,
dată fiind dezvoltarea economiei digitale. (5) Ar trebui prevăzute
norme noi care să acopere lacunele de reglementare și care, în
același timp, să ofere mai multă claritate juridică și
să asigure o aplicare consecventă a cadrului legislativ în întreaga
Uniune. Ar trebui garantate condiții de operare echivalente
participanților existenți la piață și celor
nou-apăruți, facilitând noi mijloace de plată pentru a face
accesibilă o piață mai mare și asigurând un nivel ridicat
de protecție a consumatorilor care utilizează aceste servicii de
plată în întreaga Uniune. Aceasta ar trebui să conducă la o
tendință descendentă a costurilor și a prețurilor
pentru utilizatorii de servicii de plată, precum și la mai multe
opțiuni și la o mai mare transparență în materie de
servicii de plată. (6) În ultimii ani, riscurile în
materie de securitate aferente plăților electronice au crescut, din
cauza complexității tehnice mai mari a acestora, a volumului tot mai
mare de plăți electronice la nivel mondial și a apariției
unor noi tipuri de servicii de plată. Întrucât serviciile de plată
efectuate în condiții de siguranță și securitate
reprezintă o condiție esențială pentru o piață
funcțională a serviciilor de plată, utilizatorii acestor
servicii ar trebui să fie protejați în mod adecvat împotriva acestor
riscuri. Serviciile de plată sunt esențiale pentru menținerea
unor activități economice și societale vitale și, prin
urmare, prestatorii de servicii de plată, cum ar fi instituțiile de
credit, au fost calificate ca operatori de piață în conformitate cu
articolul 3 alineatul (8) din Directiva [a se introduce numărul
Directivei NIS după adoptarea acesteia] a Parlamentului European
și a Consiliului[25]. (7) În plus față de
măsurile generale care trebuie luate la nivelul statelor membre în
conformitate cu Directiva [a se introduce numărul Directivei NIS
după adoptarea acesteia], riscurile de securitate legate de
operațiunile de plată ar trebui să fie, de asemenea, abordate la
nivelul prestatorilor de servicii de plată. Este nevoie ca măsurile
de securitate care trebuie luate de către prestatorii de servicii de
plată să fie proporționale cu riscurile de securitate în
cauză. Ar trebui instituit un mecanism de raportare periodică, care
să asigure că prestatorii de servicii de plată le
furnizează autorităților competente în fiecare an
informații actualizate privind evaluarea riscurilor lor în materie de
securitate și măsurile (suplimentare) pe care le-au adoptat ca
reacție la aceste riscuri. În plus, pentru a garanta că daunele
provocate altor prestatori de servicii de plată și altor sisteme de
plată, cum ar fi o perturbare considerabilă a unui sistem de
plăți, precum și utilizatorilor, sunt menținute la un nivel
minim, este esențial ca prestatorii de servicii de plată să
aibă obligația de a raporta incidentele majore de securitate
Autorității Bancare Europene fără întârzieri nejustificate.
(8) Cadrul de reglementare revizuit
pentru serviciile de plată este completat prin Regulamentul (UE)
[XX/XX/XX] al Parlamentului European și al Consiliului[26]. Regulamentul respectiv
introduce norme cu privire la perceperea de comisioane interbancare
multilaterale și bilaterale pentru toate operațiunile consumatorilor
realizate cu carduri de debit și de credit, precum și la
plățile electronice și mobile bazate pe aceste tranzacții,
impunând în același timp restricții privind utilizarea anumitor
reguli comerciale cu privire la operațiunile de plată cu cardul.
Regulamentul menționat vizează accelerarea în continuare a
realizării unei veritabile piețe integrate a plăților cu
cardul. (9) Pentru a evita abordări
divergente de la un stat membru la altul în detrimentul consumatorilor,
dispozițiile privind transparența și cerințele de informare
pentru prestatorii de servicii de plată din prezenta directivă ar
trebui să se aplice, de asemenea, în cazul tranzacțiilor în care
prestatorul de servicii de plată al plătitorului sau al
beneficiarului plății se află în Spațiul Economic European
(denumit în continuare „SEE”), iar celălalt prestator de servicii de
plată este situat în afara SEE. Este, de asemenea, necesar să se
extindă aplicarea dispozițiilor privitoare la transparență
și informare la tranzacțiile efectuate în orice monedă între
prestatorii de servicii de plată care sunt situați pe teritoriul SEE. (10) Definiția serviciilor de
plată ar trebui să fie neutră din punct de vedere tehnologic
și să permită continuarea dezvoltării de noi tipuri de servicii
de plată, asigurând în același timp condiții de operare
echivalente pentru prestatorii de servicii de plată existenți și
noi. (11) Derogarea privind
operațiunile de plată efectuate prin intermediul unui agent comercial
în numele plătitorului sau al beneficiarului plății, conform
dispozițiilor din Directiva 2007/64/CE, este aplicată foarte diferit
în statele membre. Anumite state membre permit utilizarea derogării de
către platforme de comerț electronic care acționează în
calitate de intermediar atât în numele cumpărătorilor individuali,
cât și în cel al vânzătorilor individuali fără o marjă
reală de a negocia sau de a realiza vânzări sau achiziții de
bunuri sau de servicii. Această situație depășește
domeniul de aplicare vizat inițial de derogare și ar putea conduce la
creșterea riscurilor pentru consumatori, întrucât acești prestatori
rămân în afara protecției oferite de cadrul juridic. Diversitatea
practicilor de aplicare conduce de asemenea la denaturarea concurenței în cadrul
pieței de plăți. Pentru a răspunde la aceste
îngrijorări, definiția ar trebui să devină mai precisă
și mai clară. (12) Reacțiile
din partea pieței arată că activitățile de plată
care fac obiectul derogării privind rețelele limitate comportă
frecvent volume și valori de plată foarte mari și oferă
consumatorilor sute sau mii de produse și servicii diferite, ceea ce nu
corespunde cu scopul derogării pentru rețele limitate, astfel cum
este acesta prevăzut în Directiva 2007/64/CE. Acest lucru presupune
riscuri mai mari și lipsa protecției juridice pentru utilizatorii de
servicii de plată, în special pentru consumatori, precum și
dezavantaje clare pentru participanții de pe piața reglementată.
Pentru a limita aceste riscuri este necesară o descriere mai precisă
a unei rețele limitate, în acord cu dispozițiile din Directiva 2009/110/CE.
Astfel, un instrument de plată ar trebui să fie considerat ca fiind
utilizat într-o astfel de rețea limitată dacă acesta poate fi
utilizat exclusiv fie pentru achiziționarea de bunuri și servicii
într-un anumit magazin sau lanț de magazine, fie pentru
achiziționarea unei game limitate de bunuri sau de servicii, indiferent de
localizarea geografică a punctului de vânzare. Astfel de instrumente ar
putea să includă cardurile de fidelitate, cardurile de combustibil,
cardurile de membru, cardurile pentru transportul public, bonurile de masă
sau bonurile pentru servicii, care fac uneori obiectul unui cadru legislativ
specific din dreptul muncii sau dreptul fiscal, destinat să promoveze
utilizarea unor astfel de instrumente pentru a realiza obiective prevăzute
în legislația socială. În cazul în care astfel de instrumente cu scop
predeterminat se transformă în instrumente cu scop general, nu ar trebui
să se mai aplice excluderea din domeniul de aplicare al prezentei
directive. Instrumentele care pot fi utilizate pentru achiziții în
magazinele unor comercianți incluși pe o listă nu ar trebui
să fie excluse din domeniul de aplicare al prezentei directive, deoarece
aceste instrumente sunt concepute în principiu pentru o rețea de
prestatori de servicii în continuă creștere. Excluderea ar trebui
să se aplice în combinație cu obligația potențialilor
prestatori de servicii de plată de a notifica activitățile care
corespund definiției unei rețele limitate. (13) Directiva 2007/64/CE exclude
din domeniul său de aplicare anumite operațiuni de plată prin
intermediul dispozitivelor de telecomunicații sau informatice în cazul în
care operatorul de rețea acționează nu numai ca un intermediar
pentru livrarea bunurilor și a serviciilor digitale prin dispozitivul în
cauză, ci adaugă de asemenea valoare acestor bunuri sau servicii. În
particular, această excludere permite așa-numita facturare prin
intermediul operatorului sau cumpărare directă cu ajutorul facturii
de telefon, ceea ce contribuie la dezvoltarea de noi modele de afaceri bazate
pe vânzarea de conținut digital cu valoare redusă, începând cu
tonurile de apel și serviciile premium prin SMS. Semnalele venite din zona
pieței de profil nu prezintă niciun indiciu că această
metodă de plată, pe care consumatorii o consideră
convenabilă pentru plățile de valoare redusă, s-ar fi
transformat într-un serviciu general de intermediere a plăților. Cu
toate acestea, din cauza formulării ambigue a actualei excluderi,
această regulă a fost pusă în aplicare în mod diferit în statele
membre. Aceasta conduce la lipsa securității juridice pentru
operatori și consumatori și în anumite cazuri a permis altor servicii
de intermediere a plăților să susțină că sunt
eligibile pentru excluderea de la aplicarea Directivei 2007/64/CE. Prin urmare,
este oportună restrângerea domeniului de aplicare al directivei
menționate. Excluderea ar trebui să se axeze în mod explicit pe
microplăți pentru conținut digital, cum ar fi tonurile de apel,
fundalurile de ecran, muzica, jocurile, conținutul video sau programele
informatice. Excluderea ar trebui să se aplice serviciilor de plată
numai atunci când acestea sunt furnizate cu titlu de servicii auxiliare la
serviciile de comunicații electronice (care reprezintă activitatea
principală a operatorului în cauză). (14) În mod asemănător,
Directiva 2007/64/CE a exclus din domeniul său de aplicare serviciile de
plată care sunt furnizate de operatorii de bancomate independent de
bănci sau de alți prestatori de servicii de plată. Scopul
inițial al dispoziției era acela de a reprezenta un stimulent pentru
instalarea de bancomate separate în zone izolate și cu populație
scăzută, prin faptul că li se permitea prestatorilor să
perceapă comisioane suplimentare pe lângă cele plătite prestatorilor
de servicii de plată care au emis cardul respectiv, dar nu se
intenționa utilizarea sa de către prestatorii de servicii de bancomat
care dispun de rețele compuse din sute sau chiar mii de bancomate
răspândite în unul sau mai multe state membre. Dispoziția în
cauză conduce la neaplicarea directivei menționate la o parte tot mai
mare din piața bancomatelor, ceea ce are efecte negative asupra
protecției consumatorilor. Dispoziția îi încurajează de asemenea
pe prestatorii de servicii de bancomat să își schimbe modelul de
afaceri și să elimine relația contractuală care există
de obicei cu prestatorii de servicii de plată, pentru a putea percepe
comisioane mai mari direct de la consumatori. Prin urmare, această excludere
ar trebui eliminată. (15) De multe ori, prestatorii de
servicii care încearcă să beneficieze de excluderea din domeniul de
aplicare al Directivei 2007/64/CE nu se consultă cu autoritățile
în privința măsurii în care activităților lor intră în
domeniul de aplicare al directivei sau sunt excluse din acesta, ci se
bazează pe propriile evaluări. S-ar putea ca anumite excluderi
să fi fost utilizate de prestatorii de servicii de plată pentru
a-și modifica modelele de afaceri astfel încât activitățile de
plată pe care le oferă să nu intre în domeniul de aplicare al
directivei menționate. Aceasta poate conduce la creșterea riscurilor
pentru utilizatorii serviciilor de plată și la condiții
divergente pentru prestatorii de servicii de plată la nivelul pieței
interne. Prin urmare, prestatorii de servicii de plată ar trebui
obligați să notifice anumite activități
autorităților competente, pentru a asigura o interpretare
omogenă a normelor la nivelul pieței interne. (16) Este important să se
includă cerința ca potențialii prestatori de servicii de plată
să își notifice intenția de a presta servicii în cadrul unei
rețele limitate dacă volumul operațiunilor de plată
depășește un anumit prag. Autoritățile competente ar
trebui să examineze cazul și să ia o decizie motivată pe
baza criteriilor stabilite la articolul 3 litera (k), prin care să
stabilească dacă activitățile în cauză pot fi
considerate servicii prestate în cadrul unei rețele limitate. (17) Noile norme ar trebui să
respecte abordarea adoptată prin Directiva 2007/64/CE, care are drept
obiect toate tipurile de servicii electronice de plată. Prin urmare, este
în continuare neoportun ca noile norme să se aplice acelor servicii în
cazul cărora transferul de fonduri de la plătitor la beneficiarul
plății sau transportul acestora este efectuat în exclusivitate sub
formă de bancnote și monede sau în cazul cărora transferul se
bazează pe cec pe suport de hârtie, cambie pe suport de hârtie, bilet la
ordin sau alt instrument, vouchere pe suport de hârtie sau carduri trase asupra
unui prestator de servicii de plată sau a unei alte părți în
scopul de a pune fonduri la dispoziția beneficiarului plății. (18) De la adoptarea Directivei 2007/64/CE
au apărut noi tipuri de servicii de plată, în special în domeniul
plăților prin internet. În particular, s-a înregistrat o
evoluție a prestatorilor terți, care oferă așa-numitele
servicii de inițiere a plății consumatorilor și
comercianților, de multe ori fără a intra în posesia fondurilor
de transferat. Astfel de servicii facilitează plățile în cadrul
comerțului electronic, prin stabilirea unei punți informatice între
site-ul de internet al unui comerciant și platforma bancară online a
consumatorului, în vederea inițierii de plăți prin internet pe
bază de transfer credit sau debitare directă. Prestatorii terți
oferă o alternativă cu costuri reduse la plățile cu cardul
atât pentru comercianți, cât și pentru consumatori și le
oferă acestora din urmă posibilitatea de a efectua
cumpărături online chiar dacă nu dispun de un card de credit. Cu
toate acestea, întrucât prestatorii terți nu sunt supuși Directivei 2007/64/CE,
aceștia nu fac neapărat obiectul supravegherii de către o
autoritate competentă și nu respectă cerințele Directivei 2007/64/CE.
Această situație pune o serie de probleme de ordin juridic, printre
altele în ceea ce privește protecția consumatorilor, securitatea
și răspunderea, precum și concurența și protecția
datelor. Prin urmare, noile norme ar trebui să ofere soluții pentru
aceste probleme. (19) Remiterea de bani
reprezintă un serviciu de plată simplu, care se bazează de
regulă pe furnizarea unei sume în numerar de către un plătitor
către un prestator de servicii de plată, care, la rândul său,
remite suma corespunzătoare, de exemplu, prin intermediul unei rețele
de comunicații, unui beneficiar al plății sau unui alt prestator
de servicii de plată care acționează în numele beneficiarului
plății. În unele state membre, supermarketurile, comercianții
și alți operatori cu amănuntul furnizează publicului un
serviciu similar care permite plata facturilor pentru utilități
publice și a altor facturi uzuale ale gospodăriilor. Aceste servicii
de plată a facturilor ar trebui considerate drept remitere de bani, cu
excepția cazurilor în care autoritățile competente
consideră că activitatea este asimilabilă unui alt serviciu de
plată. (20) Este necesar să se
specifice categoriile de prestatori de servicii de plată care pot presta
în mod legitim servicii de plată în întreaga Uniune, și anume
instituțiile de credit care acceptă depozite de la utilizatori pe
care le pot utiliza pentru finanțarea operațiunilor de plată,
instituții care ar trebui să continue să fie supuse
cerințelor prudențiale prevăzute de Directiva 2013/36/UE a
Parlamentului European și a Consiliului[27],
instituțiile emitente de monedă electronică care emit
monedă electronică ce poate fi folosită pentru finanțarea
operațiunilor de plată și care ar trebui să continue
să fie supuse cerințelor prudențiale prevăzute de Directiva
2009/110/CE, precum și instituțiile de plată și
instituțiile de cecuri poștale abilitate în acest sens în temeiul
legislației naționale. (21) Prezenta directivă ar
trebui să stabilească norme privind executarea operațiunilor de
plată în cadrul cărora fondurile sunt constituite din monedă
electronică, conform dispozițiilor din Directiva 2009/110/CE. Cu
toate acestea, prezenta directivă nu ar trebui să reglementeze
emisiunea de monedă electronică și nici să modifice
reglementările prudențiale privind instituțiile emitente de
monedă electronică, astfel cum sunt prevăzute în directiva
menționată. Prin urmare, instituțiile de plată nu ar trebui
să fie autorizate să emită monedă electronică. (22) Directiva 2007/64/CE a
instituit un regim prudențial, introducând o autorizație unică
pentru toți prestatorii de servicii de plată a căror activitate
nu este legată de acceptarea de depozite sau de emisiunea de monedă
electronică. În acest sens, Directiva 2007/64/CE a introdus o nouă
categorie de prestatori de servicii de plată, „instituțiile de
plată”, prevăzându-se autorizarea, sub rezerva unui set de
condiții stricte și complete, pentru persoanele juridice care nu sunt
încadrate în categoriile existente, de a presta servicii de plată în
întreaga Uniune. Astfel, aceste servicii ar trebui să fie supuse
acelorași condiții în întreaga Uniune. (23) Condițiile de acordare
și de menținere a autorizării ca instituție de plată
nu s-au modificat semnificativ. La fel ca în Directiva 2007/64/CE,
condițiile includ cerințe prudențiale proporționale cu
riscurile operaționale și financiare cu care aceste organisme se
confruntă în cursul activității lor. În acest context, este
necesară existența unui regim coerent în cadrul căruia la
capitalul inițial să fie asociat un capital permanent, regim care ar
putea fi perfecționat la momentul potrivit, în funcție de nevoile
pieței. Din cauza marii diversități din domeniul serviciilor de
plată, prezenta directivă ar trebui să autorizeze diverse
metode, la care să se asocieze o anumită marjă de latitudine în
materie de supraveghere, pentru a asigura că aceleași riscuri sunt
tratate în același mod pentru toți prestatorii de servicii de
plată. Cerințele privind instituțiile de plată ar trebui
să reflecte faptul că activitățile instituțiilor de
plată sunt mai specializate și mai limitate, generând astfel riscuri
mai restrânse și mai ușor de supravegheat și de controlat decât
cele care survin în gama mai largă de activități ale
instituțiilor de credit. În particular, ar trebui să li se
interzică instituțiilor de plată să accepte depozite de la
utilizatori și ar trebui să li se permită să
folosească fonduri primite de la utilizatori numai în vederea
prestării unor servicii de plată. Normele prudențiale
obligatorii, inclusiv cele privind capitalul inițial, ar trebui să
corespundă riscului aferent serviciului de plată în cauză
prestat de instituția de plată. Ar trebui să se considere
că serviciile care permit numai accesul la conturi de plăți,
fără oferirea unui cont, prezintă un risc mediu în ceea ce
privește capitalul inițial. (24) Ar trebui să se
prevadă ca fondurile clienților să fie păstrate separat de
fondurile instituției de plată destinate altor activități
comerciale. Cu toate acestea, impunerea unor cerințe de protejare a
fondurilor pare necesară doar în cazul în care o instituție de
plată intră în posesia fondurilor clienților. De asemenea, instituțiile
de plată ar trebui să fie supuse unor obligații stringente în
materie de combatere a spălării banilor și a
finanțării terorismului. (25) Prezenta directivă nu ar
trebui să introducă modificări în materie de obligații ale
instituțiilor de plată în ceea ce privește raportarea și
auditarea conturilor lor anuale și consolidate. Instituțiile de
plată ar trebui să își întocmească conturile anuale și
conturile consolidate în conformitate cu Directiva 78/660/CEE[28] a Consiliului și,
dacă este cazul, în conformitate cu Directivele 83/349/CEE[29] și 86/635/CEE[30] ale Consiliului. Conturile
anuale și conturile consolidate ar trebui auditate, cu excepția
cazului în care instituția de plată este exonerată de
această obligație în temeiul Directivei 78/660/CEE și, dacă
este cazul, în temeiul Directivelor 83/349/CEE și 86/635/CEE. (26) Evoluțiile tehnologice au
condus la apariția în ultimii ani a unei serii de servicii complementare,
cum ar fi serviciile de informații privind conturile și de agregare a
conturilor. Aceste servicii ar trebui să facă la rândul lor obiectul
prezentei directive, pentru a le oferi consumatorilor un grad adecvat de
protecție și securitate juridică în privința statutului
lor. (27) Atunci când prestează
unul sau mai multe dintre serviciile de plată care fac obiectul prezentei
directive, instituțiile de plată ar trebui să dețină
întotdeauna conturi de plăți folosite exclusiv pentru operațiuni
de plată. Pentru ca instituțiile de plată să poată
presta servicii de plată, este esențial ca acestea să aibă
acces la conturi de plăți. Statele membre ar trebui să se
asigure că acest acces este oferit într-o manieră
proporțională cu scopul său legitim. (28) Prezenta directivă ar
trebui să reglementeze acordarea de credit de către instituțiile
de plată, cu alte cuvinte acordarea de linii de credit și emiterea de
carduri de credit, doar dacă acesta este strâns legat de serviciile de
plată. Numai în cazul în care acordarea creditului se face cu scopul de a
facilita efectuarea serviciilor de plată, fiind vorba de un credit pe
termen scurt acordat pentru o perioadă care să nu
depășească 12 luni, inclusiv sub forma unui credit care poate fi
reînnoit, este oportun să se permită instituțiilor de plată
să acorde un astfel de credit în ceea ce privește
activitățile lor transfrontaliere, cu condiția ca acest credit
să fie refinanțat folosind în principal fondurile proprii ale
instituției de plată, precum și alte fonduri de pe piețele
de capital, și nu fondurile deținute în contul clienților în
scopul efectuării de servicii de plată. Aceste norme nu ar trebui
să aducă atingere Directivei 2008/48/CEE a Parlamentului European
și a Consiliului[31]
sau altor dispoziții ale Uniunii sau naționale referitoare la
condițiile de acordare a creditelor de consum care nu sunt armonizate prin
prezenta directivă. (29) În general, s-a dovedit
că există o cooperare satisfăcătoare între
autoritățile naționale competente responsabile cu acordarea de
autorizații instituțiilor de plată, cu efectuarea de controale
și cu luarea de decizii privind retragerea autorizațiilor respective.
Cu toate acestea, cooperarea dintre autoritățile competente ar trebui
consolidată, atât în ceea ce privește informațiile schimbate
între acestea, cât și pentru aplicarea și interpretarea într-o
manieră consecventă a directivei, în cazurile în care instituția
de plată autorizată ar dori să presteze servicii de plată
și în alt stat membru decât statul membru de origine, exercitându-și
astfel dreptul de stabilire sau libertatea de a presta servicii („procedura de
pașaport”). Ar trebui să se solicite Autorității Bancare
Europene (EBA) să pregătească un set de orientări privind
cooperarea și schimbul de date. (30) Pentru creșterea
transparenței în ceea ce privește instituțiile de plată
autorizate de autoritățile competente sau înregistrate pe lângă
acestea, inclusiv a agenților și sucursalelor acestora, ar trebui
creat în cadrul ABE un portal web care să interconecteze registrele
naționale, destinat să servească drept punct de acces electronic
european. Aceste măsuri ar trebui să reprezinte o contribuție la
consolidarea cooperării dintre autoritățile competente. (31) Disponibilitatea unor
informații exacte și actualizate ar trebui crescută solicitând
instituțiilor de plată să informeze autoritatea competentă
din statul membru de origine, fără întârzieri nejustificate, în
privința oricăror modificări care afectează exactitatea
informațiilor și a dovezilor furnizate ca parte a procesului de
autorizare, inclusiv în ceea ce privește agenții, sucursalele sau
entitățile suplimentare către care sunt externalizate anumite
activități. Autoritățile
competente ar trebui să verifice, în cazul existenței unor
suspiciuni, corectitudinea informațiilor primite. (32) Prezenta directivă
precizează setul minim de competențe pe care ar trebui să le aibă
autoritățile competente pentru supravegherea respectării
normelor de către instituțiile de plată, dar aceste
competențe trebuie exercitate cu respectarea drepturilor fundamentale,
inclusiv a dreptului la viață privată. Pentru exercitarea
competențelor care pot implica încălcări grave ale dreptului la
viață privată în ceea ce privește familia, domiciliul
și comunicațiile, statele membre ar trebui să instituie
garanții adecvate și eficace împotriva oricărui abuz sau a
oricărui act arbitrar, de exemplu prin autorizarea prealabilă din
partea autorității judiciare a statului membru în cauză,
dacă este cazul. (33) Este important să se
asigure că toate persoanele care prestează servicii de remitere sunt
obligate să respecte un anumit nivel minim de cerințe juridice
și de reglementare. Astfel, este oportun să se impună
înregistrarea identității și a situării geografice a
tuturor persoanelor care prestează servicii de remitere, inclusiv a
persoanelor care nu îndeplinesc toate condițiile pentru autorizarea ca
instituții de plată. Această abordare este în acord cu
argumentarea recomandării speciale VI a Grupului de Acțiune
Financiară Internațională privind prevenirea spălării
banilor, care prevede existența unui mecanism prin care prestatorii de
servicii de plată ce nu pot îndeplini toate condițiile prevăzute
în recomandarea respectivă să poată fi totuși tratați
ca instituții de plată. În acest scop, statele membre ar trebui
să includă aceste persoane în registrul instituțiilor de
plată, fără a aplica cerințele de autorizare, în parte sau
integral. Cu toate acestea, este esențial ca posibilitatea acordării
de derogări să fie condiționată de cerințe stricte
referitoare la volumul operațiunilor de plată. Instituțiile de
plată care beneficiază de o derogare nu ar trebui să
dispună nici de dreptul de stabilire, nici de libertatea de a presta
servicii și nu ar trebui să exercite indirect aceste drepturi atunci
când sunt membre ale unui sistem de plăți. (34) Este esențial ca orice
prestator de servicii de plată să poată avea acces la serviciile
infrastructurilor tehnice ale sistemelor de plăți. Cu toate acestea,
un astfel de acces ar trebui să facă obiectul unor cerințe
adecvate, pentru a asigura integritatea și stabilitatea sistemelor în cauză.
Fiecare prestator de servicii de plată care solicită participarea la
un sistem de plăți ar trebui să furnizeze participanților
la sistemul de plăți dovezi că organizarea sa internă este
suficient de solidă pentru a face față tuturor tipurilor de
riscuri. Exemple tipice de astfel de sisteme de plăți sunt sistemele
de carduri cvadripartite și principalele sisteme de procesare a
transferurilor-credit și a debitărilor directe. Pentru a asigura
egalitatea de tratament în întreaga Uniune între diversele categorii de prestatori
de servicii de plată autorizați, în conformitate cu termenii
autorizației care le-a fost acordată, este necesară clarificarea
normelor privind accesul la prestarea de servicii de plată și la
sistemele de plăți. (35) Ar trebui să se
prevadă tratamentul nediscriminatoriu al instituțiilor de plată
și de credit autorizate, astfel încât toți prestatorii de servicii de
plată aflați în concurență în cadrul pieței interne
să poată recurge la serviciile infrastructurilor tehnice ale acestor
sisteme de plăți, în aceleași condiții. Este oportun
să se prevadă un tratament diferit pentru prestatorii de servicii de
plată autorizați și pentru cei care beneficiază de o
derogare în temeiul prezentei directive, precum și de derogarea
prevăzută la articolul 3 din Directiva 2009/110/CE, având în vedere
diferențele existente între cadrele prudențiale ale acestora. În
orice caz, diferențele în privința condițiilor legate de
preț ar trebui permise doar în cazul în care acestea sunt motivate de
diferențe între costurile suportate de prestatorii de servicii de
plată. Aceasta nu ar trebui să aducă atingere dreptului statelor
membre de a limita accesul la sistemele cu importanță sistemică
în conformitate cu Directiva 98/26/CE a Parlamentului și a Consiliului[32] sau competenței
Băncii Centrale Europene și a Sistemului European al Băncilor
Centrale (SEBC) în ceea ce privește accesul la sisteme de plată. (36) În anumite cazuri, statele
membre au acordat acces indirect unor anumiți prestatori de servicii de
plată la anumite sisteme de plată, prin analogie cu dispozițiile
din Directiva 98/26/CE. Această decizie rămâne la latitudinea
statului membru în cauză. Cu toate acestea, pentru a asigura o
concurență echitabilă între prestatorii de servicii de
plată, prezenta directivă ar trebui să prevadă că în
cazurile în care un stat membru a acordat unui prestator de servicii de
plată acces indirect la astfel de sisteme, alți prestatori de
servicii de plată care se găsesc în aceeași situație ar
trebui să beneficieze de același tratament nediscriminatoriu. (37) În ultimii ani, anumite sisteme
de plată tripartite în care sistemul reprezintă unicul prestator de
servicii de plată atât pentru plătitor, cât și pentru
beneficiarul plății au devenit operatori respectabili pe piața
procesării plăților. Prin urmare, nu mai este justificat să
se permită acestor sisteme să beneficieze de o derogare în ceea ce
privește oferirea de acces altor prestatori de servicii de plată, în
condițiile în care alte sisteme de plată nu pot beneficia de o astfel
de derogare. (38) Ar trebui să se instituie
o serie de norme în vederea asigurării transparenței condițiilor
și a cerințelor în materie de informare aplicabile serviciilor de
plată. (39) Prezenta directivă nu ar
trebui să se aplice operațiunilor de plată efectuate în numerar,
deoarece există deja o piață unică pentru plățile
efectuate în numerar, și nici operațiunilor de plată bazate pe
cecuri pe suport de hârtie deoarece, prin însăși natura lor, acestea
nu pot fi procesate la fel de eficient ca alte mijloace de plată. Cu toate
acestea, bunele practici în acest domeniu ar trebui să se bazeze pe
principiile prevăzute în prezenta directivă. (40) Deoarece consumatorii și
întreprinderile nu se află în aceeași poziție, aceștia nu
necesită același nivel de protecție. Deși este important
să se garanteze drepturile consumatorilor prin dispoziții de la care
să nu se poată deroga prin contract, este rezonabil să se
permită întreprinderilor și organizațiilor să convină
altfel atunci când nu realizează operațiuni în care sunt
implicați consumatorii. Cu toate acestea, statele membre ar trebui să
aibă posibilitatea de a dispune ca microîntreprinderile, astfel cum sunt
definite în Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei[33], să fie tratate în
același mod ca și consumatorii. În orice caz, anumite dispoziții
de bază ale prezentei directive ar trebui să se aplice în toate
cazurile, indiferent de statutul utilizatorului. (41) Prezenta directivă ar
trebui să specifice obligațiile prestatorilor de servicii de
plată în ceea ce privește furnizarea de informații către
utilizatorii serviciilor de plată, care ar trebui să primească
aceleași nivel ridicat de informații clare cu privire la serviciile
de plată, pentru a putea alege în cunoștință de cauză
și pentru a-și putea exercita liber opțiunile în cadrul UE. În
interesul transparenței, prezenta directivă ar trebui să
stabilească cerințele armonizate necesare pentru a garanta furnizarea
către utilizatorii serviciilor de plată a unor informații
necesare și suficiente cu privire atât la contractul de servicii de
plată, cât și la operațiunile de plată. Pentru a promova
funcționarea fără obstacole a pieței unice a serviciilor de
plată, statele membre ar trebui să poată adopta doar acele
dispoziții în materie de informare stabilite prin prezenta directivă. (42) Consumatorii ar trebui să
fie protejați împotriva practicilor necinstite sau care pot induce în
eroare, în acord cu Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a
Consiliului[34],
precum și cu Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a
Consiliului[35]
și cu Directiva 2002/65/CE a Parlamentului European și a
Consiliului[36].
Dispozițiile suplimentare din aceste directive rămân aplicabile. Cu
toate acestea, ar trebui să fie clarificată, în special, relația
dintre cerințele de informare precontractuală prevăzute în
prezenta directivă și cele prevăzute în Directiva 2002/65/CE. (43) Informațiile a căror
comunicare este obligatorie ar trebui să fie proporționale cu nevoile
utilizatorilor și comunicate într-un format standard. Cu toate acestea,
cerințele în materie de informare cu privire la o operațiune de
plată singulară ar trebui să difere de cele cu privire la un
contract-cadru care prevede mai multe operațiuni de plată. (44) În practică,
contractele-cadru și operațiunile de plată reglementate de
acestea sunt mult mai des întâlnite și mai importante din punct de vedere
economic decât operațiunile de plată singulare. Dacă există
un cont de plăți sau un instrument de plată specific, este
obligatoriu un contract-cadru. Din acest motiv, cerințele de informare
prealabilă privind contractele-cadru ar trebui să fie foarte
detaliate, iar informațiile ar trebui să fie furnizate întotdeauna pe
suport de hârtie sau pe alte suporturi durabile, cum ar fi documente imprimate
de imprimantele pentru extrase de cont, CD-ROM-uri, DVD-uri și hard diskuri
ale calculatoarelor personale pe care se stochează poșta
electronică, precum și site-uri de internet, în măsura în care
aceste site-uri sunt accesibile pentru consultare ulterioară pentru o
perioadă de timp adecvată scopurilor informației respective
și permit reproducerea identică a informațiilor stocate. Cu
toate acestea, ar trebui să fie posibil ca prestatorul de servicii de
plată și utilizatorul serviciilor de plată să convină
în contractul-cadru cu privire la modul în care se vor furniza
informațiile ulterioare privind operațiunile de plată executate,
hotărând de exemplu ca în cazul furnizării de servicii bancare prin
internet toate informațiile privind contul de plăți să fie
puse la dispoziție online. (45) În cazul operațiunilor de
plată singulare, informațiile esențiale sunt singurele pe care
prestatorul de servicii de plată ar trebui să le furnizeze
întotdeauna din proprie inițiativă. Deoarece plătitorul este, de
obicei, prezent în momentul în care dă ordinul de plată, nu este
necesar să se prevadă ca informațiile respective să fie
furnizate de fiecare dată pe suport de hârtie sau pe alt suport durabil.
Prestatorul de servicii de plată poate să furnizeze informațiile
pe cale orală la ghișeu sau să le facă ușor accesibile
într-un alt mod, de exemplu afișând condițiile, pe un panou de
informare, la punctul de lucru. De asemenea, ar trebui să se precizeze
unde pot fi obținute informații mai detaliate (de exemplu, adresa
site-ului de internet). Cu toate acestea, ar trebui ca, la cererea
consumatorului, informațiile esențiale să fie furnizate pe
suport de hârtie sau pe un alt suport durabil. (46) Prezenta directivă ar
trebui să prevadă dreptul consumatorului de a primi gratuit
informații relevante înainte de a deveni parte la vreun contract de
servicii de plată. Consumatorul ar trebui de asemenea să poată
solicita pe suport de hârtie informații prealabile, precum și
contractul-cadru, gratuit și în orice moment pe durata relației
contractuale, pentru a avea posibilitatea de a compara serviciile prestatorilor
de servicii de plată și condițiile aferente și pentru a
putea, în caz de litigiu, să își verifice drepturile și
obligațiile contractuale. Dispozițiile menționate ar trebui
să fie compatibile cu Directiva 2002/65/CE. Dispozițiile explicite
privind informațiile gratuite prevăzute de prezenta directivă nu
ar trebui să aibă efectul de a permite impunerea unor comisioane
pentru informațiile furnizate consumatorilor în temeiul altor directive
aplicabile. (47) Modul în care
informațiile necesare urmează să fie furnizate utilizatorului
serviciilor de plată de către prestatorul serviciilor de plată
ar trebui să țină seama de nevoile utilizatorului, precum
și de aspectele tehnice practice și de raportul cost-eficiență,
în funcție de situație, ținând seama de acordul din contractul
de servicii de plată respectiv. Astfel, prezenta directivă ar trebui
să distingă între două moduri în care informația
urmează să fie transmisă de către prestatorul de servicii
de plată: fie informația ar trebui să fie furnizată, cu
alte cuvinte să fie comunicată activ, la momentul potrivit, de
către prestatorul de servicii de plată, în conformitate cu
cerințele prezentei directive, fără vreo solicitare din partea
utilizatorului serviciilor de plată, fie informațiile ar trebui
să fie puse la dispoziția utilizatorului serviciilor de plată,
în funcție de orice cereri de informare pe care acesta ar putea să le
formuleze. În acest din urmă caz, utilizatorul serviciilor de plată
ar trebui să joace un rol activ pentru a obține informațiile
respective, cum ar fi solicitarea expresă a acestora de la prestatorul de
servicii de plată, consultarea contului său bancar online sau
introducerea cardului său bancar într-o imprimantă pentru extrase de
cont. În acest scop, prestatorul de servicii de plată ar trebui să
garanteze că accesul la informațiile respective este posibil și
că informațiile se află la dispoziția utilizatorului
serviciilor de plată. (48) Consumatorul ar trebui să
primească, fără comisioane suplimentare, informații de
bază privind operațiunile de plată executate. În cazul unei
operațiuni de plată singulare, prestatorul de servicii de plată
nu ar trebui să perceapă un comision separat pentru aceste
informații. În mod similar, informațiile lunare ulterioare privind
operațiunile de plată din cadrul unui contract-cadru ar trebui
furnizate gratuit. Cu toate acestea, având în vedere importanța
transparenței în materie de tarifare și de nevoile diferite ale
clienților, părțile ar trebui să poată să convină
cu privire la stabilirea unor comisioane pentru comunicarea mai frecventă
a informațiilor sau pentru comunicarea de informații suplimentare.
Pentru a ține seama de diversele practici naționale, ar trebui
să se permită statelor membre să stabilească norme prin
care se impune ca extrasele de cont lunare pe suport de hârtie pentru conturile
de plăți să fie furnizate întotdeauna în mod gratuit. (49) Pentru a facilita mobilitatea
clienților, consumatorii ar trebui să aibă posibilitatea de a
rezilia un contract-cadru după o perioadă de un an, fără a
suporta vreun cost. Pentru consumatori, perioada de preaviz convenită ar
trebui să nu fie mai lungă de o lună, iar pentru prestatorii de
servicii de plată aceasta ar trebui să nu fie mai scurtă de
două luni. Prezenta directivă nu ar trebui să aducă
atingere obligației prestatorului de servicii de plată de a rezilia
contractul de servicii de plată în circumstanțe excepționale, în
temeiul altor norme relevante din dreptul Uniunii sau din cel național,
cum ar fi legislația privind spălarea banilor și finanțarea
terorismului, orice acțiune care urmărește înghețarea unor
fonduri sau orice alte măsuri specifice legate de prevenirea și
anchetarea infracțiunilor. (50) Instrumentele de plată cu
valoare scăzută ar trebui să fie o alternativă ieftină
și ușor de folosit în cazul bunurilor și serviciilor cu
preț scăzut și nu ar trebui să fie supuse unor
exigențe excesive. Prin urmare, cerințele relevante în materie de
informații și normele de aplicare a acestora ar trebui să se limiteze
la informațiile esențiale, ținând seama, de asemenea, de
capacitățile tehnice pe care se poate pretinde în mod rezonabil
să le aibă instrumentele destinate plăților cu valoare
scăzută. În pofida regimului mai puțin sever, utilizatorii
serviciilor de plată ar trebui să beneficieze de o protecție
adecvată, având în vedere riscurile limitate prezentate de instrumentele
de plată respective, în special în ceea ce privește instrumentele de
plată preplătite. (51) Este necesar să se
stabilească criteriile conform cărora prestatorii de servicii
terți sunt autorizați să acceseze și să utilizeze
informațiile privind disponibilitatea fondurilor în contul deținut de
utilizatorul serviciilor de plată la un alt prestator de servicii de
plată. În special, cerințele privind asigurarea protecției
și a securității necesare a datelor stabilite sau
menționate în prezenta directivă ori incluse în cadrul
orientărilor ABE ar trebui să fie respectate atât de prestatorii
terți, cât și de prestatorul serviciilor de plată care
administrează contul utilizatorului serviciilor de plată.
Plătitorii ar trebui să își dea acordul în mod explicit ca
prestatorii terți să aibă acces la contul lor de plăți
și să fie informați în mod corespunzător cu privire la
amploarea acestui acces. Pentru a permite dezvoltarea altor prestatori de
servicii de plată care nu pot primi depozite, este necesar ca
instituțiile de credit să le furnizeze acestora informații
privind disponibilitatea fondurilor în cazul în care plătitorul și-a
exprimat consimțământul ca aceste informații să fie
comunicate prestatorului de servicii de plată care este emitentul
instrumentului de plată respectiv. (52) Drepturile și
obligațiile utilizatorilor și ale prestatorilor de servicii de
plată ar trebui să fie ajustate în mod corespunzător pentru a
ține seama de implicarea prestatorilor terți în operațiunea de
plată ori de câte ori se utilizează serviciul de inițiere a
plății. În special, o repartizare echilibrată a răspunderii
între prestatorul serviciilor de plată care administrează contul
și prestatorii terți implicați în operațiune ar trebui
să îi oblige pe aceștia să își asume responsabilitatea
pentru părțile din operațiune care sunt sub controlul
fiecăruia dintre aceștia și să indice în mod clar partea
responsabilă în cazul în care se produc incidente. În caz de fraudă
sau de litigiu, prestatorii terți ar trebui să aibă
obligația specifică de a furniza plătitorului și
prestatorului de servicii de plată care administrează contul
referința operațiunilor și informațiile privind autorizarea
pe care se bazează operațiunea respectivă. (53) Pentru a reduce riscurile
și consecințele operațiunilor de plată executate în mod
neautorizat sau incorect, utilizatorul serviciilor de plată ar trebui
să informeze în cel mai scurt timp prestatorul de servicii de plată
asupra oricărei contestații cu privire la operațiuni de
plată presupuse a fi neautorizate sau a fi fost executate incorect, cu
condiția ca prestatorul de servicii de plată să-și fi
îndeplinit obligațiile în materie de informare care îi revin în temeiul
prezentei directive. Dacă termenul‑limită de notificare este
respectat de utilizatorul serviciilor de plată, acesta ar trebui să
fie în măsură să își exercite revendicările în
termenele de prescripție stabilite în temeiul legislației naționale.
Prezenta directivă nu ar trebui să afecteze alte litigii dintre
utilizatorii și prestatorii serviciilor de plată. (54) În cazul operațiunilor de
plată neautorizate, suma aferentă operațiunii respective ar
trebui să fie rambursată imediat plătitorului. Pentru a evita
orice dezavantaj pentru plătitor, data valutei creditării aferente
restituirii ar trebui să nu fie o dată ulterioară celei la care
a fost debitată suma respectivă. Pentru a oferi utilizatorului
serviciilor de plată un stimulent pentru a notifica, fără
întârzieri nejustificate, prestatorului orice furt sau pierdere a unui
instrument de plată, reducând astfel riscul unor operațiuni de
plată neautorizate, utilizatorul ar trebui să fie
răspunzător numai pentru o sumă foarte limitată, cu
excepția cazului în care utilizatorul serviciilor de plată a
acționat fraudulos sau a dat dovadă de neglijență
gravă. În acest context, suma de 50 EUR pare să fie adecvată
pentru a garanta un nivel armonizat și ridicat de protecție în cadrul
Uniunii. În plus, odată ce utilizatorii au notificat unui prestator de servicii
de plată că există posibilitatea ca instrumentul lor de
plată să fi fost utilizat în mod fraudulos, utilizatorii nu ar trebui
să fie obligați să acopere nicio altă pierdere care
rezultă din utilizarea neautorizată a instrumentului respectiv. Prezenta
directivă nu ar trebui să aducă atingere răspunderii
prestatorilor de servicii de plată pentru siguranța tehnică a
propriilor produse. (55) Pentru a evalua posibila
neglijență a utilizatorului serviciilor de plată ar trebui
să se țină seama de toate circumstanțele. Dovezile și
gradul de presupusă neglijență ar trebui evaluate, în general,
în conformitate cu legislația națională. Termenii și
condițiile contractuale privind furnizarea și utilizarea unui
instrument de plată care ar avea ca efect creșterea sarcinii probei
pentru consumator sau reducerea sarcinii probei pentru emitent ar trebui
considerate nule și neavenite. În plus, în anumite situații și
în special atunci când instrumentul de plată nu este prezent în punctul de
vânzare, cum ar fi în cazul plăților online prin internet,
prestatorul de servicii de plată ar trebui să fie obligat să
prezinte dovezi în sprijinul presupusei neglijențe, întrucât, în astfel de
cazuri, plătitorul dispune de mijloace foarte limitate pentru a face acest
lucru. (56) Ar trebui să se
prevadă repartizarea pierderilor în cazul operațiunilor de plată
neautorizate. Cu excepția cazurilor de fraudă și de
neglijență gravă, un consumator nu ar trebui niciodată
să fie obligat să plătească mai mult de 50 EUR în cazul
unei operațiuni neautorizate din contul său. Este posibil să se
aplice dispoziții diferite utilizatorilor serviciilor de plată care
nu sunt consumatori, deoarece astfel de utilizatori se află în mod normal
într-o poziție mai bună pentru a evalua riscul de fraudă și
pentru a lua măsuri de combatere a acestuia. (57) Prezenta directivă ar
trebui să stabilească norme privind acordarea unei rambursări
pentru protecția consumatorului dacă operațiunea de plată
executată depășește suma aferentă unor așteptări
rezonabile. Pentru a evita orice dezavantaj financiar pentru plătitor,
data valutei creditării aferente oricărei restituiri ar trebui
să nu fie o dată ulterioară celei la care a fost debitată
suma respectivă. În cazul debitării directe, prestatorii de servicii
de plată ar trebui să poată oferi clienților lor
condiții și mai favorabile; aceștia ar trebui să aibă
dreptul necondiționat la rambursarea oricărei operațiuni de
plată contestată. Totuși, acest drept necondiționat la
rambursare, care asigură cel mai înalt nivel de protecție a
consumatorilor, nu este justificat în cazurile în care comerciantul a executat
deja contractul, iar bunurile și serviciile corespunzătoare
contractului au fost deja consumate. În cazurile în care utilizatorul
solicită rambursarea unei operațiuni de plată, dreptul la
rambursare nu ar trebui să afecteze nici răspunderea
plătitorului față de beneficiarul plății din
relația subiacentă, de exemplu pentru bunurile și serviciile
comandate, consumate sau ale căror costuri au fost trecute în mod legitim
în contul său, nici drepturile utilizatorilor cu privire la revocarea unui
ordin de plată. (58) Pentru planificarea
financiară și pentru îndeplinirea la timp a obligațiilor în
materie de plată, consumatorii și întreprinderile trebuie să
aibă siguranță cu privire la durata de executare a unui ordin de
plată. Prin urmare, prezenta directivă ar trebui să
introducă momentul din care drepturile și obligațiile produc
efecte, și anume momentul în care prestatorul de servicii de plată
primește ordinul de plată, inclusiv când a avut posibilitatea de a-l
primi prin mijlocul de comunicare convenit în contractul de servicii de
plată, fără a aduce atingere oricărei implicări
anterioare în procesul care a condus la crearea și la transmiterea ordinului
de plată, cum ar fi de exemplu verificările privind securitatea
și disponibilitatea fondurilor, informațiile privind utilizarea
numărului personal de identificare sau emiterea unei promisiuni de
plată. Mai mult, primirea unui ordin de plată ar trebui să
survină în momentul în care prestatorul de servicii de plată al
plătitorului primește ordinul de plată spre debitare din contul
plătitorului. Ziua sau momentul în care un beneficiar al plății
transmite prestatorului de servicii ordine de plată pentru colectarea, de
exemplu, a unor plăți efectuate prin card sau a unor debitări
directe, sau când prestatorul de servicii de plată al beneficiarului
plății îi acordă o prefinanțare a sumelor
corespunzătoare (prin creditarea condiționată a unei sume în
cont) nu ar trebui să fie luate în considerare în acest sens. Utilizatorii
ar trebui să se poată baza pe buna executare a unui ordin de
plată complet și valid, dacă prestatorul de servicii de
plată nu are un motiv statutar sau contractual de a refuza ordinul respectiv.
Dacă prestatorul de servicii de plată refuză un ordin de
plată, refuzul și motivarea acestuia ar trebui comunicate în cel mai
scurt timp utilizatorului serviciilor de plată, sub rezerva
cerințelor prevăzute în dreptului Uniunii și în dreptul
național. (59) Având în vedere celeritatea cu
care sistemele de plăți moderne, complet automatizate,
procesează operațiunile de plată, ceea ce înseamnă că
de la un anumit moment ordinele de plată nu pot fi revocate fără
costuri mari de intervenție manuală, este necesar să se
specifice un termen-limită clar pentru revocarea plății. Cu
toate acestea, în funcție de tipul de serviciu de plată și de
tipul de ordin de plată, momentul poate fi modificat prin acordul
părților. În acest context, revocarea ar trebui să se aplice
numai relației dintre un utilizator al serviciilor de plată și
un prestator de servicii de plată, neaducând astfel atingere caracterului
irevocabil și definitiv al operațiunilor de plată efectuate prin
intermediul sistemelor de plăți. (60) Acest caracter irevocabil nu
ar trebui să aducă atingere dreptului sau obligației
prestatorului de servicii de plată, prevăzute în legislația unor
state membre, pe baza contractului-cadru al plătitorului sau a actelor cu
putere de lege, a actelor administrative sau a orientărilor
naționale, de a rambursa plătitorului, în cazul unui litigiu între
plătitor și beneficiarul plății, suma operațiunii de
plată executate. O astfel de rambursare ar trebui considerată drept
un nou ordin de plată. În afara acestor cazuri, litigiile care apar în
cadrul relației subiacente ordinului de plată ar trebui
soluționate doar între plătitor și beneficiarul
plății. (61) În vederea procesării
complet integrate și automatizate a plăților și a
asigurării securității juridice în ceea ce privește
îndeplinirea eventualelor obligații existente între utilizatorii
serviciilor de plată, este esențial ca întreaga sumă
transferată de plătitor să fie creditată în contul
beneficiarului plății. În consecință, ar trebui ca niciunul
dintre intermediarii implicați în executarea operațiunii de
plată să nu fie autorizat să facă deduceri din suma
transferată. Cu toate acestea, beneficiarii plăților ar trebui
să aibă posibilitatea să încheie un acord cu prestatorii lor de
servicii de plată, în temeiul căruia aceștia din urmă
să își poată deduce propriile comisioane. Totuși, pentru a
permite beneficiarului plății să verifice dacă suma
datorată este plătită în mod corect, informațiile furnizate
ulterior cu privire la operațiunea de plată ar trebui să indice
nu doar valoarea totală a fondurilor transferate, ci și valoarea
eventualelor comisioane. (62) În ceea ce privește
comisioanele, experiența a demonstrat că împărțirea
acestora între plătitor și beneficiarul plății constituie
sistemul cel mai eficient, deoarece ușurează procesarea complet automatizată
a plăților. Prin urmare, ar trebui să se prevadă ca, în
cadrul procedurii obișnuite, prestatorul de servicii de plată al
plătitorului și cel al beneficiarului plății să
perceapă comisioanele direct de la aceștia. Totuși, acest lucru
ar trebui să se aplice numai în cazul în care operațiunea de
plată nu implică un schimb valutar. Valoarea comisioanelor percepute
poate fi și zero, deoarece dispozițiile prezentei directive nu ar
trebui să aducă atingere practicii prin care prestatorul de servicii
de plată nu percepe consumatorilor comisioane la creditarea conturilor
acestora. În mod similar, în funcție de temenii contractului, un prestator
de servicii de plată are posibilitatea de a percepe comisioane pentru
utilizarea serviciului de plată numai de la beneficiarul plății
(comerciantul), ceea ce implică faptul că plătitorul nu trebuie
să plătească comisioane. Comisioanele percepute în cadrul
sistemelor de plăți pot lua forma unui abonament. Dispozițiile
privind suma transferată sau comisioanele percepute nu au niciun efect
direct asupra tarifelor aplicate de prestatorii de servicii de plată sau
de alți intermediari. (63) Practicile naționale
diferite în ceea ce privește comisioanele aplicate pentru utilizarea unui
instrument de plată (denumite în continuare „suprataxare”) au generat o
situație foarte eterogenă pe piața plăților din Uniune
și au devenit o sursă de confuzie pentru consumatori, în special în
contextul comerțului electronic și transfrontalier. Comercianții
stabiliți în statele membre în care suprataxarea este autorizată
oferă produse și servicii în statele membre în care această
practică este interzisă, dar aplică, și în acest caz,
suprataxarea consumatorului. În plus, un argument solid pentru revizuirea practicilor
de suprataxare este susținut de faptul că Regulamentul (UE) nr.
xxx/aaaa stabilește norme pentru comisioanele interbancare multilaterale
aplicabile plăților pe bază de card. Dat fiind că
principalul element care face ca majoritatea plăților cu cardul
să fie costisitoare este reprezentat de comisioanele interbancare și
că suprataxarea este în practică limitată la plățile
pe bază de card, normele privind comisioanele interbancare ar trebui
să fie însoțite de o revizuire a normelor privind suprataxarea.
Pentru a promova transparența costurilor și utilizarea celor mai
eficiente instrumente de plată, statele membre și prestatorii de
servicii de plată nu ar trebui să îi împiedice pe beneficiarii
plății să perceapă plătitorului comisioane pentru
utilizarea unui anumit instrument de plată, ținând seama în mod
corespunzător de dispozițiile prevăzute în Directiva 2011/83/ue. Cu toate acestea, dreptul
beneficiarului plății de a solicita o suprataxă ar trebui
să se aplice numai în cazul instrumentelor de plată pentru care
comisioanele interbancare nu sunt reglementate. Acest lucru ar trebui să
funcționeze ca un mecanism de orientare către cel mai ieftin mijloc
de plată. (64) Pentru a
îmbunătăți eficiența plăților în întreaga Uniune,
toate ordinele de plată inițiate de plătitor și exprimate
în euro sau în moneda oficială a unui stat membru care nu aparține
zonei euro, inclusiv transferurile-credit și remiterile de bani, ar trebui
să respecte un termen de executare de maximum o zi. În cazul tuturor
celorlalte tipuri de plăți, cum ar fi plățile inițiate
de un beneficiar al plății sau prin intermediul acestuia, inclusiv
plățile cu cardul și debitarea directă, dacă nu
există un acord explicit între prestatorul de servicii de plată
și plătitor care să stabilească un termen de executare mai
îndelungat, ar trebui să se aplice același termen de executare de o
zi. Ar trebui să existe posibilitatea prelungirii termenelor de mai sus cu
încă o zi lucrătoare în cazul în care ordinul de plată este emis
pe suport de hârtie. Aceasta permite prestarea în continuare a serviciilor de
plată pentru consumatorii care sunt obișnuiți să
folosească doar documente pe suport de hârtie. În cazul în care se
folosește un sistem de debitare directă, prestatorul de servicii de
plată al beneficiarului plății ar trebui să transmită
ordinul de colectare în termenele convenite între beneficiarul plății
și prestatorul de servicii de plată, care să permită
decontarea la data-limită fixată. Având în vedere faptul că
infrastructurile de plată sunt adesea foarte eficiente, statelor membre ar
trebui să li se permită să mențină sau să
stabilească norme care specifică, dacă este cazul, un termen de
executare mai scurt de o zi lucrătoare, în scopul prevenirii
deteriorării nivelului actual al serviciilor. (65) Dispozițiile privind
plata integrală și cele privind termenul de executare a
plății ar trebui să constituie bunele practici în cazul în care
unul dintre prestatorii de servicii nu are sediul în Uniune. (66) Pentru a putea face o alegere,
este esențial ca utilizatorii serviciilor de plată să cunoască
costurile și comisioanele reale ale serviciilor de plată. În
consecință, nu ar trebui să se permită folosirea unor
metode de tarifare netransparente, deoarece este general acceptat faptul
că acest tip de metode îngreunează deosebit de mult stabilirea de către
utilizator a costului real al serviciului de plată. În special, folosirea
datelor valutei în dezavantajul utilizatorului ar trebui să nu fie
permisă. (67) Funcționarea
armonioasă și eficientă a sistemului de plăți depinde
de condiția ca utilizatorul să poată avea încredere în faptul
că prestatorul de servicii execută operațiunea de plată în
mod corect și în termenul convenit. De obicei, prestatorul este în
măsură să aprecieze riscurile asociate operațiunii de
plată. Prestatorul este cel care furnizează sistemul de
plăți, ia măsurile necesare pentru a recupera fondurile plasate
sau alocate în mod greșit și decide în majoritatea cazurilor cu
privire la intermediarii implicați în executarea operațiunii de plată.
Pe baza acestor considerente, este perfect justificabil ca, exceptând cazurile
anormale și imprevizibile, prestatorul de servicii de plată să
aibă răspunderea pentru executarea tuturor operațiunilor de
plată pe care a acceptat să le execute la cererea utilizatorului, cu
excepția acțiunilor și a omisiunilor prestatorului de servicii
de plată al beneficiarului plății, de a cărui alegere
răspunde doar beneficiarul plății. Cu toate acestea, pentru a nu
lăsa plătitorul neprotejat în cazul improbabil în care nu este clar (non
liquet) dacă suma de plată a fost primită de prestatorul de
servicii de plată al beneficiarului plății sau nu, sarcina
probei ar trebui să aparțină prestatorului de servicii de
plată al plătitorului. Ca regulă generală, este de așteptat
ca instituția intermediară (de obicei un organism „neutru”, cum ar fi
o bancă centrală sau o casă de compensare) care transferă
suma de plată de la prestatorul de servicii de plată expeditor la cel
destinatar, să stocheze datele contului și să le furnizeze de
fiecare dată când este nevoie. De fiecare dată când suma de
plată a fost creditată în contul prestatorului de servicii de
plată destinatar, beneficiarul plății ar trebui să
aibă dreptul de a solicita imediat de la prestatorul de servicii de
plată creditarea sumei în contul său. (68) Prestatorul de servicii de
plată al plătitorului ar trebui să își asume
răspunderea pentru executarea corectă a plăților, inclusiv,
în special, pentru întreaga sumă a operațiunii de plată și
pentru termenul de executare, precum și răspunderea deplină
pentru orice erori efectuate de alte părți din lanțul de
plată până la contul beneficiarului plății. În virtutea
acestei răspunderi, prestatorul de servicii de plată al
plătitorului ar trebui, în cazul în care prestatorului de servicii de
plată al beneficiarului plății nu i se creditează întreaga
sumă sau în cazul în care suma respectivă este creditată cu
întârziere, să corecteze operațiunea de plată sau să
ramburseze plătitorului, fără întârzieri nejustificate, suma
corespunzătoare operațiunii respective, fără a aduce
atingere oricăror alte solicitări ce pot fi formulate în conformitate
cu legislația națională. Datorită răspunderii
prestatorului de servicii de plată, plătitorul sau beneficiarul
plății ar trebui să nu suporte niciun cost legat de plata
incorectă. În cazul neexecutării, al executării defectuoase sau
al executării cu întârziere a operațiunilor de plată, statele
membre ar trebui să se asigure că data valutei plăților de
regularizare efectuate de prestatorii de servicii de plată este
întotdeauna aceeași cu data valutei utilizate în cazul executării
corecte. (69) Prezenta directivă ar
trebui să se refere numai la obligațiile și
responsabilitățile contractuale dintre utilizatorul serviciilor de
plată și prestatorul de servicii de plată. Cu toate acestea,
funcționarea corectă a transferurilor-credit și a altor servicii
de plată necesită ca prestatorii de servicii de plată și
intermediarii acestora, cum ar fi responsabilii cu procesarea operațiunii,
să încheie contracte în care se convine asupra drepturilor și
obligațiilor reciproce. Aspectele legate de răspundere constituie o
parte esențială a acestor contracte-tip. Pentru a garanta faptul
că prestatorii de servicii de plată și intermediarii care iau
parte la o operațiune de plată își asumă
responsabilitățile, trebuie garantată securitatea juridică,
astfel încât un prestator de servicii de plată care nu este ținut
să răspundă să poată obține o compensare a
pierderilor suferite sau a sumelor plătite în temeiul dispozițiilor
în materie de răspundere din prezenta directivă. Orice drepturi
suplimentare, detaliile privind căile de atac, precum și tratamentul
creanțelor împotriva prestatorului de servicii de plată sau a
intermediarului, care decurg dintr-o operațiune de plată
defectuoasă, ar trebui să poată fi definite prin contract. (70) Prestatorul de servicii de
plată ar trebui să poată specifica fără ambiguitate
informațiile necesare pentru a executa în mod corect un ordin de
plată. Pe de altă parte, cu toate acestea, pentru a evita
fragmentarea și pentru a nu pune în pericol crearea sistemelor de
plăți integrate în Uniune, ar trebui ca statele membre să nu
poată solicita utilizarea unui identificator specific pentru
operațiunile de plată. Totuși, acest lucru ar trebui să nu
împiedice statele membre să solicite prestatorului de servicii de
plată al plătitorului să acționeze cu diligența
necesară și să verifice, în cazul în care este posibil din punct
de vedere tehnic și nu necesită o intervenție manuală,
coerența codului unic de identificare, iar, în cazul în care se
constată că acest cod unic de identificare nu este coerent, să
refuze ordinul de plată și să informeze plătitorul în
consecință. Răspunderea prestatorului de servicii de plată
ar trebui să se limiteze la executarea corectă a operațiunii de
plată în conformitate cu ordinul de plată al utilizatorului
serviciilor de plată. (71) Pentru a facilita prevenirea
eficace a fraudei și pentru a combate frauda în domeniul
plăților în întreaga Uniune, ar trebui să se adopte
dispoziții în vederea efectuării unui schimb de date eficient între
prestatorii de servicii de plată, cărora ar trebui să li se
permită să culeagă, să proceseze și să facă
schimb de date cu caracter personal referitoare la persoane implicate în fraude
în domeniul plăților. Directiva 95/46/ce a Parlamentului European și a Consiliului[37], normele naționale de
transpunere a Directivei 95/46/ce
și Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al
Consiliului[38]
se aplică prelucrării datelor cu caracter personal în scopurile
prezentei directive. (72) Prezenta directivă
respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor
recunoscute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, inclusiv
dreptul la respectarea vieții private și de familie, dreptul la
protecția datelor cu caracter personal, libertatea de a
desfășura o activitate comercială, dreptul la o cale de atac
eficientă și dreptul de a nu fi judecat sau condamnat de două
ori în procese penale pentru aceeași infracțiune. Prezenta
directivă trebuie să fie pusă în aplicare în conformitate cu aceste
drepturi și principii. (73) Este necesar să se
asigure punerea în aplicare efectivă a dispozițiilor de drept intern
adoptate în temeiul prezentei directive. Prin urmare, ar trebui să se
instituie proceduri adecvate prin intermediul cărora să se poată
formula plângeri împotriva prestatorilor de servicii de plată care nu se
conformează dispozițiilor respective și prin care să se
asigure impunerea, dacă este cazul, a unor sancțiuni adecvate,
eficace, proporționale și cu efect de descurajare. În scopul asigurării
respectării efective a prezentei directive, statele membre ar trebui
să desemneze autorități competente care îndeplinesc
condițiile prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al
Parlamentului European și al Consiliului[39]
și care acționează în mod independent față de
prestatorii de servicii de plată. Din motive de transparență,
statele membre ar trebui să notifice Comisiei denumirea
autorităților desemnate, cu o descriere clară a sarcinilor care
le revin acestora în temeiul prezentei directive. (74) Fără a aduce
atingere dreptului clienților de a introduce o acțiune în fața
unei instanțe, statele membre ar trebui să asigure un mecanism
ușor accesibil și neoneros de soluționare pe cale extrajudiciară
a litigiilor dintre prestatorii de servicii de plată și consumatori,
care decurg din drepturile și obligațiile prevăzute în prezenta
directivă. Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European
și al Consiliului[40]
prevede că protecția acordată consumatorilor prin normele
obligatorii prevăzute în dreptul țării în care își au
reședința obișnuită nu poate fi înlăturată prin
dispoziții contractuale referitoare la legea aplicabilă. În ceea ce
privește stabilirea unei proceduri eficiente și eficace de
soluționare a litigiilor, statele membre ar trebui să se asigure
că prestatorii de servicii de plată pun în aplicare o procedură
eficace în ceea ce privește plângerile consumatorilor, care poate fi
urmată de consumatori înainte ca litigiul să fie înaintat spre
soluționare printr-o procedură judiciară sau extrajudiciară.
Procedura privind plângerile ar trebui să prevadă termene scurte
și clar-definite în care prestatorul de servicii de plată ar trebui
să răspundă la o plângere. (75) Statele membre ar trebui
să stabilească dacă autoritățile competente desemnate pentru
autorizarea instituțiilor de plată sunt, de asemenea,
autoritățile competente în ceea ce privește procedurile
extrajudiciare de reparații și recurs. (76) Prezenta directivă ar
trebui să nu aducă atingere dispozițiilor de drept intern
privind consecințele răspunderii pentru inexactități comise
în formularea sau transmiterea unei declarații. (77) Prezenta directivă ar
trebui să se aplice fără a aduce atingere dispozițiilor
referitoare la tratamentul TVA aplicat serviciilor de plată,
prevăzute în Directiva 2006/112/ce
a Parlamentului European și a Consiliului[41]. (78) În vederea asigurării
securității juridice, este necesar să se stabilească
dispoziții tranzitorii care să permită persoanelor care au
început să exercite activitatea de instituție de plată în
conformitate cu legea națională care transpune Directiva 2007/64/ce înainte de intrarea în vigoare a
prezentei directive să continue activitatea respectivă în statul
membru în cauză pe o perioadă determinată. (79) Competența de a adopta
acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea
Uniunii Europene ar trebui să fie delegată Comisiei în ceea ce
privește adaptarea trimiterii la Recomandarea 2003/361/ce în cazul în care recomandarea
respectivă se modifică și să actualizeze, în caz de
inflație sau de evoluții majore pe piață, valoarea medie a
operațiunilor de plată executate de către prestatorul de
servicii de plată, care este utilizată ca un prag pentru statele
membre care aplică opțiunea de a oferi derogări de la (o parte
din) cerințele de acordare a licențelor pentru instituțiile de
plată mai mici. Este deosebit
de important ca, pe durata lucrărilor sale pregătitoare, Comisia
să desfășoare consultări adecvate, inclusiv la nivel de
experți. Atunci când pregătește și elaborează acte delegate,
Comisia ar trebui să asigure transmiterea simultană, la timp și
adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și
Consiliu. (80) Pentru a asigura aplicarea
consecventă a prezentei directive, Comisia ar trebui să fie în
măsură să se bazeze pe expertiza și pe sprijinul ABE, care
ar trebui să aibă sarcina de a elabora linii directoare și de a
pregăti standarde tehnice de reglementare privind aspectele legate de
securitatea serviciilor de plată, precum și pe cooperarea dintre
statele membre în contextul prestării de servicii și al dreptului de
stabilire a instituțiilor de plată autorizate în alte state membre.
Comisiei ar trebui să i se acorde competența de a adopta aceste
standarde tehnice de reglementare. Aceste sarcini specifice sunt pe deplin
conforme cu rolul și responsabilitățile ABE definite în
Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, în temeiul căruia a fost instituită
ABE. (81) Având în vedere că
obiectivul prezentei directive, și anume integrarea într-o
măsură mai mare a pieței unice a serviciilor de plată, nu
poate fi realizat în mod satisfăcător de statele membre deoarece
implică armonizarea unui număr semnificativ de norme diferite care
există în prezent în sistemele juridice ale diverselor state membre
și, prin urmare, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea
poate adopta măsuri în conformitate cu principiul
subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din
Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul
proporționalității, prevăzut la același articol,
prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru
atingerea acestui obiectiv. (82) În conformitate cu
Declarația politică comună din 28 septembrie 2011 a
statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative[42], statele membre s-au angajat
ca, în cazuri justificate, să anexeze la notificarea măsurilor lor de
transpunere unul sau mai multe documente care explică relația dintre
componentele unei directive și părțile corespondente ale
instrumentelor naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta
directivă, legiuitorul consideră că transmiterea unor astfel de
documente este justificată. (83) Dat fiind numărul de
modificări care trebuie aduse Directivei 2007/64/ce, este oportun ca aceasta să fie abrogată și
înlocuită, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: TITLUL I
OBIECT, DOMENIU DE APLICARE ȘI DEFINIȚII Articolul 1
Obiectul 1. Prezenta directivă
stabilește normele în conformitate cu care statele membre disting
următoarele șase categorii de prestatori de servicii de plată: (a)
instituții de credit în sensul articolului 4
alineatul (1) punctul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului
European și al Consiliului[43],
inclusiv sucursale, în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul (17) din
regulamentul respectiv, care au sediul în Uniune și care aparțin
instituțiilor de credit ale căror sedii sociale se află pe
teritoriul Uniunii sau, în conformitate cu articolului 47 din Directiva 2013/36/uE, în afara Uniunii; (b)
instituții emitente de monedă
electronică în sensul articolului 2 alineatul (1) din Directiva 2009/110/CE; (c)
instituții de cecuri poștale care sunt
îndreptățite, în conformitate cu legislația națională,
să presteze servicii de plată; (d)
instituții de plată în sensul
articolului 4 alineatul (4) din prezenta directivă; (e)
Banca Centrală Europeană și
băncile centrale naționale, atunci când nu acționează în
calitatea lor de autoritate monetară sau în calitate de alte
autorități publice; (f)
statele membre sau autoritățile lor
regionale sau locale, atunci când nu acționează în calitatea lor de
autorități publice. 2. Prezenta directivă
stabilește, de asemenea, norme privind transparența condițiilor
și a cerințelor în materie de informare privind serviciile de
plată, precum și drepturile și obligațiile utilizatorilor serviciilor
de plată și, respectiv, ale prestatorilor de servicii de plată
în contextul prestării de servicii de plată ca ocupație sau ca
activitate comercială obișnuită. Articolul 2
Domeniu de aplicare 3. Prezenta directivă se
aplică serviciilor de plată prestate pe teritoriul Uniunii, în cazul
în care atât prestatorul de servicii de plată al plătitorului, cât
și prestatorul de servicii al beneficiarului plății se află
pe teritoriul Uniunii sau în cazul în care unicul prestator de servicii de plată
implicat în operațiune se află pe teritoriul Uniunii. Articolul 78
și titlul III se aplică, de asemenea, operațiunilor de
plată în cazul cărora numai unul dintre prestatorii de servicii de
plată se află pe teritoriul Uniunii, în ceea ce privește
părțile din operațiunea de plată care se desfășoară
pe teritoriul Uniunii. 4. Titlul III se aplică
serviciilor de plată efectuate în orice monedă. Titlul IV se
aplică serviciilor de plată efectuate în euro sau în moneda
oficială a unui stat membru care nu aparține zonei euro. 5. Statele membre pot acorda o
derogare de la aplicarea parțială sau integrală a
dispozițiilor prezentei directive instituțiilor menționate la
articolul 2 alineatul (5) punctele (2) - (23) din Directiva 2013/36/UE, cu
excepția celor menționate la alineatul (5) punctele (2) și (3)
de la articolul respectiv. Articolul 3
Excluderea din domeniul de aplicare Prezenta directivă nu se aplică: (a)
operațiunilor de plată efectuate
exclusiv în numerar direct de la plătitor către beneficiarul
plății, fără intervenția unui intermediar; (b)
operațiunilor de plată efectuate de la
plătitor către beneficiarul plății printr-un agent
comercial autorizat să negocieze sau să efectueze vânzări sau
achiziții de bunuri sau de servicii fie în numele plătitorului, fie
în numele beneficiarului plății; (c)
transportului fizic realizat cu titlu profesional
de bancnote și de monedă, inclusiv colectarea, procesarea și
livrarea acestora; (d)
operațiunilor de plată care constau în
colectarea și livrarea de numerar, fără caracter profesional, în
cadrul unei activități caritabile sau nonprofit; (e)
serviciilor în care beneficiarul plății
furnizează plătitorului numerar ca parte a unei operațiuni de
plată, la cererea expresă a utilizatorului serviciilor de plată
imediat înaintea executării unei operațiuni de plată printr-o
plată efectuată în vederea achiziționării de bunuri sau
servicii; (f)
operațiunilor de tip numerar contra numerar
atunci când fondurile nu sunt păstrate într‑un cont de
plăți; (g)
operațiunilor de plată bazate pe oricare
dintre următoarele documente, prin care prestatorului de servicii de
plată i se solicită să plaseze fonduri la dispoziția
beneficiarului plății: i. cecuri pe suport de hârtie reglementate
de Convenția de la Geneva din 19 martie 1931 de stabilire a unei legi
uniforme privind cecurile; ii. cecuri pe suport de hârtie similare
celor menționate la punctul (i) și reglementate de normele de drept
ale statelor membre care nu sunt părți la Convenția de la Geneva
din 19 martie 1931 de stabilire a unei legi uniforme privind cecurile; iii. polițe pe suport de hârtie în
conformitate cu Convenția de la Geneva din 7 iunie 1930, care
stabilește o legislație uniformă privind cambiile și
biletele la ordin; iv. polițe pe suport de hârtie similare
celor menționate la punctul (iii) și reglementate de legislația
statelor membre care nu sunt părți la Convenția de la Geneva din
7 iunie 1930, care stabilește o legislație uniformă privind
cambiile și biletele la ordin; v. vouchere pe suport de hârtie; vi. cecuri de călătorie pe suport
de hârtie; vii. mandate poștale pe suport de hârtie
în conformitate cu definiția Uniunii Poștale Universale; (h)
operațiunilor de plată efectuate în
cadrul unui sistem de plăți sau de decontare a titlurilor de valoare
între agenți de compensare, contrapărți centrale, case de
compensare și/sau bănci centrale și alți participanți
la sistem, pe de o parte, și prestatori de servicii de plată, pe de
altă parte, fără a aduce atingere articolului 29; (i)
operațiunilor de plată legate de
administrarea activelor și a titlurilor, inclusiv a dividendelor, a
veniturilor sau a altor sume distribuite, a rambursărilor sau a
vânzărilor, efectuate de persoanele vizate la litera (h) sau de
societăți de investiții, instituții de credit, organisme de
plasament colectiv sau societăți de administrare de portofolii care
oferă servicii de investiții și de orice alte entități
autorizate să aibă în custodie instrumente financiare; (j)
serviciilor oferite de prestatorii de servicii
tehnice, care contribuie la prestarea de servicii de plată, fără
ca aceștia să intre în vreun moment în posesia fondurilor de
transferat, inclusiv în domeniul procesării și stocării datelor,
al serviciilor fiduciare și de protejare a vieții private, al
autentificării datelor și a entităților, al furnizării
de rețele de comunicații și tehnologia informației (IT), al
furnizării și întreținerii terminalelor și dispozitivelor
folosite pentru serviciile de plată, cu excepția serviciilor de
inițiere a plăților și a serviciilor de informare cu
privire la conturi; (k)
serviciilor bazate pe instrumente specifice care
sunt concepute pentru a răspunde unor nevoi specifice și care pot fi
utilizate doar în mod limitat, fie pentru că acestea permit titularului
instrumentului specific să achiziționeze bunuri sau servicii numai în
incintele emitentului sau în cadrul unei rețele limitate de prestatori de
servicii care au un acord comercial direct cu un emitent profesionist, fie
pentru că acestea pot fi utilizate numai pentru achiziționarea unei
game limitate de bunuri sau servicii; (l)
operațiunilor de plată efectuate de
către un furnizor de rețele sau de servicii de comunicații
electronice în cazul în care operațiunea este realizată pentru un
abonat la rețeaua sau la serviciul respectiv și pentru
achiziționarea de conținut digital ca serviciu auxiliar serviciilor
de comunicații electronice, indiferent de dispozitivul utilizat pentru
achiziționare sau de consumarea conținutului, cu condiția
că valoarea oricărei operațiuni de plată singulare nu
depășește 50 EUR și valoarea cumulată a
operațiunilor de plată nu depășește 200 EUR în
orice lună de facturare; (m)
operațiunilor de plată efectuate între
prestatori de servicii de plată, agenți sau sucursale ale acestora în
nume propriu; (n)
operațiunilor de plată efectuate între o
întreprindere-mamă și filiala sa sau între filialele aceleiași
întreprinderi-mamă, fără intervenția în calitate de
intermediar a unui alt prestator de servicii de plată decât o
întreprindere care aparține aceluiași grup. Articolul 4
Definiții În sensul
prezentei directive, se aplică următoarele definiții: 1. „stat membru de origine” înseamnă: i. fie statul membru în care se află
sediul social al prestatorului de servicii de plată; ii. fie, în cazul în care, în conformitate
cu legislația națională, prestatorul de servicii de plată
nu are sediu social, statul membru în care se află sediul central al
acestuia; 2. „stat membru gazdă”
înseamnă statul membru, diferit de statul membru de origine, în care un
prestator de servicii de plată are un agent sau o sucursală sau în
care prestează servicii de plată; 3. „serviciu de plată”
înseamnă oricare dintre activitățile comerciale enumerate în
anexa I; 4. „instituție de
plată” înseamnă persoana juridică autorizată, în
conformitate cu articolul 10, să furnizeze și să presteze
servicii de plată în întreaga Uniune; 5. „operațiune de
plată” înseamnă acțiunea, inițiată de plătitor
sau în numele acestuia ori de beneficiarul plății, de a plasa,
transfera sau retrage fonduri, indiferent de eventualele obligații
subiacente existente între plătitor și beneficiarul plății; 6. „sistem de plăți”
înseamnă un sistem de transfer de fonduri, reglementat de dispoziții
și norme comune, formale și standardizate, pentru procesarea,
compensarea și/sau decontarea operațiunilor de plată; 7. „plătitor” înseamnă
persoana fizică sau juridică care este titularul unui cont de
plăți și care autorizează un ordin de plată din acel
cont de plăți sau, în cazul în care nu este vorba de un cont de
plăți, persoana fizică sau juridică care emite un ordin de
plată; 8. „beneficiar al
plății” înseamnă persoana fizică sau juridică care
este destinatarul vizat al fondurilor care au făcut obiectul unei
operațiuni de plată; 9. „prestator de servicii de
plată” înseamnă entitățile menționate la articolul 1
alineatul (1) și persoanele fizice și juridice care beneficiază
de o derogare în temeiul articolului 27; 10. „prestator de servicii de
plată care oferă servicii de cont” înseamnă un prestator de
servicii de plată care oferă și administrează conturi de
plăți pentru un plătitor; 11. „prestator de servicii de
plată terț” înseamnă un prestator de servicii de plată care
desfășoară activitățile menționate la punctul 7
din anexa I; 12. „utilizator al serviciilor de
plată” înseamnă persoana fizică sau juridică care
folosește un serviciu de plată în calitate de plătitor, de
beneficiar al plății sau în ambele calități; 13. „consumator” înseamnă
persoana fizică care, în cadrul contractelor de servicii reglementate de
prezenta directivă, acționează în alte scopuri decât cele legate
de activitatea sa comercială, de afaceri sau profesională; 14. „contract-cadru” înseamnă
un contract de servicii de plată care reglementează executarea, în
viitor, a unor operațiuni de plată individuale și succesive
și care poate conține obligația de a constitui un cont de
plăți, precum și condițiile legate de constituirea
acestuia; 15. „remitere de bani”
înseamnă un serviciu de plată în cadrul căruia se primesc
fonduri de la un plătitor, fără crearea unui cont de
plăți în numele plătitorului sau al beneficiarului
plății, cu scopul unic de a transfera o sumă echivalentă
unui beneficiar al plății sau unui alt prestator de servicii de
plată care acționează în numele beneficiarului plății
și/sau în cadrul căruia aceste fonduri sunt primite în numele
beneficiarului plății și sunt puse la dispoziția acestuia; 16. „cont de plăți”
înseamnă un cont deținut în numele unuia sau al mai multor
utilizatori de servicii de plată, care este folosit pentru executarea
operațiunilor de plată; 17. „fonduri” înseamnă
bancnote și monede, bani scripturali și monedă electronică,
conform definițiilor prevăzute la articolul 2 alineatul (2) din
Directiva 2009/110/CE; 18. „ordin de plată”
înseamnă orice dispoziție a plătitorului sau a beneficiarului
plății către prestatorul său de servicii de plată prin
care se solicită executarea unei operațiuni de plată; 19. „data valutei” înseamnă
data de referință folosită de un prestator de servicii de
plată pentru a calcula dobânda pentru fondurile debitate dintr-un cont de
plăți sau creditate într-un astfel de cont; 20. „curs de schimb de
referință” înseamnă cursul de schimb care este folosit ca
bază de calcul pentru schimburile valutare și care este pus la
dispoziție de prestatorul de servicii de plată sau provine dintr-o
sursă publică; 21. „autentificare” însemnă o
procedură care permite prestatorului de servicii de plată să verifice
identitatea unui utilizator al unui instrument de plată specific, inclusiv
utilizarea elementelor sale de securitate personalizate sau verificarea
documentelor de identitate personalizate; 22. „autentificarea strictă a
clienților” înseamnă o procedură de validare a
identificării unei persoane fizice sau juridice care se bazează pe
utilizarea a două sau mai multe elemente incluse în categoria
cunoștințelor, posesiei și inerenței care sunt
independente, în sensul că neîndeplinirea unui element nu compromite
fiabilitatea celorlalte elemente, și care sunt concepute în așa fel
încât să protejeze confidențialitatea datele de autentificare; 23. „rata dobânzii de
referință” înseamnă rata dobânzii care este folosită ca
bază de calcul pentru dobânzile ce urmează să fie aplicate
și care provine dintr-o sursă publică, care poate fi
verificată de ambele părți ale unui contract de servicii de
plată; 24. „cod unic de identificare”
înseamnă combinația de litere, cifre sau simboluri comunicată
utilizatorului serviciilor de plată de către prestatorul de servicii
de plată, care urmează să fie furnizată de utilizatorul
serviciilor de plată în scopul identificării fără
ambiguitate a celuilalt utilizator al serviciilor de plată și/sau a
contului de plăți al celuilalt utilizator al serviciilor de
plată pentru o operațiune de plată; 25. „agent” înseamnă o
persoană fizică sau juridică care furnizează servicii de
plată în numele unei instituții de plată; 26. „instrument de plată”
înseamnă orice dispozitiv (dispozitive) personalizat(e) și/sau orice
serie de proceduri convenite între utilizatorul serviciilor de plată
și prestatorul de servicii de plată și folosit pentru a
iniția un ordin de plată; 27. „mijloace de comunicare la
distanță” înseamnă orice mijloace care, fără prezența
fizică simultană a prestatorului și a utilizatorului serviciilor
de plată, pot fi folosite pentru încheierea unui contract de servicii de
plată; 28. „suport durabil” înseamnă
orice instrument care permite utilizatorului serviciilor de plată să
stocheze informații adresate personal respectivului utilizator al
serviciilor de plată, într-un mod accesibil pentru consultări
ulterioare și pentru o perioadă de timp adecvată scopurilor
informației respective, și care permite reproducerea identică a
informațiilor stocate; 29. „microîntreprindere”
înseamnă o întreprindere care, la momentul încheierii contractului de
servicii de plată, este o întreprindere în conformitate cu definiția
de la articolul 1 și de la articolul 2 alineatele (1) și (3) din
anexa la Recomandarea 2003/361/CE, în versiunea din 6 mai 2003 a acesteia; 30. „zi lucrătoare”
înseamnă o zi în care prestatorul de servicii de plată al
plătitorului sau al beneficiarului plății implicat în executarea
unei operațiuni de plată exercită activități și
este în măsură să execute operațiuni de plată; 31. „debitare directă”
înseamnă un serviciu de plată pentru debitarea contului de
plăți al plătitorului, în cazul în care o operațiune de
plată este inițiată de beneficiarul plății pe baza
consimțământului acordat de către plătitor fie
beneficiarului plății, fie prestatorului de servicii de plată al
beneficiarului plății sau prestatorului de servicii de plată al
plătitorului; 32. „serviciu de inițiere a
plății” înseamnă un serviciu de plată care permite accesul
la un cont de plăți furnizat de un prestator de servicii de
plată terț, în cadrul căruia plătitorul poate să se
implice activ în inițierea plăților sau software-ul
prestatorului de servicii de plată terț sau în cadrul căruia
instrumentele de plată pot fi utilizate de plătitor sau de
beneficiarul plății pentru a transmite informațiile
plătitorului către prestatorul de servicii de plată care
oferă servicii de cont; 33. „serviciu de informare cu
privire la conturi” înseamnă un serviciu de plată în cadrul
căruia informații consolidate și ușor de utilizat sunt
furnizate unui utilizator de servicii de plată în legătură cu
unul sau mai multe conturi de plată deținute de utilizatorul
serviciilor de plată la unul sau mai mulți prestatori de servicii de
plată care oferă servicii de cont; 34. „sucursală” înseamnă
un punct de lucru, diferit de sediul central, care constituie o parte a
instituției de plată, care nu are personalitate juridică și
care efectuează direct, integral sau parțial, operațiunile
inerente activității unei instituții de plată; toate
punctele de lucru constituite în același stat membru de o instituție
de plată al cărei sediu central este în alt stat membru sunt
considerate ca fiind o singură sucursală; 35. „grup” înseamnă un grup
de întreprinderi care este format dintr-o întreprindere-mamă, filialele
sale și entitățile în care întreprinderea-mamă sau
filialele sale dețin o participație, precum și întreprinderile
legate între ele de o relație în sensul articolului 12 alineatul (1) din
Directiva 83/349/CEE; 36. „rețea de
comunicații electronice” înseamnă o rețea, astfel cum este
definită la articolul 2 litera (a) din Directiva 2002/21/ce a Parlamentului European și a
Consiliului[44]; 37. „serviciu de comunicații
electronice” înseamnă un serviciu, astfel cum este definit la articolul 2
litera (c) din Directiva 2002/21/ce; 38. „conținut digital”
înseamnă mărfuri sau servicii, conform definiției de la
articolul 2 alineatul (11) din Directiva 2011/83/ue. TITLUL II
PRESTATORI DE SERVICII DE PLATĂ CAPITOLUL 1
Instituții
de plată Secțiunea 1
Dispoziții generale Articolul 5
Cererile de autorizare Obținerea
unei autorizații în calitate de instituție de plată este
condiționată de transmiterea către autoritățile
competente ale statului membru de origine a unei cereri însoțite de
următoarele: (a)
un program de activitate care să indice în
special tipul de servicii de plată vizate; (b)
un plan de afaceri care include un buget estimativ
privind primele trei exerciții financiare, care să demonstreze
că solicitantul poate folosi sistemele, resursele și procedurile
adecvate și proporționale necesare pentru buna sa funcționare; (c)
dovezi care să demonstreze că
instituția de plată deține capitalul inițial prevăzut
la articolul 6; (d)
în cazul instituțiilor de plată
menționate la articolul 9 alineatul (1), o descriere a măsurilor
întreprinse în vederea protejării fondurilor utilizatorilor serviciilor de
plată în conformitate cu articolul 9; (e)
o descriere a sistemului de conducere a
întreprinderii și a mecanismelor de control intern, inclusiv a procedurilor
administrative, de gestionare a riscurilor și a procedurilor contabile ale
solicitantului, care să demonstreze că sistemele de conducere,
mecanismele de control și procedurile respective sunt proporționale,
justificate, valide și adecvate; (f)
o descriere a procedurilor existente pentru
monitorizarea, tratarea și urmărirea unui incident de securitate
și a plângerilor legate de securitate formulate de clienți, incluzând
un mecanism de raportare care ține cont de obligațiile în materie de
notificare ale instituției de plată prevăzute la articolul 86; (g)
o descriere a procesului existent pentru
monitorizarea, supravegherea și restricționarea accesului la datele
sensibile privind plățile, precum și la resursele critice logice
și fizice; (h)
o descriere a măsurilor de asigurare a
continuității activității, care să cuprindă o
identificare clară a operațiunile critice, planuri de
urgență eficace și o procedură pentru testarea și
reexaminarea periodică a caracterului adecvat și a eficienței
acestor planuri; (i)
o descriere a principiilor și a
definițiilor aplicate pentru colectarea datelor statistice în materie de
performanță, tranzacții și fraudă; (j)
un document privind politica de securitate, o
evaluare detaliată a riscurilor în raport cu serviciile sale de plată
și o descriere a măsurilor de control al securității
și a măsurilor de atenuare a riscurilor întreprinse în vederea
protejării adecvate a utilizatorilor serviciilor de plată împotriva
riscurilor identificate, inclusiv a fraudei și a utilizării ilegale a
datelor sensibile și cu caracter personal; (k)
o descriere a mecanismelor de control intern
instituite de solicitant pentru a-și respecta obligațiile în
legătură cu spălarea banilor și finanțarea
terorismului, astfel cum decurg din Directiva 2005/60/CE a Parlamentului
European și a Consiliului[45]
și din Regulamentul (CE) nr. 1781/2006 al Parlamentului European
și al Consiliului[46];
(l)
o descriere a structurii organizatorice a
solicitantului, inclusiv, dacă este cazul, o descriere a
posibilității de utilizare a agenților și a sucursalelor, o
descriere a acordurilor de externalizare, precum și a participării
sale la un sistem de plăți național sau internațional; (m)
identitatea persoanelor care, direct sau indirect,
dețin participații calificate la capitalul solicitantului în sensul
articolului 3 alineatul (1) punctul (33) din Directiva 2013/36/UE, precum
și mărimea participațiilor și dovada caracterului adecvat
al acestora din perspectiva nevoii de a asigura administrarea corectă
și prudentă a unei instituții de plată; (n)
identitatea directorilor și a persoanelor
responsabile de administrarea instituției de plată și, dacă
este cazul, a persoanelor responsabile de administrarea activităților
legate de serviciile de plată ale instituției de plată, precum
și dovezi care să ateste faptul că acestea se bucură de o
bună reputație și dețin cunoștințele și
experiența adecvate pentru a presta servicii de plată, în
conformitate cu dispozițiile din statul membru de origine al
instituției de plată; (o)
dacă este cazul, identitatea auditorilor
statutari sau a firmelor de audit, conform definițiilor acestora din
Directiva 2006/43/ce a
Parlamentului European și a Consiliului[47]; (p)
statutul juridic și actul constitutiv al
solicitantului; (q)
adresa sediului principal al solicitantului. În sensul literelor (d), (e), (f) și (l),
solicitantul furnizează o descriere a sistemului său de audit și
a dispozițiilor organizatorice pe care le-a instituit în scopul de a
întreprinde toate măsurile rezonabile pentru a proteja interesele
utilizatorilor și pentru a asigura continuitatea și fiabilitatea în
efectuarea serviciilor de plată. În ceea ce privește măsurile de
control al securității și de atenuare a riscurilor
menționate la litera (j), trebuie să se precizeze modul în care
acestea asigură un nivel ridicat de securitate tehnică, inclusiv în
ceea ce privește software-ul și sistemele informatice utilizate de
solicitant sau de întreprinderile pe care le-a subcontractat pentru toate
operațiunile sale sau pentru o parte din acestea. Printre măsurile
respective se numără, de asemenea, măsurile de securitate
prevăzute la articolul 86 alineatul (1). Aceste măsuri țin seama
de orientările privind măsurile de securitate ale
Autorității bancare europene (ABE) menționate la articolul 86
alineatul (2) odată ce acestea sunt adoptate. Articolul 6
Capitalul inițial Statele membre cer
instituțiilor de plată să dețină, în momentul
autorizării, un capital inițial, format din elementele
menționate la articolul 12 din Directiva 2013/36/UE, după cum
urmează: (a)
în cazul în care instituția de plată
prestează numai serviciul de plată menționat la punctul 6 din
anexa I, capitalul său nu este în niciun moment inferior sumei de 20000
EUR; (b)
în cazul în care instituția de plată
prestează serviciul de plată menționat la punctul 7 din anexa I,
capitalul său nu este în niciun moment inferior sumei de 50000 EUR; (c)
în cazul în care instituția de plată
prestează oricare dintre serviciile de plată menționate la
punctele 1-5 din anexa I, capitalul său nu este în niciun moment inferior
sumei de 125000 EUR. Articolul 7
Fonduri proprii 1. Fondurile proprii ale
instituției de plată nu sunt inferioare sumei necesare în temeiul
articolelor 6 sau 8 din prezenta directivă, fiind luată în
considerare suma mai ridicată. 2. Statele membre iau
măsurile necesare pentru a preveni folosirea multiplă a elementelor
eligibile pentru calcularea fondurilor proprii în cazul în care instituția
de plată aparține aceluiași grup ca o altă instituție
de plată, instituție de credit, societate de investiții,
societate de administrare a portofoliului sau societate de asigurări.
Prezentul alineat se aplică, de asemenea, în cazul în care o
instituție de plată este de natură hibridă și
desfășoară alte activități decât prestarea de servicii
de plată. 3. În cazul în care se întrunesc
condițiile stabilite la articolul 7 din Regulamentul (UE) 575/2013,
statele membre sau autoritățile lor competente pot alege să nu
aplice articolul 8 din prezenta directivă instituțiilor de plată
care fac obiectul supravegherii consolidate a instituției de credit
mamă în conformitate cu Directiva 2013/36/UE. Articolul 8 Calculul fondurilor proprii 1. Fără a aduce
atingere cerințelor privind capitalul inițial stabilite la articolul 6,
statele membre solicită instituțiilor de plată să
dețină în orice moment fonduri proprii calculate în conformitate cu
una dintre următoarele trei metode, astfel cum se stabilește de
către autoritățile competente, în conformitate cu
legislația națională: Metoda A Fondurile proprii ale instituțiilor de
plată sunt cel puțin egale cu 10 % din regia fixă din anul
precedent. Autoritățile competente pot ajusta această
cerință în caz de modificare semnificativă a
activității instituției de plată în raport cu anul
precedent. În cazul în care o instituție de plată nu a înregistrat un
an complet de activitate de la data calculului, cerința este ca fondurile
proprii să fie cel puțin egale cu 10 % din regia sa fixă
corespunzătoare prevăzută în planul său de afaceri, cu
excepția cazului în care autoritățile competente solicită
ajustarea acestui plan. Metoda B Fondurile proprii ale instituției de
plată sunt cel puțin egale cu suma următoarelor elemente,
înmulțite cu coeficientul k definit la alineatul (2), unde volumul
plăților (VP) reprezintă o doisprezecime din valoarea
totală a operațiunilor de plată executate de instituția de
plată în anul precedent: (a)
4,0 % din tranșa de VP inferioară sumei
de 5 milioane EUR, plus (b)
2,5 % din tranșa de VP cuprinsă între 5
milioane EUR și 10 milioane EUR plus (c)
1 % din tranșa de VP cuprinsă între 10
milioane EUR și 100 de milioane EUR plus (d)
0,5 % din tranșa de VP cuprinsă între 100
de milioane EUR și 250 de milioane EUR plus (e)
0,25 % din tranșa de VP peste 250 de milioane
EUR. Metoda C Fondurile proprii ale instituției de
plată sunt cel puțin egale cu indicatorul aplicabil definit la litera
(a), înmulțit cu factorul de multiplicare menționat la litera (b) de
mai jos și la care se aplică coeficientul k definit la alineatul (2)
de mai jos. (a)
Indicatorul aplicabil este suma următoarelor
elemente: –
venituri din dobânzi; –
cheltuieli cu dobânzi; –
comisioane și taxe percepute și –
alte venituri din exploatare. Fiecare element este inclus în sumă cu semnul
pozitiv sau negativ corespunzător. Venitul din produsele excepționale
sau neobișnuite nu poate fi folosit la calcularea indicatorului aplicabil.
Cheltuielile legate de externalizarea serviciilor prestate de terți pot
micșora indicatorul aplicabil dacă acestea sunt angajate de o
întreprindere care face obiectul unei supravegheri în conformitate cu prezenta
directivă. Indicatorul aplicabil este calculat pe baza observării
anuale efectuate la sfârșitul exercițiului financiar anterior.
Indicatorul aplicabil este calculat pe baza exercițiului financiar
anterior. Cu toate acestea, fondurile proprii calculate pe baza metodei C nu
trebuie să fie inferioare valorii de 80 % din media celor trei
exerciții financiare anterioare pentru indicatorul aplicabil. Atunci când
nu sunt disponibile cifre auditate, se pot folosi estimări. (b)
Factorul de multiplicare este de: i. 10 % din tranșa indicatorului
aplicabil inferioară sumei de 2,5 milioane EUR; ii. 8 % din tranșa indicatorului
aplicabil cuprinsă între 2,5 milioane EUR și 5 milioane EUR; iii. 6 % din tranșa indicatorului
aplicabil cuprinsă între 5 milioane EUR și 25 de milioane EUR; iv. 3 % din tranșa indicatorului
aplicabil cuprinsă între 25 de milioane EUR și 50 de milioane EUR; v. 1,5 % din tranșa indicatorului
aplicabil care depășește 50 de milioane EUR. 2. Coeficientul k, care trebuie
folosit în cazul metodelor B și C, este următorul: (a)
0,5 în cazul în care instituția de plată
prestează numai serviciul de plată menționat la punctul 6 din
anexa I; (b)
1 în cazul în care instituția de plată
prestează oricare dintre serviciile de plată enumerate la punctele 1-5
sau 7 din anexa I. 3. Autoritățile
competente pot, pe baza evaluării procesului de gestionare a riscului, a
bazei de date privind riscurile de pierderi și a mecanismelor de control
ale instituției de plată, să solicite instituției de
plată să dețină o sumă corespunzătoare fondurilor
proprii cu până la 20 % mai mare decât cea care ar rezulta din aplicarea
metodei folosite în conformitate cu alineatul (1) sau să permită
instituției de plată să dețină o sumă
corespunzătoare fondurilor proprii cu până la 20 % mai mică
decât cea care ar rezulta din aplicarea metodei folosite în conformitate cu
alineatul (1). Articolul 9
Cerințele privind protejarea fondurilor 1. Statele membre sau
autoritățile competente impun cerința ca o instituție de
plată care prestează orice serviciu de plată și care
desfășoară, în același timp, alte activități
comerciale menționate la articolul 17 alineatul (1) litera (c) să
protejeze toate fondurile primite de la utilizatorii serviciilor de plată
sau prin intermediul unui alt prestator de servicii de plată pentru
executarea operațiunilor de plată, prin oricare dintre metodele
următoare: (a)
fondurile nu sunt niciodată amestecate cu
fondurile vreunei persoane fizice sau juridice alta decât utilizatorul
serviciilor de plată în numele căruia sunt deținute fondurile
și, în cazul în care acestea sunt încă deținute de
instituția de plată și nu sunt încă remise beneficiarului
plății și nici transferate unui alt prestator de servicii de
plată înainte de terminarea zilei lucrătoare care urmează zilei
în care au fost primite, acestea sunt depuse într-un cont separat într-o
instituție de credit sau sunt investite în active sigure, lichide și
cu risc scăzut, astfel cum sunt definite de autoritățile
competente ale statului membru de origine; fondurile sunt, de asemenea,
exceptate, în conformitate cu dreptul național și în interesul utilizatorilor
serviciilor de plată, de la posibilitatea de urmărire pentru
satisfacerea creanțelor altor creditori ai instituției de plată,
în special în caz de insolvență a acesteia; (b)
fondurile sunt acoperite de o poliță de
asigurare sau de o altă garanție comparabilă din partea unei
societăți de asigurări sau a unei instituții de credit,
care nu aparține aceluiași grup cu cel din care face parte
instituția de plată respectivă, pentru o sumă echivalentă
cu cea care ar fi fost separată în absența unei polițe de asigurare
sau a unei alte garanții comparabile, plătibilă în cazul în care
instituția de plată nu poate să facă față
obligațiilor sale financiare. 2. În cazul în care o
instituție de plată este obligată să protejeze fondurile în
conformitate cu alineatul (1) și în care o parte din respectivele fonduri
urmează să fie folosite pentru operațiuni de plată
viitoare, restul fondurilor urmând să fie folosite pentru alte servicii
decât cele de plată, partea de fonduri care urmează să fie
folosită pentru viitoarele operațiuni de plată se supune
cerințelor de la alineatul (1). În cazul în care această parte este
variabilă sau nu este cunoscută în prealabil, statele membre permit
instituțiilor de plată să aplice prezentul alineat pe baza unei
părți reprezentative care se estimează că va fi
folosită pentru serviciile de plată, cu condiția ca această
parte reprezentativă să poată fi estimată în mod rezonabil,
pe baza datelor istorice, într‑un mod satisfăcător pentru
autoritățile competente. Articolul 10
Acordarea autorizației 1. Statele membre solicită
întreprinderilor, altele decât cele menționate la articolul 1 alineatul (1)
literele (a), (b), (c), (e) și (f) și altele decât persoanele fizice
sau juridice care beneficiază de o derogare în temeiul articolului 27,
care intenționează să presteze servicii de plată, să
obțină o autorizare în calitate de instituție de plată
înainte de a începe să presteze servicii de plată. Autorizația
se acordă doar unei persoane juridice stabilite într-un stat membru. 2. Se acordă o
autorizație dacă informațiile și documentele care
însoțesc cererea respectă toate cerințele prevăzute la
articolul 5 și dacă, după examinarea dosarului,
autoritățile competente își dau avizul favorabil. Înainte de
acordarea unei autorizații, autoritățile competente pot
consulta, în cazurile justificate, banca centrală națională sau
alte autorități publice competente. 3. O instituție de
plată care are un sediu social, în conformitate cu legislația
națională din statul său membru de origine, trebuie să
aibă sediul central în același stat membru în care se află
sediul său social. 4. Autoritățile
competente acordă o autorizație doar dacă, ținând seama de
nevoia de a garanta gestionarea corectă și prudentă a
instituției de plată, aceasta din urmă are sisteme de conducere
solide pentru activitatea sa de prestare de servicii de plată, care
să includă o structură organizatorică clară, cu o
împărțire a responsabilităților bine definită,
transparentă și coerentă, cu proceduri eficace de identificare,
gestionare, monitorizare și raportare a riscurilor la care este sau ar
putea fi expusă, precum și mecanisme de control intern adecvate,
inclusiv proceduri administrative și contabile corecte; aceste sisteme,
structuri, proceduri și mecanisme sunt exhaustive și
proporționale cu natura, scara și complexitatea serviciilor de
plată prestate de instituția de plată. 5. În cazul în care o
instituție de plată prestează oricare dintre serviciile de
plată enumerate în anexa I și desfășoară în paralel
alte activități comerciale, autoritățile competente pot
cere constituirea unei entități separate pentru serviciile de
plată în cazul în care celelalte activități comerciale aduc
atingere sau ar putea să aducă atingere fie solidității
financiare a instituției de plată, fie capacității
autorităților competente de a controla dacă instituția de
plată respectă toate obligațiile impuse de prezenta
directivă. 6. Autoritățile
competente refuză acordarea unei autorizații în cazul în care,
ținând seama de nevoia de a garanta gestionarea corectă și
prudentă a unei instituții de plată, nu sunt convinse că
acționarii sau asociații care dețin o participație
calificată au calitățile necesare. 7. În situația în care
există legături strânse, astfel cum sunt definite la articolul 4
alineatul (1) punctul (38) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, între
instituțiile de plată și orice alte persoane fizice sau
juridice, autoritățile competente acordă o autorizație
numai dacă legăturile respective nu împiedică exercitarea
efectivă a funcțiilor lor de supraveghere. 8. Autoritățile
competente acordă o autorizație doar dacă actele cu putere de
lege și actele administrative ale unei țări terțe care
reglementează una sau mai multe persoane fizice sau juridice cu care
instituția de plată are legături strânse sau dacă
dificultățile legate de aplicarea acestor acte cu putere de lege
și acte administrative nu împiedică exercitarea efectivă a
funcțiilor lor de supraveghere. 9. O autorizație este
valabilă în toate statele membre și permite instituției de
plată respective să presteze servicii de plată în întreaga
Uniune, în virtutea libertății de a presta servicii sau a
libertății de stabilire, cu condiția ca serviciile respective
să fie acoperite de autorizație. Articolul 11
Comunicarea deciziei În termen de trei
luni de la data primirii unei cereri sau, dacă aceasta este
incompletă, de la data primirii tuturor informațiilor necesare pentru
luarea unei decizii, autoritățile competente informează
solicitantul cu privire la acordarea sau refuzarea acordării
autorizației. În cazul în care se refuză acordarea autorizației,
se precizează motivele refuzului. Articolul 12
Retragerea autorizației 1. Autoritățile
competente pot retrage o autorizație acordată unei instituții de
plată numai în cazul în care instituția se încadrează în
următoarele cazuri: (a)
nu utilizează autorizația respectivă
în termen de 12 luni, renunță în mod expres la aceasta sau își
încetează activitatea pe o perioadă mai mare de șase luni, în
cazul în care statul membru respectiv nu prevede că în astfel de
situații autorizația își pierde valabilitatea; (b)
a obținut autorizația pe baza unor
informații false sau prin orice alt mijloc ilegal; (c)
nu mai îndeplinește condițiile de
acordare a autorizației sau nu informează autoritatea competentă
cu privire la modificări importante în acest sens; (d)
ar constitui o amenințare la adresa
stabilității sistemului de plăți sau a încrederii în acesta
dacă ar continua activitatea sa de prestare de servicii de plată; (e)
se încadrează într-una dintre situațiile
pentru care legislația națională prevede retragerea unei
autorizații. 2. Orice retragere a unei
autorizații trebuie motivată, iar motivele trebuie comunicate în
consecință părților implicate. 3. Retragerea unei
autorizații se face publică, inclusiv în registrele menționate
la articolele 13 și 14. Articolul 13
Înregistrarea în statul membru de origine Statele membre
constituie un registru public al instituțiilor de plată autorizate
și al agenților și sucursalelor acestora, precum și al
persoanelor fizice și juridice, inclusiv agenții și sucursalele
acestora, care beneficiază de o derogare în temeiul articolului 27, precum
și al instituțiilor menționate la articolul 2 alineatul (3),
care au dreptul de a presta servicii de plată în conformitate cu
legislația națională. Acestea sunt înregistrate în registrul
statului membru de origine. Acest registru
identifică serviciile de plată pentru care instituția de
plată deține autorizație sau pentru care persoana fizică
sau juridică a fost înregistrată. Instituțiile de plată
autorizate figurează în registru pe o listă separată de lista
persoanelor fizice sau juridice care au fost înscrise în registru în
conformitate cu articolul 27. Registrul este public, este accesibil online
și este actualizat periodic. Articolul 14
Portalul web gestionat de ABE 1. ABE creează un portal web
care servește drept punct de acces electronic european și care
interconectează registrele publice menționate la articolul 13. ABE
dezvoltă și administrează punctul de acces. 2. Sistemul de interconectare a
registrelor publice este format din: (a)
registrele centrale ale statelor membre; (b)
portalul care servește drept punct de acces
electronic european. 3. Statele membre asigură
accesul la registrele lor publice prin intermediul punctului de acces. 4. ABE elaborează proiecte
de standarde tehnice de reglementare care stabilesc cerințele tehnice la
nivelul Uniunii referitoare la accesul la informațiile cuprinse în
registrele publice menționate la articolul 13. ABE înaintează
Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare în termen de
[…doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive]. Se conferă Comisiei competența de a
adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf,
în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 10-14 din
Regulamentul (UE) nr. 1093/2010. Articolul 15
Menținerea autorizației În cazul în care
apar schimbări care aduc atingere exactității informațiilor
sau a documentelor însoțitoare furnizate în conformitate cu articolul 5,
instituția de plată informează în consecință,
fără întârziere, autoritățile competente ale statului
său membru de origine. Articolul 16
Contabilitatea și auditul statutar 1. Directiva 78/660/CEE și,
dacă este cazul, Directivele 83/349/CEE și 86/635/CEE și
Regulamentul (CE) 1606/2002 al Parlamentului European și al Consiliului[48] se aplică mutatis mutandis instituțiilor de
plată. 2. Cu excepția unei
derogări acordate în temeiul Directivei 78/660/CEE și, dacă este
cazul, al Directivelor 83/349/CEE și 86/635/CEE, conturile anuale și
conturile consolidate ale instituțiilor de plată sunt verificate de
auditori statutari sau de firme de audit în sensul Directivei 2006/43/CE. 3. În scopuri de supraveghere,
statele membre impun cerința ca instituțiile de plată să
furnizeze informații contabile separate pentru serviciile de plată
și pentru activitățile menționate la articolul 17 alineatul
(1), care trebuie să facă obiectul unui raport de audit. Acest raport
este pregătit, dacă este cazul, de auditorii statutari sau de o
firmă de audit. 4. Obligațiile definite la
articolul 63 din Directiva 2013/36/UE se aplică mutatis mutandis
auditorilor statutari sau firmelor de audit ale instituțiilor de
plată în ceea ce privește serviciile de plată. Articolul 17
Activități 1. Pe lângă prestarea de
servicii de plată, instituțiile de plată sunt abilitate să
desfășoare următoarele activități: (a)
prestarea de servicii auxiliare operaționale
și conexe în sensul strict al cuvântului, cum ar fi asigurarea
executării operațiunilor de plată, a serviciilor de schimb
valutar, a activităților de păstrare în custodie, precum și
a stocării și procesării datelor; (b)
exploatarea sistemelor de plăți,
fără a aduce atingere articolului 29; (c)
activități comerciale altele decât
prestarea de servicii de plată, având în vedere dreptul Uniunii și
dreptul național aplicabil. 2. Atunci când instituțiile
de plată prestează unul sau mai multe servicii de plată, acestea
pot deține doar conturi de plăți folosite exclusiv pentru
operațiunile de plată. Statele membre se asigură că accesul
la conturile de plăți respective este proporțional. 3. Orice fonduri primite de
instituțiile de plată de la utilizatorii serviciilor de plată în
vederea prestării de servicii de plată nu reprezintă un depozit
sau alte fonduri rambursabile în sensul articolului 9 din Directiva 2013/36/UE
și nici monedă electronică în sensul articolului 2 alineatul (2)
din Directiva 2009/110/CE. 4. Instituțiile de
plată pot acorda credite legate de serviciile de plată
menționate la punctul 4 sau 5 din anexa I doar dacă se întrunesc
următoarele condiții: (a)
creditul are un caracter accesoriu și este
acordat exclusiv în legătură cu executarea unei operațiuni de
plată; (b)
fără a aduce atingere normelor de drept
intern privind acordarea de credit prin cărți de credit, creditul
acordat în legătură cu o plată și executat în conformitate
cu articolul 10 alineatul (9) și cu articolul 26 este rambursat într-o
perioadă scurtă, care în niciun caz nu depășește 12
luni; (c)
acest credit nu este acordat din fondurile primite
sau deținute în scopul executării unei operațiuni de plată; (d)
fondurile proprii ale instituției de
plată sunt în orice moment, în opinia autorităților de
supraveghere, corespunzătoare în raport cu valoarea totală a
creditului acordat. 5. Instituțiile de
plată nu exercită activitatea de primire de depozite sau de alte
fonduri rambursabile în sensul articolului 9 din Directiva 2013/36/UE. 6. Prezenta directivă se
aplică fără a aduce atingere Directivei 2008/48/ce a Parlamentului European și a
Consiliului[49] sau altor acte legislative relevante ale Uniunii ori măsurilor
naționale privind condițiile de acordare a creditelor pentru consum
care nu sunt armonizate de prezenta directivă și care sunt conforme
cu legislația Uniunii. Secțiunea 2
Alte cerințe Articolul 18
Recurgerea la agenți, la sucursale sau la entități către
care se externalizează anumite activități 1. Când o instituție de
plată intenționează să presteze servicii de plată prin
intermediul unui agent, aceasta comunică autorităților
competente ale statului său membru de origine următoarele informații: (a)
denumirea și adresa agentului; (b)
o descriere a mecanismelor de control intern care
urmează să fie folosite de agenți pentru a se conforma
obligațiilor în materie de combatere a spălării banilor și
de finanțare a terorismului în conformitate cu Directiva 2005/60/CE; (c)
identitatea membrilor consiliilor de
administrație și a persoanelor responsabile cu administrarea
agentului care urmează să fie implicat în prestarea de servicii de
plată și dovezi care să ateste faptul că acestea sunt
persoane potrivite și onorabile. 2. Când autoritățile
competente primesc informațiile în conformitate cu alineatul (1), acestea
înscriu agentul în registrul prevăzut la articolul 13. 3. În cazul în care
consideră că informațiile care le-au fost furnizate sunt
incorecte, înainte de a înscrie agentul în registru, autoritățile
competente iau măsuri suplimentare pentru verificarea informațiilor. 4. În cazul în care, după
luarea măsurilor suplimentare pentru verificarea informațiilor,
autoritățile competente nu sunt convinse că informațiile
care le-au fost furnizate în conformitate cu alineatul (1) sunt corecte,
acestea refuză să înscrie agentul în registrul prevăzut la
articolul 13. 5. În cazul în care
instituția de plată dorește să presteze servicii de
plată în alt stat membru prin angajarea unui agent, aceasta urmează
procedurile prevăzute la articolul 26. În acest caz, înainte ca agentul
să poată fi înregistrat în conformitate cu prezentul articol,
autoritățile competente ale statului membru de origine
informează autoritățile competente ale statului membru
gazdă asupra intenției de a înregistra agentul și țin cont
de avizul acestor autorități. 6. În cazul în care
autoritățile competente ale statului membru gazdă propus au
motive întemeiate pentru a suspecta că, în legătură cu proiectul
de angajare a agentului sau de constituire a sucursalei, au loc sau au avut loc
activități de spălare a banilor sau de finanțare a
terorismului în sensul Directivei 2005/60/CE sau s-a încercat efectuarea unor
astfel de activități ori că angajarea acestui agent sau
constituirea acestei sucursale ar putea crește riscul de spălare a
banilor sau de finanțare a terorismului, acestea informează în
consecință autoritățile competente ale statului membru de
origine, care pot refuza înregistrarea agentului sau a sucursalei sau pot anula
înregistrarea agentului sau sucursalei, dacă aceasta a fost deja
efectuată. 7. În cazul în care o
instituție de plată intenționează să externalizeze
funcții operaționale ale serviciilor de plată, aceasta
informează în consecință autoritățile competente ale
statului său membru de origine. Externalizarea funcțiilor operaționale
importante nu trebuie realizată într-un mod care să dăuneze
semnificativ calității controlului intern al instituției de
plată și care să împiedice autoritatea de supraveghere să
controleze respectarea corespunzătoare a tuturor obligațiilor
stabilite în prezenta directivă. În sensul celui de-al doilea paragraf, o
funcție operațională este considerată importantă
dacă apariția unei anomalii sau a unei insuficiențe în
activitatea sa ar aduce atingere în mod semnificativ capacității
instituției de plată de a se conforma permanent condițiilor de
autorizare solicitate în conformitate cu prezentul titlu, celorlalte
obligații care îi revin în conformitate cu prezenta directivă sau
performanțelor sale financiare ori solidității sau
continuității serviciilor sale de plată. Statele membre
garantează că, atunci când instituțiile de plată
externalizează funcții operaționale importante, instituția
de plată respectă următoarele condiții: (a)
externalizarea nu conduce la delegarea
responsabilității personalului de conducere de nivel superior al
instituției; (b)
nu se modifică relația și
obligațiile instituției de plată în raport cu utilizatorii
serviciilor sale de plată în conformitate cu prezenta directivă; (c)
nu sunt afectate condițiile pe care
instituția de plată le respectă în conformitate cu prezentul
titlu pentru a fi și a rămâne autorizată; (d)
niciuna dintre celelalte condiții de care a
depins autorizarea instituției de plată nu este eliminată sau
modificată. 8. Instituțiile de
plată se asigură că agenții sau sucursalele care
acționează în numele lor informează utilizatorii serviciilor de
plată în privința acestui fapt. 9. Instituțiile de
plată informează autoritățile competente din statele lor
membre de origine fără întârziere cu privire la orice fel de
modificări în ceea ce privește utilizarea de agenți, inclusiv
agenți, sucursale sau entități suplimentare către care se
externalizează anumite activități și actualizează în
consecință informațiile menționate la alineatului (1). Articolul 19
Răspundere 1. Statele membre se
asigură că, în cazul în care instituțiile de plată
deleagă unor terți exercitarea funcțiilor operaționale,
instituțiile de plată respective iau măsuri rezonabile pentru a
garanta respectarea cerințelor prezentei directive. 2. Statele membre solicită
instituțiilor de plată să își asume în continuare
răspunderea completă pentru toate actele salariaților lor
și ale tuturor agenților, sucursalelor sau entităților
către care se externalizează activități. Articolul 20
Arhivare Statele membre
impun instituțiilor de plată să păstreze toate
înregistrările corespunzătoare în sensul prezentului titlu timp de
cel puțin cinci ani, fără a aduce atingere Directivei 2005/60/CE
sau altor acte legislative relevante ale Uniunii. Secțiunea 3
Autoritățile competente și supravegherea Articolul 21
Desemnarea autorităților competente 1. Statele membre
desemnează în calitate de autorități competente responsabile cu
autorizarea și supravegherea prudențială a instituțiilor de
plată și însărcinate cu îndatoririle prevăzute în cadrul
prezentului titlu fie autorități publice, fie organisme recunoscute
de legislația națională sau de autoritățile publice
special abilitate în acest scop de legislația națională,
inclusiv băncile centrale naționale. Autoritățile competente garantează
independența față de organismele economice și evită
orice conflict de interese. Fără a aduce atingere primului paragraf,
instituțiile de plată, instituțiile de credit, instituțiile
emitente de monedă electronică sau instituțiile de cecuri
poștale nu pot fi desemnate în calitate de autorități
competente. Statele membre informează Comisia în
această privință. 2. Statele membre se
asigură că autoritățile competente desemnate în
conformitate cu alineatul (1) dispun de toate competențele necesare
pentru îndeplinirea sarcinilor lor. 3. Statele membre care au pe
teritoriul lor mai mult de o autoritate competentă în ceea ce
privește aspectele reglementate de prezentul titlu se asigură că
autoritățile respective cooperează îndeaproape, astfel încât
să își îndeplinească sarcinile în mod eficient. Același
lucru este valabil în cazul în care autoritățile competente pentru
chestiunile reglementate în cadrul prezentului titlu sunt diferite de
autoritățile competente responsabile pentru supravegherea
instituțiilor de credit. 4. Sarcinile
autorităților competente desemnate în conformitate cu alineatul (1)
țin de responsabilitatea autorităților competente ale statului
membru de origine. 5. Alineatul (1) nu implică
faptul că autoritățile competente ar fi obligate să
supravegheze alte activități comerciale ale instituției de
plată decât prestarea de servicii de plată și
activitățile menționate la articolul 17 alineatul (1) litera
(a). Articolul 22
Supraveghere 1. Statele membre se
asigură că autoritățile competente efectuează
controale proporționale, adecvate și adaptate riscurilor la care sunt
expuse instituțiile de plată, în vederea verificării
conformității permanente cu prezentul titlu. Pentru verificarea conformității cu
prezentul titlu, autoritățile competente sunt abilitate să
adopte următoarele măsuri, în special: (a)
să solicite instituției de plată
să furnizeze orice informație necesară pentru monitorizarea
respectării normelor; (b)
să efectueze inspecții la fața
locului în cadrul instituției de plată, al oricărui agent sau
oricărei sucursale care prestează servicii de plată sub
răspunderea instituției de plată, sau în cadrul oricărei
entități către care se externalizează servicii de
plată; (c)
să emită recomandări, orientări
și, dacă este cazul, dispoziții administrative cu caracter
obligatoriu; (d)
să suspende sau să retragă
autorizația în cazurile prevăzute la articolul 12. 2. Fără a aduce
atingere procedurilor de retragere a autorizațiilor și
dispozițiilor de drept penal, statele membre dispun ca
autoritățile lor competente respective să poată aplica sau
impune instituțiilor de plată sau celor care controlează efectiv
activitățile instituțiilor de plată și care încalcă
actele cu putere de lege sau actele administrative privind supravegherea sau
exercitarea activității lor de prestatori de servicii de plată,
sancțiuni sau măsuri care să vizeze în mod specific încetarea
încălcărilor constatate sau a cauzelor acestora. 3. Fără a aduce
atingere cerințelor prevăzute la articolul 6, la articolul 7
alineatele (1) și (2) și la articolul 8, statele membre
garantează că autoritățile competente sunt abilitate
să ia măsurile descrise la alineatul (1) din prezentul articol pentru
a asigura un capital suficient pentru serviciile de plată, în special în
cazurile în care activitățile diferite de serviciile de plată
ale instituției de plată aduc atingere sau ar putea să
aducă atingere solidității financiare a instituției de
plată. Articolul 23
Secretul profesional 1. Statele membre se
asigură că toate persoanele care lucrează sau au lucrat pentru
autoritățile competente, precum și experții care
acționează în numele autorităților competente, sunt
obligați să respecte secretul profesional, fără a aduce
atingere situațiilor prevăzute de dreptul penal. 2. În cadrul schimbului de
informații prevăzut la articolul 25, respectarea secretului
profesional se aplică cu strictețe, pentru a garanta protecția
drepturilor persoanelor fizice și ale întreprinderilor. 3. Statele membre pot aplica
prezentul articol ținând seama, mutatis mutandis, de articolele 5361 din
Directiva 2013/36/UE. Articolul 24
Dreptul de a acționa în instanță 1. Statele membre se
asigură că deciziile luate de autoritățile competente în
privința unei instituții de plată, în temeiul actelor cu putere
de lege și actelor administrative adoptate în conformitate cu prezenta
directivă, pot fi atacate în instanță. 2. Alineatul (1) se aplică,
de asemenea, în cazul neîndeplinirii obligației de a acționa. Articolul 25
Schimbul de informații 1. Autoritățile
competente ale diverselor state membre cooperează între ele și,
dacă este cazul, cu Banca Centrală Europeană și cu
băncile centrale naționale ale statelor membre, cu ABE și cu
alte autorități competente relevante desemnate în temeiul
legislației Uniunii sau al legislației naționale aplicabile
prestatorilor de servicii de plată. 2. În plus, statele membre
autorizează schimburile de informații între autoritățile
lor competente și: (a)
autoritățile competente din alte state
membre responsabile cu autorizarea și supravegherea instituțiilor de
plată; (b)
Banca Centrală Europeană și
băncile centrale naționale ale statelor membre, în calitate de
autorități monetare și de supraveghere și, dacă este
cazul, alte autorități publice responsabile cu supravegherea
sistemelor de plăți și de decontare; (c)
alte autorități relevante desemnate în
conformitate cu prezenta directivă, cu Directiva 2005/60/CE și cu
alte acte legislative ale Uniunii aplicabile prestatorilor de servicii de
plată, cum ar fi legislația în materie de spălare a banilor
și de finanțare a terorismului; (d)
ABE, în calitatea sa de entitate care contribuie la
funcționarea consecventă și coerentă a mecanismelor de
supraveghere, astfel cum se prevede la articolul 1 alineatul (5) litera (a) din
Regulamentul (UE) nr. 1093/2010. Articolul 26
Exercitarea dreptului de stabilire și a libertății de a
presta servicii 1. Orice instituție de
plată autorizată care dorește să presteze servicii de
plată pentru prima dată într-un alt stat membru decât statul său
membru de origine, în virtutea dreptului de stabilire sau a
libertății de a presta servicii, informează
autoritățile competente ale statului său membru de origine în
acest sens. În termen de o lună de la primirea acestei
informații, autoritățile competente ale statului membru de
origine informează autoritățile competente din statul membru
gazdă cu privire la denumirea și adresa instituției de
plată, la numele persoanelor care răspund de gestionarea sucursalei,
la structura sa organizatorică și la tipul de servicii de plată
pe care intenționează să le ofere pe teritoriul statului membru
gazdă. Pentru a efectua controalele și pentru a
adopta măsurile necesare prevăzute la articolul 22 cu privire la un
agent, o sucursală sau o entitate către care se externalizează
activități ale unei instituții de plată situate pe
teritoriul altui stat membru, autoritățile competente din statul
membru de origine cooperează cu autoritățile competente ale
statului membru gazdă. 2. În cadrul cooperării în
conformitate cu alineatele (1) și (2), autoritățile competente
din statul membru de origine informează autoritățile competente
din statul membru gazdă ori de câte ori intenționează să
efectueze o inspecție la fața locului pe teritoriul acestuia din
urmă. Cu toate acestea, autoritățile
competente din statul membru de origine pot delega autorităților
competente ale statului membru gazdă sarcina de a efectua inspecții
la fața locului în cadrul instituției în cauză. 3. Autoritățile
competente își comunică reciproc toate informațiile
esențiale și/sau relevante, în special în cazul în care se
constată sau se suspectează că un agent, o sucursală sau o
entitate către care se externalizează activități
încalcă normele. În această privință,
autoritățile competente comunică, la cerere, toate
informațiile relevante și, din proprie inițiativă, toate
informațiile esențiale. 4. Alineatele (1) - (4) nu aduc
atingere obligației autorităților competente în temeiul
Directivei 2005/60/CE și al Regulamentului (CE) nr. 1781/2006, în special
în temeiul articolului 37 alineatul (1) din Directiva 2005/60/CE și al
articolului 15 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1781/2006, de a
supraveghea sau de a monitoriza respectarea cerințelor prevăzute de
aceste instrumente. 5. ABE emite orientări
adresate autorităților competente în conformitate cu articolul 16 din
Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 privind elementele care urmează să
fie luate în considerare pentru a decide dacă activitatea cu privire la
care instituția de plată și-a comunicat intenția de a o
exercita în alt stat membru în temeiul alineatului (1) din prezentul articol
face obiectul exercitării dreptului de stabilire sau a
libertății de a presta servicii. Orientările respective sunt
emise până la [... în termen de doi ani de la data intrării în
vigoare a prezentei directive]. 6. ABE elaborează proiecte
de standarde tehnice de reglementare în care precizează cadrul pentru
cooperarea și schimbul de informații dintre autoritățile
competente din statul membru de origine la care se face referire la alineatul (1)
din prezentul articol și cele din statul membru gazdă, în
conformitate cu prezentul articol și cu articolul 18. Proiectele de
standarde tehnice de reglementare trebuie să precizeze metoda, mijloacele
și detaliile referitoare la cooperarea în ceea ce privește
notificarea instituțiilor de plată care desfășoară
activități transfrontaliere și, în special, domeniul de aplicare
și tratarea informațiilor care trebuie prezentate, inclusiv o
terminologie comună și modele de notificare standard pentru a asigura
un proces de notificare coerent și eficient, ABE înaintează aceste proiecte de standarde
tehnice de reglementare Comisiei până la (a se insera data) [... în
termen de doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive]. 7. ABE elaborează proiecte
de standarde tehnice de reglementare în care se precizează cadrul pentru
cooperarea și schimbul de informații dintre autoritățile
competente din statul membru de origine și cele din statul membru
gazdă, în conformitate cu alineatele (2), (3) și (4) din prezentul
articol și cu articolul 22. Proiectele de standarde tehnice de
reglementare precizează metoda, mijloacele și detaliile referitoare
la cooperarea în materie de supraveghere a instituțiilor de plată
care desfășoară activități transfrontaliere și,
în special, domeniul de aplicare și tratarea informațiilor care
urmează să facă obiectul schimbului, pentru a asigura o
supraveghere coerentă și eficientă a instituțiilor de
plată care prestează servicii de plată la nivel transfrontalier.
ABE înaintează Comisiei proiectele respective
de standarde tehnice de reglementare până la (a se insera data)
[... în termen de doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei
directive]. 8. Se conferă Comisiei
competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate
la alineatele (6) și (7) în conformitate cu procedura prevăzută
la articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010. Secțiunea 4
Derogare Articolul 27
Condiții 1. Fără a aduce
atingere articolului 13, statele membre pot deroga sau pot acorda posibilitatea
autorităților lor competente să deroge, integral sau
parțial, de la aplicarea procedurii și condițiilor
prevăzute la secțiunile 1-3, cu excepția articolelor 21, 23, 24
și 25, și pot permite sau pot acorda posibilitatea
autorităților lor competente să autorizeze înscrierea
persoanelor fizice sau juridice în registrul prevăzut la articolul 13, în
cazul în care: (a)
media valorilor totale pentru cele
douăsprezece luni precedente ale operațiunilor de plată
executate de persoana în cauză, inclusiv de orice agent pentru care are
răspundere deplină, nu depășește suma de 1 milion EUR
pe lună. Acest criteriu este evaluat în raport cu valoarea totală a
operațiunilor de plată prevăzută în planul său de
afaceri, cu excepția cazului în care autoritățile competente cer
modificarea planului respectiv; (b)
niciuna dintre persoanele fizice responsabile de
administrarea sau desfășurarea activității nu a fost
condamnată pentru infracțiuni legate de spălarea banilor sau
finanțarea terorismului sau pentru orice alte infracțiuni financiare. 2. Orice persoană
fizică sau juridică înregistrată în conformitate cu alineatul (1)
trebuie să aibă sediul central sau reședința în statul
membru în care își desfășoară efectiv activitatea. 3. Persoanele menționate la
alineatul (1) din prezentul articol sunt considerate instituții de
plată; cu toate acestea, articolul 10 alineatul (9) și articolul 26
nu li se aplică. 4. De asemenea, statele membre
pot dispune ca orice persoană fizică sau juridică înregistrată
în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol să poată
desfășura doar unele dintre activitățile enumerate la
articolul 17. 5. Persoanele menționate la
alineatul (1) din prezentul articol notifică autoritățile
competente cu privire la orice modificare a situației lor care
prezintă relevanță pentru condiția enunțată la
alineatul respectiv. Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta
că, în cazurile în care condițiile prevăzute la alineatele (1),
(2) și (4) nu mai sunt întrunite, persoanele în cauză cer autorizarea
în termen de 30 de zile calendaristice în conformitate cu procedura
prevăzută la articolul 10. 6. Alineatele (1)-(5) din
prezentul articol nu se aplică în ceea ce privește dispozițiile
Directivei 2005/60/CE sau dispozițiile naționale privind combaterea
spălării banilor. Articolul 28
Notificarea și informarea În cazul în care
un stat membru recurge la derogarea prevăzută la articolul 27, acesta
înștiințează Comisia până la [a se insera data (data
finală de transpunere)] în legătură cu decizia sa și o
informează cu privire la orice modificări ulterioare. În plus, statul
membru informează Comisia cu privire la numărul persoanelor fizice
și juridice în cauză și cu privire la valoarea anuală
totală a operațiunilor de plată executate până la data de 31
decembrie a fiecărui an calendaristic, astfel cum se prevede la articolul 27
alineatul (1) litera (a). CAPITOLUL 2
Dispoziții comune Articolul 29
Accesul la sistemele de plăți 1. Statele membre se
asigură că normele privind accesul la sistemele de plăți al
prestatorilor de servicii de plată autorizați sau înregistrați
care sunt persoane juridice sunt obiective, nediscriminatorii și
proporționale și că respectivele reguli nu împiedică accesul
mai mult decât este necesar pentru protejarea sistemului de plăți
împotriva unor riscuri specifice, precum riscul de decontare, riscul
operațional și riscul comercial și pentru protecția
stabilității financiare și operaționale a sistemului de plăți.
Sistemele de plăți nu pot impune
prestatorilor de servicii de plată, utilizatorilor serviciilor de
plată sau altor sisteme de plăți niciuna dintre cerințele
următoare: (a)
orice norme restrictive privind participarea
efectivă la alte sisteme de plăți; (b)
orice normă care să facă o
discriminare între prestatorii de servicii de plată autorizați sau
între prestatorii de servicii de plată înregistrați în ceea ce
privește drepturile, obligațiile și beneficiile
participanților; (c)
orice restricții bazate pe forma de
organizare. 2. Alineatul (1) nu se
aplică: (a)
sistemelor de plăți desemnate în temeiul
Directivei 98/26/CE; (b)
sistemelor de plăți formate exclusiv din
prestatori de servicii de plată care aparțin unui grup format din
entități legate prin participații de capital în care una dintre
entitățile legate dispune de un control efectiv asupra celorlalte
entități legate. În sensul literei (a) de la primul paragraf al
prezentului alineat, statele membre se asigură că, în cazul în care
un anumit sistem de plăți permite unui prestator de servicii de
plată să treacă ordine de transfer prin sistem prin intermediul
unui participant direct, un astfel de acces indirect la sistemul servicii este
acordat, de asemenea, în cazul în care se solicită acest lucru, altor
prestatori de servicii de plată autorizați sau înregistrați în
conformitate cu alineatul (1). Articolul 30
Interdicția ca alte persoane decât prestatorii de servicii de
plată să presteze servicii de plată și obligația de
notificare 1. Statele membre interzic
persoanelor fizice și juridice care nu sunt prestatori de servicii de
plată și nici nu sunt excluse explicit din domeniul de aplicare al
prezentei directive să presteze servicii de plată. 2. Statele membre solicită
ca, înainte de a întreprinde o activitate menționată la articolul 3
litera (k) pentru care volumul operațiunilor de plată calculat
în conformitate cu articolul 27 alineatul (1) litera (a)
depășește pragul indicat la punctul respectiv, prestatorii de
servicii să își notifice intenția autorităților
competente și să prezinte o cerere de recunoaștere ca rețea
limitată. În termen de o lună de la data primirii
cererii de recunoaștere, autoritatea competentă ia o decizie
motivată pe baza criteriilor menționate la articolul 3 litera (k) de
a recunoaște sau nu activitatea ca rețea limitată și
informează prestatorul de servicii în consecință. Un rezumat al
deciziei este pus la dispoziția publicului în registrul public
prevăzut la articolul 13. Autoritățile competente informează
Comisia cu privire la orice decizie luată în conformitate cu al doilea
paragraf. TITLUL III
TRANSPARENȚA CONDIȚIILOR ȘI A CERINȚELOR ÎN MATERIE DE
INFORMARE PRIVIND SERVICIILE DE PLATĂ CAPITOLUL 1
Reguli generale Articolul 31
Domeniul de aplicare 1. Prezentul titlu se
aplică operațiunilor de plată singulară, contractelor-cadru
și operațiunilor de plată care fac obiectul acestora.
Părțile pot conveni că acesta nu se aplică, total sau
parțial, atunci când utilizatorul serviciilor de plată nu este
consumator. 2. Statele membre pot stabili ca
dispozițiile din prezentul titlu să se aplice microîntreprinderilor
în același mod ca și consumatorilor. 3. Prezenta directivă nu
aduce atingere Directivei 2008/48/CE sau altor acte legislative relevante ale
Uniunii ori unor măsuri naționale referitoare la condițiile de
acordare a creditelor pentru consumatori nearmonizate prin prezenta
directivă care sunt în conformitate cu legislația Uniunii. Articolul 32
Alte dispoziții din legislația Uniunii Dispozițiile
din prezentul titlu nu aduc atingere dispozițiilor din legislația
Uniunii care cuprind cerințe suplimentare privind informațiile
prealabile. Cu toate acestea,
în cazul în care se aplică și Directiva 2002/65/CE, dispozițiile
legate de informare prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din respectiva
directivă, cu excepția punctului 2 literele (c)-(g), a punctului 3 literele
(a), (d) și (e) și a punctului 4 litera (b) de la alineatul respectiv
se înlocuiesc cu articolele 37, 38, 44 și 45 din prezenta directivă. Articolul 33
Comisioane pentru furnizarea informațiilor 1. Prestatorul de servicii de
plată nu percepe utilizatorului serviciilor de plată comisioane
pentru furnizarea de informații în temeiul prezentului titlu. 2. Prestatorul de servicii de
plată și utilizatorul acestora pot conveni asupra comisioanelor
pentru furnizarea, la cererea utilizatorului serviciilor de plată, de
informații suplimentare sau comunicate mai frecvent ori pentru
transmiterea acestora prin alte mijloace de comunicare decât cele specificate
în contractul-cadru. 3. În cazul în care prestatorul
de servicii de plată poate impune comisioane pentru furnizarea de
informații în conformitate cu alineatul (2), acestea trebuie să fie
corespunzătoare și în acord cu costurile reale ale prestatorului
serviciilor de plată. Articolul 34
Sarcina probei privind cerințele în materie de informare Statele membre pot
stipula că sarcina probei aparține prestatorului de servicii de
plată pentru a dovedi că a respectat cerințele în materie de
informare prevăzute în prezentul titlu. Articolul 35
Derogare de la cerințele în materie de informare pentru instrumentele
de plată cu valoare redusă și pentru moneda electronică 1. În cazul instrumentelor de
plată care, în conformitate cu contractul-cadru, privesc numai
operațiunile de plată individuale care nu depășesc 30 EUR
sau care au o limită de cheltuieli de 150 EUR ori depozitează fonduri
care nu depășesc niciodată 150 EUR: (a)
prin derogare de la articolele 44, 45 și 49,
prestatorul de servicii de plată transmite plătitorului numai
informațiile privind caracteristicile principale ale serviciului de
plată, inclusiv modul în care poate fi utilizat instrumentul de
plată, responsabilitatea, comisioanele percepute și alte
informații importante necesare pentru a lua o decizie informată,
precum și o menționare a locului unde se pun la dispoziție într-un
mod accesibil orice alte informații ori condiții specificate la
articolul 45; (b)
se poate conveni ca, prin derogare de la articolul 47,
prestatorul de servicii de plată să nu fie obligat să
propună modificări ale condițiilor din contractul-cadru în
sensul prevederilor de la articolul 44 alineatul (1); (c)
se poate conveni ca, prin derogare de la articolele
50 și 51, după executarea unei operațiuni de plată: (i) prestatorul de servicii de plată
să transmită sau să pună la dispoziție numai o
referință care să permită utilizatorului serviciilor de plată
identificarea operațiunii de plată, suma operațiunii de
plată și orice comisioane percepute și/sau, în cazul mai multor
operațiuni de plată de același fel către același
beneficiar al plății, informațiile privind suma totală
și comisioanele pentru aceste operațiuni de plată; (ii) prestatorul de servicii de plată
să nu fie obligat să transmită sau să pună la
dispoziție informațiile prevăzute la punctul (i) în cazul în
care instrumentul de plată este utilizat anonim sau dacă prestatorul
de servicii de plată nu deține capacitatea tehnică de a le
furniza. Cu toate acestea, prestatorul de servicii de plată acordă
plătitorului posibilitatea de a verifica valoarea fondurilor depuse. 2. Pentru operațiunile de
plată naționale, statele membre sau autoritățile lor competente
pot reduce sau dubla sumele prevăzute la alineatul (1). Pentru
instrumentele de plată preplătite, statele membre pot să
crească aceste sume până la 500 EUR. CAPITOLUL 2
Operațiuni de plată
singulară Articolul 36
Domeniul de aplicare 1. Prezentul capitol se
aplică operațiunilor de plată singulară care nu intră
sub incidența unui contract-cadru. 2. În cazul în care un ordin de
plată pentru o operațiune de plată singulară este transmis
printr-un instrument de plată reglementat printr-un contract-cadru,
prestatorul de servicii de plată nu are obligația de a furniza sau de
a pune la dispoziție informații care au fost deja transmise
utilizatorului serviciilor de plată pe baza unui contract-cadru încheiat
cu un alt prestator de servicii de plată sau care îi vor fi transmise în
conformitate cu contractul-cadru respectiv. Articolul 37
Informații prealabile generale 1. Statele membre solicită
ca, înainte ca utilizatorul serviciilor de plată să devină parte
la un contract sau la o ofertă de servicii de plată singulară,
prestatorul de servicii de plată să pună la dispoziția
utilizatorului serviciilor de plată, într-o formă ușor
accesibilă, informațiile și condițiile specificate la
articolul 38. La cererea utilizatorului serviciilor de plată, prestatorul
de servicii de plată transmite informațiile și condițiile
pe suport de hârtie sau pe un alt suport durabil. Informațiile și
condițiile sunt comunicate în termeni ușor de înțeles, într-o
formă clară și inteligibilă, într-o limbă
oficială a statului membru în care se oferă serviciul de plată
sau în orice altă limbă stabilită de comun acord între
părți. 2. În cazul în care contractul
de servicii de plată singulară a fost încheiat la cererea
utilizatorului serviciilor de plată, printr-un mijloc de comunicare la
distanță care nu permite prestatorului de servicii de plată
să se conformeze alineatului (1), prestatorul își îndeplinește
obligațiile care îi revin în conformitate cu respectivul alineat imediat
după executarea operațiunii de plată. 3. Obligațiile
prevăzute la alineatul (1) din prezentul articol pot fi îndeplinite
și prin transmiterea unui exemplar al propunerii de contract de prestare
de servicii de plată singulară sau al ordinului preliminar de
plată, care includ informațiile și condițiile specificate
la articolul 38. Articolul 38
Informații și condiții 1. Statele membre se
asigură că informațiile și condițiile următoare
sunt furnizate sau puse la dispoziția utilizatorului serviciilor de
plată: (a)
specificarea informațiilor sau a codului unic
de identificare care trebuie furnizate de către utilizatorul serviciilor
de plată în vederea inițierii sau executării corecte a unui
ordin de plată; (b)
termenul maxim de executare în care trebuie
furnizat serviciul de plată; (c)
toate comisioanele pe care utilizatorul serviciilor
de plată trebuie să le plătească prestatorului de servicii
de plată și, dacă este cazul, defalcarea valorilor
comisioanelor; (d)
dacă este cazul, cursurile de schimb reale sau
de referință care urmează să fie aplicate operațiunii
de plată. 2. Statele membre se asigură
că, pentru serviciile de inițiere a plății, prestatorii de
servicii de plată terți oferă plătitorului informații
despre serviciul oferit și informații de contact privind prestatorul
de servicii de plată terț. 3. Dacă este cazul, orice
alte informații și condiții relevante specificate la articolul 42
sunt puse la dispoziția utilizatorului serviciilor de plată într-un
mod ușor accesibil. Articolul 39
Informații destinate plătitorului și beneficiarului
plății, în cazul unui serviciu de inițiere a plății În cazul în care
un prestator de servicii de plată terț inițiază un ordin de
plată la cererea plătitorului, acesta trebuie să furnizeze sau
să pună la dispoziția plătitorului și, după caz, a
beneficiarului plății, imediat după inițierea ordinului,
următoarele date: (a)
o confirmare a inițierii cu succes a ordinului
de plată pe lângă prestatorul de servicii de plată care
oferă servicii de cont plătitorului; (b)
o referință care permite
plătitorului și beneficiarului plății să identifice
operațiunea de plată și plătitorul, după caz, precum
și orice informație transferată odată cu operațiunea
de plată; (c)
valoarea operațiunii de plată; (d)
după caz, valoarea comisioanelor
operațiunii de plată și, după caz, o defalcare a acestora. Articolul 40
Informații destinate prestatorului de servicii de plată care
oferă servicii de cont plătitorului în cazul unui serviciu de
inițiere a plății În cazul în care
un ordin de plată este inițiat de propriul sistem al prestatorului de
servicii de plată terț, acesta, în caz de fraudă sau de litigiu,
pune la dispoziția plătitorului și a prestatorului de servicii
de plată care oferă servicii de cont referința
tranzacțiilor și informațiile privind autorizarea. Articolul 41
Informații destinate plătitorului după primirea ordinului de
plată Imediat după
primirea ordinului de plată, prestatorul de servicii de plată al
plătitorului transmite sau pune la dispoziția plătitorului,
astfel cum se prevede la articolul 37 alineatul (1), informațiile
următoare: (a)
o referință care să permită
plătitorului identificarea operațiunii de plată și,
dacă este cazul, informații privind beneficiarul plății; (b)
valoarea operațiunii de plată în moneda
utilizată în ordinul de plată; (c)
valoarea comisioanelor operațiunii de
plată plătibile de către plătitor și, dacă este
cazul, defalcarea sumelor acestor comisioane; (d)
dacă este cazul, cursul de schimb utilizat în
operațiunea de plată de către prestatorul de servicii de
plată al plătitorului sau o referință la acesta, în cazul
în care diferă de cursul prevăzut în conformitate cu articolul 38
alineatul (1) litera (d), precum și valoarea operațiunii de
plată după conversia monetară respectivă; (e)
data primirii ordinului de plată. Articolul 42
Informații destinate beneficiarului plății după
executarea operațiunii Imediat după
executarea operațiunii de plată, prestatorul de servicii de
plată al beneficiarului plății transmite sau pune la
dispoziția acestuia, astfel cum se prevede la articolul 37 alineatul (1),
următoarele informații: (a)
referința care îi permite beneficiarului
plății identificarea operațiunii de plată și,după
caz, a plătitorului, precum și a oricărei informații
transferate odată cu operațiunea de plată; (b)
valoarea operațiunii de plată în moneda
în care fondurile au fost puse la dispoziția beneficiarului
plății; (c)
valoarea comisioanelor pentru operațiunea de
plată plătibile de către beneficiarul plății și,
după caz, defalcarea sumelor acestor comisioane; (d)
după caz, cursul de schimb utilizat în cadrul
operațiunii de plată de către prestatorul serviciilor de
plată al beneficiarului plății și valoarea operațiunii
de plată înaintea conversiei monetare; (e)
data valutei creditării contului. CAPITOLUL 3
Contracte-cadru Articolul 43
Domeniul de aplicare Prezentul capitol
se aplică operațiunilor de plată care intră sub
incidența unui contract-cadru. Articolul 44
Informații prealabile generale 1. Statele membre solicită
prestatorului de servicii de plată să comunice informațiile
și condițiile specificate la articolul 45 utilizatorului serviciilor
de plată, pe suport de hârtie sau pe alt suport durabil, cu suficient timp
înainte ca utilizatorul serviciilor de plată să devină parte la
un contract-cadru sau la o ofertă. Informațiile și
condițiile sunt comunicate în termeni ușor de înțeles, într-o
formă clară și inteligibilă, într-o limbă
oficială a statului membru în care se oferă serviciul de plată
sau în orice altă limbă stabilită de comun acord între
părți. 2. În cazul în care
contractul-cadru a fost încheiat la cererea utilizatorului serviciilor de
plată, printr-un mijloc de comunicare la distanță care nu
permite prestatorului de servicii de plată să se conformeze
alineatului (1), prestatorul își îndeplinește obligațiile care
îi revin în conformitate cu alineatul respectiv imediat după încheierea
contractului-cadru. 3. Obligațiile
prevăzute la alineatul (1) pot fi îndeplinite prin transmiterea unui
exemplar al contractului-cadru preliminar care include informațiile
și condițiile specificate la articolul 45. Articolul 45
Informații și condiții Statele membre se
asigură că informațiile și condițiile următoare
sunt transmise utilizatorului serviciilor de plată: 1. cu privire la prestatorul de
servicii de plată: (a)
numele prestatorului de servicii de plată,
adresa sediului său central și, după caz, adresa agentului sau a
sucursalei stabilite în statul membru în care se oferă serviciul de
plată, precum și orice altă adresă, inclusiv adresa de
poștă electronică, relevantă pentru comunicarea cu
prestatorul de servicii de plată; (b)
datele de identificare ale autorităților
de supraveghere corespunzătoare și ale registrului prevăzut la
articolul 13 sau ale oricărui alt registru public de autorizare a
prestatorului de servicii de plată și numărul de înregistrare
sau mijloace echivalente de identificare în registrul respectiv; 2. cu privire la utilizarea
serviciului de plată: (a)
o descriere a principalelor caracteristici ale
serviciului de plată ce va fi prestat; (b)
specificarea informațiilor sau a codului unic
de identificare care trebuie furnizate de către utilizatorul serviciilor
de plată în vederea inițierii sau executării corecte a unui
ordin de plată; (c)
forma și procedura de exprimare a
consimțământului pentru inițierea sau executarea
operațiunii de plată și retragerea acestui
consimțământ în conformitate cu articolele 57 și 71; (d)
o referință la momentul primirii unui
ordin de plată, astfel cum a fost definit la articolul 69, și ora
limită, dacă este cazul, stabilită de prestatorul de servicii de
plată; (e)
termenul maxim de executare pentru serviciul de
plată care urmează să fie prestat; (f)
dacă există posibilitatea de a conveni
asupra unor limite de cheltuieli pentru utilizarea unui instrument de
plată în conformitate cu articolul 60 alineatul (1); 3. cu privire la comisioane,
rata dobânzii și cursul de schimb: (a)
toate comisioanele pe care utilizatorul serviciilor
de plată trebuie să le plătească prestatorului de servicii
de plată și, dacă este cazul, defalcarea valorilor
comisioanelor; (b)
dacă este cazul, rata dobânzii și cursul
de schimb care urmează să fie aplicate sau, în cazul în care trebuie
utilizate rata dobânzii de referință și cursul de schimb de
referință, metoda de calcul a dobânzii efective, precum și data
și indexul sau baza corespunzătoare pentru determinarea cursului de
schimb de referință sau a ratei dobânzii de referință
corespunzătoare; (c)
dacă se convine astfel, aplicarea imediată
a modificărilor ratei dobânzii de referință sau a cursului de
schimb de referință , precum și cerințele în materie de
informare legate de modificări, în conformitate cu articolul 47 alineatul
(2); 4. cu privire la comunicare: (a)
dacă este cazul, mijloacele de comunicare,
inclusiv cerințele tehnice privind echipamentele și software-ul
utilizatorului serviciilor de plată, convenite de comun acord între
părți în vederea transmiterii informațiilor sau a
notificărilor specificate în prezenta directivă; (b)
modul în care informațiile specificate în
prezenta directivă trebuie să fie furnizate sau puse la
dispoziție și frecvența cu care se realizează acest lucru; (c)
limba sau limbile în care va fi încheiat
contractul-cadru și în care se desfășoară comunicarea pe
durata acestei relații contractuale; (d)
dreptul utilizatorului serviciilor de plată de
a primi condițiile contractuale ale contractului-cadru, precum și
informațiile și condițiile în conformitate cu articolul 46; 5. cu privire la măsurile
de salvgardare și la măsurile corective: (a)
dacă este cazul, o descriere a etapelor pe
care utilizatorul serviciilor de plată trebuie să le parcurgă
pentru a garanta siguranța unui instrument de plată și a
modalităților de notificare a prestatorului de servicii de plată
în sensul articolului 61 alineatul (1) litera (b); și procedura
securizată privind notificarea clientului de către prestatorul de
servicii de plată în cazul unei suspiciuni de fraudă sau al unei
fraude reale sau în cazul unor amenințări la adresa securității; (b)
dacă se convine astfel, condițiile în
care prestatorul de servicii de plată își rezervă dreptul de a
bloca un instrument de plată, în conformitate cu articolul 60; (c)
răspunderea plătitorului în conformitate
cu articolul 66, inclusiv informații privind suma corespunzătoare; (d)
modalitățile și termenul în care
utilizatorul serviciilor de plată trebuie să informeze prestatorul de
servicii de plată în legătură cu orice operațiune
neautorizată sau incorect inițiată sau executată, în
conformitate cu articolul 63, precum și răspunderea prestatorului de
servicii de plată pentru operațiunile de plată neautorizate, în
conformitate cu articolul 65; (e)
răspunderea prestatorului de servicii de
plată pentru inițierea sau executarea operațiunilor de
plată în conformitate cu articolul 80; (f)
condițiile de rambursare în conformitate cu
articolele 67 și 68; 6. cu privire la modificări
ale contractului-cadru și la rezilierea sa: (a)
dacă se convine astfel, faptul că se
consideră că utilizatorul serviciilor de plată a acceptat
modificările condițiilor contractuale, în conformitate cu articolul 47,
dacă, înainte de data propusă a intrării lor în vigoare, nu îl
informează pe prestatorul de servicii de plată că nu le
acceptă; (b)
durata contractului; (c)
dreptul utilizatorului serviciilor de plată de
a rezilia contractul-cadru și oricare alte acorduri cu privire la
rezilierea respectivă, în conformitate cu articolul 47 alineatul (1)
și cu articolul 48; 7. cu privire la căile de
atac: (a)
toate clauzele contractuale privind dreptul
aplicabil contractului-cadru și/sau instanțele competente; (b)
procedurile extrajudiciare de reparație
și recurs pe care utilizatorul serviciilor de plată le are la
dispoziție, în conformitate cu articolele 88-91. Articolul 46
Accesibilitatea informațiilor și a condițiilor
contractului-cadru În orice moment în
timpul relației contractuale, utilizatorul serviciilor de plată are
dreptul să primească, la cerere, condițiile contractuale ale
contractului-cadru, precum și informațiile și condițiile
specificate la articolul 45, pe suport de hârtie sau pe orice alt suport
durabil. Articolul 47
Modificări ale condițiilor contractului-cadru 1. Toate modificările din
contractul-cadru, precum și informațiile și condițiile
specificate la articolul 45 sunt propuse de prestatorul de servicii de
plată în conformitate cu articolul 44 alineatul (1) cu cel puțin
două luni înainte de data propusă pentru aplicarea acestora. După caz, în conformitate cu articolul 45
alineatul (6) litera (a), prestatorul de servicii de plată îl
informează pe utilizatorul serviciilor de plată că se
consideră că acesta din urmă a acceptat modificările
respective dacă, înainte de data propusă a intrării lor în
vigoare, nu îl informează pe prestatorul de servicii de plată că
nu le acceptă. În acest caz, prestatorul de servicii de plată
specifică de asemenea faptul că utilizatorul serviciilor de
plată are dreptul de a rezilia contractul-cadru imediat și în mod
gratuit, înainte de data propusă pentru aplicarea modificărilor. 2. Modificările survenite
cu privire la rata dobânzii sau la cursul de schimb pot fi aplicate imediat
și fără nicio notificare, cu condiția ca un astfel de drept
să fie convenit în contractul-cadru și ca modificările să
se bazeze pe rata dobânzii de referință sau pe cursul de schimb de
referință convenite în conformitate cu articolul 45 alineatul (3)
literele (b) și (c). Utilizatorul serviciilor de plată este informat
cu privire la orice modificare survenită cu privire la rata dobânzii cu
prima ocazie, în conformitate cu articolul 44 alineatul (1), cu excepția
cazului în care părțile au convenit asupra unei frecvențe
specifice sau a unei modalități în care informația trebuie
transmisă sau pusă la dispoziție. Cu toate acestea,
modificările ratei dobânzii sau ale cursului de schimb care sunt mai
avantajoase pentru utilizatorii serviciilor de plată pot fi aplicate
fără notificare. 3. Modificările ratei
dobânzii sau ale cursului de schimb folosit în cadrul operațiunilor de
plată sunt introduse și calculate într-un mod neutru, care să nu
facă discriminări între utilizatorii serviciilor de plată. Articolul 48
Reziliere 1. Utilizatorul serviciilor de
plată poate rezilia contractul-cadru oricând dacă părțile
nu au convenit o perioadă de notificare. Această perioadă nu
poate depăși o lună. 2. Rezilierea unui
contract-cadru încheiat pe o durată determinată mai mare de 12 luni
sau pe o durată nedeterminată nu implică nici un fel de
penalități pentru utilizatorul serviciilor de plată după
expirarea a 12 luni. În toate celelalte cazuri, penalitățile pentru
rezilierea contractului trebuie să fie adecvate și în acord cu
costurile. 3. În cazul în care se convine
astfel în contractul-cadru, prestatorul de servicii de plată poate rezilia
un contract-cadru încheiat pe o durată nedeterminată prin
transmiterea unui preaviz cu cel puțin două luni înainte, astfel cum
se prevede la articolul 44 alineatul (1). 4. Comisioanele percepute
periodic pentru serviciile de plată sunt plătite de către
utilizatorul serviciilor de plată doar proporțional cu perioada care
precede rezilierea contractului. În cazul în care comisioanele sunt
plătite în avans, acestea sunt rambursate proporțional. 5. Dispozițiile din
prezentul articol nu aduc atingere actelor cu putere de lege și actelor
administrative ale statelor membre care reglementează drepturile
părților de a declara contractul-cadru neexecutabil sau nul. 6. Statele membre pot stabili
dispoziții mai avantajoase pentru utilizatorii serviciilor de plată. Articolul 49
Informații care trebuie furnizate înainte de executarea unei
operațiuni de plată individuale În cazul unei
operațiuni de plată individuale care este efectuată în temeiul
unui contract-cadru și inițiată de către plătitor, un
prestator de servicii de plată oferă, la cererea plătitorului
pentru această operațiune de plată, informații explicite
privind timpul maxim de executare și comisioanele plătibile de
către plătitor și, după caz, defalcarea sumelor tuturor
comisioanelor. Articolul 50
Informații destinate plătitorului cu privire la operațiunile
de plată individuale 1. După ce suma unei
operațiuni individuale de plată este debitată din contul
plătitorului sau, în cazul în care plătitorul nu utilizează un
cont de plăți, după primirea ordinului de plată,
prestatorul de servicii de plată al plătitorului pune la dispoziția
acestuia fără întârziere, astfel cum se prevede la articolul 44
alineatul (1), informațiile următoare: (a)
o referință care să permită
plătitorului identificarea fiecărei operațiuni de plată
și, după caz, informații privind beneficiarul plății; (b)
valoarea operațiunii de plată în moneda
în care este debitat contul de plăți al plătitorului sau în
moneda utilizată pentru ordinul de plată; (c)
valoarea oricăror comisioane legate de
operațiunea de plată, și, după caz, defalcarea acestora sau
dobânda care trebuie plătită de către plătitor; (d)
după caz, cursul de schimb utilizat în cadrul
operațiunii de plată de către prestatorul de servicii de
plată al plătitorului și valoarea operațiunii de plată
după conversia monetară respectivă; (e)
data valutei debitării contului sau data
primirii ordinului de plată. 2. Un contract-cadru poate
conține o clauză conform căreia informațiile
menționate la alineatul (1) trebuie să fie transmise sau puse la
dispoziție, în mod periodic, cel puțin o dată pe lună
și în modalitatea convenită, care permite plătitorului să
stocheze și să reproducă informații identice. 3. Cu toate acestea, statele
membre pot impune obligația ca prestatorii de servicii de plată
să transmită gratuit, o dată pe lună, informații pe
suport de hârtie. Articolul 51
Informații destinate beneficiarului plății cu privire la
operațiunile de plată individuale 1. După executarea unei
operațiuni de plată individuale, prestatorul serviciilor de
plată al beneficiarului plății furnizează fără
întârziere acestuia, astfel cum se prevede la articolul 44 alineatul (1),
informațiile următoare: (a)
referința care îi permite beneficiarului
plății identificarea operațiunii de plată și,
după caz, a plătitorului, precum și a oricărei
informații transferate odată cu operațiunea de plată; (b)
valoarea operațiunii de plată în moneda
în care este creditat contul de plăți al beneficiarului
plății; (c)
valoarea oricăror comisioane legate de
operațiunea de plată, și, după caz, defalcarea acestora sau
dobânda care trebuie plătită de către beneficiarul
plății; (d)
după caz, cursul de schimb utilizat în cadrul
operațiunii de plată de către prestatorul serviciilor de
plată al beneficiarului plății și valoarea operațiunii
de plată înaintea conversiei monetare; (e)
data valutei creditării contului. 2. Un contract-cadru poate
conține o clauză conform căreia informațiile
menționate la alineatul (1) trebuie să fie transmise sau puse la
dispoziție, în mod periodic, cel puțin o dată pe lună,
și în modalitatea convenită care permite beneficiarului
plății să stocheze și să reproducă exact
informațiile. 3. Cu toate acestea, statele
membre pot impune obligația ca prestatorii de servicii de plată
să transmită gratuit, o dată pe lună, informații pe
suport de hârtie. CAPITOLUL 4
Dispoziții comune Articolul 52
Moneda și conversia monetară 1. Plățile sunt
efectuate în moneda convenită de comun acord între părți. 2. În cazul în care este oferit
un serviciu de conversie monetară înainte de inițierea
operațiunii de plată, iar serviciul respectiv de conversie
monetară este oferit la punctul de vânzare sau de către beneficiarul
plății, partea care oferă serviciul de conversie monetară
informează plătitorul cu privire la toate comisioanele, precum
și cu privire la cursul de schimb care urmează a fi utilizat în
vederea conversiei operațiunii de plată. Plătitorul acceptă serviciul de
conversie monetară pe baza acestor informații. Articolul 53
Informații privind comisioane suplimentare sau reduceri 1. În cazul în care, în vederea
utilizării unui anumit instrument de plată, beneficiarul
plății solicită un comision sau oferă o reducere,
beneficiarul plății informează plătitorul cu privire la
acest fapt înainte de inițierea operațiunii de plată. 2. În cazul în care, în vederea
utilizării unui anumit instrument de plată, un prestator de servicii
de plată sau o parte terță solicită un comision,
acesta/aceasta informează utilizatorul serviciilor de plată cu
privire la acest fapt înainte de inițierea operațiunii de plată. TITLUL IV
DREPTURI ȘI OBLIGAȚII PRIVIND PRESTAREA ȘI UTILIZAREA
SERVICIILOR DE PLATĂ CAPITOLUL 1
Dispoziții comune Articolul 54
Domeniul de aplicare 1. În cazul în care utilizatorul
serviciilor de plată nu este un consumator, utilizatorul serviciilor de
plată și prestatorul de servicii de plată pot conveni ca
articolul 55 alineatul (1), articolul 57 alineatul (3) și articolele 64, 66,
67, 68, 71 și 80 să nu se aplice, integral sau parțial. De
asemenea, utilizatorul serviciilor de plată și prestatorul de
servicii de plată pot conveni asupra unei alte perioade de timp decât cea
stabilită la articolul 63. 2. Statele membre pot stabili ca
articolul 91 să nu se aplice în cazul în care utilizatorul serviciilor de
plată nu este un consumator. 3. Statele membre pot stabili ca
dispozițiile prezentului titlu să se aplice microîntreprinderilor în
același mod ca și consumatorilor. 4. Prezenta directivă nu
aduce atingere Directivei 2008/48/CE sau altor acte legislative relevante ale
Uniunii sau unor acte legislative naționale referitoare la condițiile
de acordare a creditelor pentru consumatori nearmonizate prin prezenta
directivă care sunt în conformitate cu legislația Uniunii. Articolul 55
Comisioane aplicabile 1. Prestatorul de servicii de
plată nu poate percepe comisioane utilizatorului serviciilor de plată
pentru îndeplinirea obligațiilor sale în materie de informare sau pentru
măsurile corective și de prevenire în temeiul prezentului titlu, cu
excepția cazului în care se prevede altfel la articolul 70 alineatul (1),
articolul 71 alineatul (5) și articolul 79 alineatul (2). Aceste
comisioane sunt convenite între utilizatorul serviciilor de plată și
prestatorul de servicii de plată și sunt adecvate și în
conformitate cu costurile reale ale prestatorului serviciilor de plată. 2. În cazul în care o
operațiune de plată nu implică nicio conversie monetară,
statele membre stabilesc ca beneficiarul plății să
plătească comisioanele percepute de prestatorul său de servicii
de plată, iar plătitorul să plătească comisioanele
percepute de prestatorul său de servicii de plată. 3. Prestatorul de servicii de
plată nu împiedică beneficiarul plății să solicite din
partea plătitorului un comision sau să îi ofere o reducere sau
să îl orienteze în alt fel către utilizarea unui anumit instrument de
plată. Comisioanele percepute nu depășesc însă costurile
suportate de beneficiarul plății pentru utilizarea instrumentului de
plată respectiv. 4. Cu toate acestea, statele
membre se asigură că beneficiarul plății nu solicită
comisioane pentru utilizarea de instrumente de plată pentru care
comisioanele interbancare sunt reglementate în temeiul Regulamentului (UE) nr.
[XX/XX/XX/] [OP, a se introduce numărul regulamentului după adoptarea
sa]. Articolul 56
Derogare pentru instrumentele de plată cu valoare redusă și
pentru moneda electronică 1. În cazul instrumentelor de
plată care, în conformitate cu contractul-cadru, se referă numai la
operațiunile de plată individuale care nu depășesc 30 EUR
sau care fie au o limită de cheltuieli de 150 EUR, fie
depozitează fonduri care nu depășesc niciodată 150 EUR,
prestatorii de servicii de plată pot conveni cu utilizatorii serviciilor
lor de plată următoarele: (a)
articolul 61 alineatul (1) litera (b), articolul 62
alineatul (1) literele (c) și (d), precum și articolul 66 alineatul (2)
nu se aplică în cazul în care instrumentul de plată nu permite
blocarea sa sau împiedicarea unei utilizări ulterioare a acestuia; (b)
articolul 64, articolul 65 și articolul 66
alineatele (1) și (2) nu se aplică în cazul în care instrumentul de
plată este utilizat anonim sau în cazul în care, din alte motive care
țin de instrumentul de plată, prestatorul de servicii de plată
nu se află în poziția de a dovedi că o anumită
operațiune de plată a fost autorizată; (c)
prin derogare de la articolul 70 alineatul (1),
prestatorul de servicii de plată nu este obligat să îl informeze pe
utilizatorul serviciilor de plată în legătură cu refuzul unui
ordin de plată, în cazul în care neefectuarea plății poate fi
constatată din context; (d)
prin derogare de la articolul 71, plătitorul
nu poate revoca ordinul de plată după transmiterea ordinului de
plată sau după exprimarea consimțământului său pentru
executarea operațiunii de plată către beneficiarul
plății; (e)
prin derogare de la articolele 74 și 75, se
aplică alte termene de executare. 2. Pentru operațiunile de
plată naționale, statele membre sau autoritățile lor
competente pot reduce sau dubla sumele prevăzute la alineatul (1). Acestea
pot să le crească până la 500 EUR pentru instrumentele de
plată preplătite. 3. Articolele 65 și 66 din
prezenta directivă se aplică, de asemenea, monedei electronice în
sensul articolului 2 alineatul (2) din Directiva 2009/110/CE, cu excepția
cazului în care prestatorul de servicii de plată al plătitorului nu
poate îngheța contul de plăți sau bloca instrumentul de
plată. Statele membre pot limita această derogare la conturi de
plăți sau la instrumente de plată cu o anumită valoare. CAPITOLUL 2
Autorizarea operațiunilor
de plată Articolul 57
Consimțământul și retragerea consimțământului 1. Statele membre se
asigură că o operațiune de plată este considerată
autorizată doar în cazul în care plătitorul și-a exprimat
consimțământul referitor la executarea operațiunii de
plată. O operațiune de plată poate fi autorizată de
către plătitor fie înainte, fie după executarea sa, dacă
plătitorul și prestatorul de servicii de plată au convenit
astfel. 2. Consimțământul de a
executa o operațiune de plată sau o serie de operațiuni de
plată trebuie să fie acordat în forma convenită între
plătitor și prestatorul de servicii de plată.
Consimțământul poate fi, de asemenea, acordat direct sau indirect
prin intermediul beneficiarului plății. Consimțământul de a
executa o operațiune de plată se consideră, de asemenea, ca
fiind acordat în cazul în care plătitorul autorizează un prestator de
servicii de plată terț să inițieze o operațiune de
plată cu prestatorul de servicii de plată care oferă servicii de
cont. În absența consimțământului, o
operațiune de plată este considerată ca fiind neautorizată. 3. Plătitorul își
poate retrage consimțământul în orice moment, dar nu mai târziu de
momentul irevocabilității în temeiul articolului 71.
Consimțământul exprimat pentru executarea mai multor operațiuni
de plată poate fi de asemenea retras, rezultatul fiind că orice
operațiune de plată viitoare este considerată neautorizată. 4. Procedura de exprimare a
consimțământului este convenită între plătitor și
prestatorul (prestatorii) relevant (relevanți) de servicii de plată. Articolul 58
Accesul unui prestator de servicii de plată terț la
informații privind contul de plăți și utilizarea acestor
informații de către prestatorul respectiv 1. Statele membre se
asigură că un plătitor are dreptul de a utiliza un prestator de
servicii de plată terț pentru a obține servicii de plată
care să permită accesul la conturi de plăți, astfel cum se
prevede la punctul (7) din anexa I. 2. În cazul în care un prestator
de servicii de plată terț a fost autorizat de către
plătitor să presteze servicii de plată în conformitate cu
alineatul (1), acesta are următoarele obligații: (a)
să se asigure că elementele de securitate
personalizate ale utilizatorului serviciilor de plată nu sunt accesibile
altor părți; (b)
să se autentifice într-un mod neechivoc
față de prestatorul (prestatorii) de servicii de plată al (ai)
titularului de cont care oferă servicii de cont; (c)
să nu stocheze date sensibile privind
plățile sau elemente de securitate personalizate ale utilizatorului
serviciilor de plată. 3. În cazul în care, pentru un
serviciu de inițiere a plății, prestatorul de servicii de
plată care oferă servicii de cont a primit ordinul de plată al
plătitorului prin intermediul serviciilor unui prestator de servicii de
plată terț, el notifică imediat acestuia din urmă primirea
ordinului de plată și furnizează informații cu privire la
disponibilitatea unor fonduri suficiente pentru operațiunea de plată
respectivă. 4. Prestatorii de servicii de
plată care oferă servicii de cont tratează ordinele de
plată transmise prin intermediul serviciilor unui prestator de servicii de
plată terț fără nicio discriminare, în afară de cea
bazată pe motive obiective legate de termene și de prioritate,
față de ordinele de plată transmise direct de către
plătitorul însuși. Articolul 59
Accesul unui emitent terț de instrumente de plată la
informații privind contul de plăți și utilizarea acestor
informații de către emitentul respectiv 1. Statele membre se
asigură că un plătitor are dreptul de a utiliza un emitent
terț de instrumente de plată pentru a obține servicii de card de
plată. 2. În cazul în care
plătitorul și-a exprimat consimțământul ca un emitent
terț de instrumente de plată care i-a furnizat un instrument de
plată să obțină informații cu privire la
disponibilitatea unor fonduri suficiente pentru o anumită operațiune
de plată privind un anumit cont de plăți deținut de
plătitor, prestatorul de servicii de plată al contului de
plăți respectiv care oferă servicii de cont furnizează
aceste informații emitentului terț de instrumente de plată
imediat după primirea ordinului de plată al plătitorului. 3. Prestatorii de servicii de
plată care oferă servicii de cont tratează ordinele de
plată transmise prin intermediul serviciilor unui emitent terț de
instrumente de plată fără nicio discriminare, în afară de
cea bazată pe motive obiective legate de termene și de prioritate,
față de ordinele de plată transmise direct de către
plătitorul însuși. Articolul 60
Limitele de utilizare a instrumentului de plată 1. În cazul în care este
utilizat un anumit instrument de plată în vederea exprimării
consimțământului, plătitorul și prestatorul său de
servicii de plată pot conveni asupra unor limite de cheltuieli pentru
operațiunile executate cu ajutorul instrumentului de plată respectiv.
2. În cazul în care acest lucru
este convenit în contractul-cadru, prestatorul de servicii de plată
își poate rezerva dreptul de a bloca instrumentul de plată din motive
justificate în mod obiectiv, legate de securitatea instrumentului de
plată, de o suspiciune de utilizare neautorizată sau frauduloasă
a acestuia sau, în cazul unui instrument de plată cu o linie de credit, de
un risc sporit în mod semnificativ ca plătitorul să fie în
incapacitatea de a se achita de obligația de plată. 3. În aceste cazuri, prestatorul
de servicii de plată informează, în modul convenit, plătitorul
în legătură cu blocarea instrumentului de plată și cu
motivele acestui blocaj, dacă este posibil înainte de blocare și cel
mai târziu imediat după blocarea acestuia, cu excepția cazului în
care furnizarea acestei informații compromite motivele de
siguranță justificate în mod obiectiv sau este interzisă de alte
dispoziții relevante ale legislației Uniunii sau ale legislației
naționale. 4. Prestatorul de servicii de
plată deblochează instrumentul de plată sau îl înlocuiește
cu un nou instrument de plată odată ce motivele de blocare
încetează să mai existe. Articolul 61
Obligațiile utilizatorului serviciilor de plată cu privire la
instrumentele de plată 1. Utilizatorul serviciilor de
plată care are dreptul de a utiliza un instrument de plată are
următoarele obligații: (a)
să utilizeze instrumentul de plată în
conformitate cu condițiile obiective, nediscriminatorii și
proporționale care reglementează emiterea și utilizarea
acestuia; (b)
de îndată ce ia cunoștință de
pierderea, furtul, deturnarea instrumentului său de plată sau de
orice altă utilizare neautorizată a acestuia, să informeze
fără întârziere prestatorul de servicii de plată sau entitatea
desemnată de acesta. 2. În scopul prevăzut la
alineatul (1) litera (a), de îndată ce utilizatorul serviciilor de
plată primește un instrument de plată, acesta ia în special
toate măsurile rezonabile pentru a garanta siguranța elementelor sale
de securitate personalizate. Obligațiile de diligență ale
utilizatorilor de servicii de plată nu împiedică utilizarea
oricărui instrument de plată și a oricăror servicii
autorizate în temeiul prezentei directive. Articolul 62
Obligațiile prestatorului de servicii de plată cu privire la
instrumentele de plată 1. Prestatorul serviciilor de
plată care emite un instrument de plată are următoarele
obligații: (a)
să se asigure că elementele de securitate
personalizate ale instrumentului de plată nu sunt accesibile altor
părți cu excepția utilizatorului serviciilor de plată care
are dreptul de utilizare a instrumentului de plată, fără a aduce
atingere obligațiilor utilizatorului serviciilor de plată
prevăzute la articolul 61; (b)
să nu trimită un instrument de plată
nesolicitat, cu excepția cazului în care instrumentul de plată
transmis deja utilizatorului serviciilor de plată trebuie înlocuit; (c)
să se asigure că în orice moment sunt
disponibile mijloace corespunzătoare care să permită
utilizatorului serviciilor de plată să facă o notificare în
temeiul articolului 61 alineatul (1) litera (b) sau să ceară
deblocarea în temeiul articolului 60 alineatul (4); la cerere, prestatorul de
servicii de plată furnizează utilizatorului serviciilor de plată
mijloacele de a dovedi, timp de 18 luni de la notificare, că a făcut
o astfel de notificare; (d)
să ofere plătitorului o opțiune de a
face o notificare în temeiul articolului 61 alineatul (1) litera (b), în mod
gratuit și să nu perceapă, eventual, decât costurile de
înlocuire atribuite în mod direct instrumentului de plată; (e)
să împiedice orice utilizare a instrumentului
de plată după ce a fost efectuată notificarea în temeiul
articolului 61 alineatul (1) litera (b). 2. Prestatorul de servicii de
plată suportă riscul aferent trimiterii unui instrument de plată
către un plătitor sau al trimiterii oricăror elemente de
securitate personalizate ale acestuia. Articolul 63
Notificarea operațiunilor de plată neautorizate sau executate
incorect 1. Utilizatorul serviciilor de
plată obține corectarea unei operațiuni din partea prestatorului
de servicii de plată care oferă servicii de cont numai dacă
semnalează fără întârzieri nejustificate prestatorului de
servicii de plată faptul că a constatat o operațiune de
plată neautorizată sau executată incorect care dă
naștere unei plângeri, inclusiv în conformitate cu articolul 80 și în
cel mult treisprezece luni de la data debitării, cu excepția
situațiilor în care, dacă este cazul, prestatorul de servicii de
plată nu și-a îndeplinit obligația de a furniza sau de a pune la
dispoziție informațiile legate de această operațiune de
plată, în conformitate cu titlul III. 2. În cazul în care este
implicat un prestator de servicii de plată terț, utilizatorul
serviciilor de plată trebuie, de asemenea, să obțină
rectificarea din partea prestatorului de servicii de plată care oferă
servicii de cont în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol,
fără a aduce atingere dispozițiilor de la articolul 65 alineatul
(2) și articolul 80 alineatul (1). Articolul 64
Probe privind autentificarea și executarea operațiunilor de
plată 1. Statele membre solicită
ca, în cazul în care un utilizator al serviciilor de plată neagă
faptul că a autorizat o operațiune de plată executată sau
susține că operațiunea de plată nu a fost corect executată,
este responsabilitatea prestatorului de servicii de plată și,
după caz, a prestatorului de servicii de plată terț, să
demonstreze că operațiunea de plată a fost autentificată,
înregistrată corect, introdusă în conturi și nu a fost
afectată de nici o defecțiune tehnică sau de alte deficiențe. În cazul în care operațiunea de plată a
fost inițiată prin intermediul unui prestator de servicii de
plată terț, acestuia din urmă îi revine sarcina de a face dovada
că operațiunea de plată nu a fost afectată de nici o
defecțiune tehnică sau de alte deficiențe legate de serviciile
de plată de care este responsabil. 2. În cazul în care un
utilizator al serviciilor de plată neagă faptul că a autorizat o
operațiune de plată executată, folosirea în sine a unui
instrument de plată înregistrat de prestatorul de servicii de plată,
inclusiv de prestatorul de servicii de plată terț, după caz, nu
este în mod necesar suficientă pentru a dovedi nici că
operațiunea de plată a fost autorizată de către plătitor,
nici că plătitorul a acționat în mod fraudulos sau nu a
respectat, intenționat sau din neglijență gravă, una sau
mai multe dintre obligațiile care îi revin în temeiul articolului 61. Articolul 65
Răspunderea prestatorului de servicii de plată pentru
operațiunile de plată neautorizate 1. Statele membre se asigură
că, fără a aduce atingere articolului 63, în cazul unei
operațiuni de plată neautorizate, prestatorul de servicii de
plată al plătitorului rambursează imediat plătitorului suma
aferentă operațiunii de plată neautorizate respective și,
dacă este cazul, readuce contul de plăți debitat la
situația în care s-ar fi aflat dacă operațiunea de plată
neautorizată nu s-ar fi efectuat. Acesta se asigură, de asemenea,
că data valutei creditării pentru contul de plăți al
plătitorului nu este ulterioară datei la care suma a fost
debitată. 2. În cazul în care este
implicat un prestator de servicii de plată terț, prestatorul de
servicii de plată care oferă servicii de cont rambursează suma
care face obiectul operațiunii de plată neautorizate și, după
caz, readuce contul de plăți debitat la situația în care s-ar fi
aflat dacă operațiunea de plată neautorizată nu ar fi avut
loc. Se poate aplica o compensație financiară din partea
prestatorului de servicii de plată terț către prestatorul de
servicii de plată care oferă servicii de cont. 3. Se poate stabili o
compensație financiară suplimentară în conformitate cu
legislația aplicabilă contractului încheiat între plătitor
și prestatorul de servicii de plată sau contractului încheiat între
plătitor și prestatorul de servicii de plată terț,
după caz. Articolul 66
Răspunderea plătitorului pentru operațiunile de plată
neautorizate 1. Prin derogare de la articolul
65, plătitorul poate fi obligat să suporte, până la un cuantum
de cel mult 50 EUR, pierderile legate de orice operațiuni de plată
neautorizate care rezultă din utilizarea unui instrument de plată
pierdut sau furat sau din deturnarea unui instrument de plată. Plătitorul suportă toate pierderile
legate de orice operațiuni de plată neautorizate dacă aceste
pierderi rezultă în urma fraudei sau a nerespectării,
intenționate sau din neglijență gravă, a uneia sau a mai
multor obligații prevăzute la articolului 61. În astfel de cazuri,
suma maximă menționată la alineatul (1) al prezentului articol
nu se aplică. Pentru plăți efectuate prin intermediul
comunicării la distanță, în cazul în care prestatorul de
servicii de plată nu solicită o autentificare strictă a
clienților, plătitorul nu suportă eventuale consecințe
financiare decât în cazul în care a acționat în mod fraudulos. În cazul în
care beneficiarul plății sau prestatorul de servicii de plată al
beneficiarului plății nu acceptă autentificarea strictă a
clienților, acesta rambursează prejudiciul financiar cauzat
prestatorului de servicii de plată al plătitorului. 2. După notificarea
realizată în conformitate cu articolul 61 alineatul (1) litera (b),
plătitorul nu suportă nicio consecință financiară care
rezultă din utilizarea unui instrument de plată pierdut, furat sau
deturnat , exceptând cazul în care a acționat în mod fraudulos. În cazul
în care prestatorul de servicii de plată nu pune la dispoziție
mijloacele adecvate care să permită notificarea în orice moment a
unui instrument de plată pierdut, furat sau deturnat, astfel cum se
prevede la articolul 62 alineatul (1) litera (c), plătitorul nu este
răspunzător pentru consecințele financiare care rezultă din
utilizarea unui astfel de instrument de plată, exceptând cazul în care a
acționat în mod fraudulos. Articolul 67
Rambursări ale unor operațiuni de plată inițiate de
către sau prin intermediul unui beneficiar al plății 1. Statele membre se
asigură că un plătitor are dreptul la o rambursare din partea
prestatorului de servicii de plată a unei operațiuni de plată
autorizate inițiate de către sau prin intermediul unui beneficiar al
plății care a fost deja executată, dacă sunt îndeplinite
următoarele condiții: (a)
autorizația nu specifica suma exactă a
operațiunii de plată la momentul în care a fost dată; (b)
suma operațiunii de plată a
depășit suma la care s-ar fi putut aștepta în mod rezonabil
plătitorul, luând în calcul profilul cheltuielilor anterioare,
condițiile din contractul cadru și circumstanțele relevante
pentru cazul respectiv. La cererea prestatorului de servicii de
plată, plătitorului îi revine sarcina de a dovedi că aceste
condiții sunt îndeplinite. Rambursarea constă în suma totală a
operațiunii de plată executate. Aceasta implică faptul că
data valutei creditării pentru contul de plăți al
plătitorului nu este ulterioară datei la care suma a fost
debitată. Pentru debitările directe, plătitorul
are un drept necondiționat de rambursare în termenul stabilit la articolul
68, cu excepția cazului în care beneficiarul plății a îndeplinit
deja obligațiile contractuale și serviciile au fost deja primite sau
mărfurile au fost deja consumate de către plătitor. La cererea
prestatorului de servicii de plată, beneficiarului plății îi
revine sarcina de a dovedi faptul că au fost îndeplinite condițiile
menționate la al treilea paragraf. 2. Cu toate acestea, în scopul
aplicării alineatului (1) primul paragraf litera (b), plătitorul nu
poate invoca motive legate de operațiuni de schimb valutar dacă s-a
aplicat cursul de schimb de referință convenit cu prestatorul
său de servicii de plată în conformitate cu articolul 38 alineatul (1)
litera (d) și cu articolul 45 alineatul (3) litera (b). 3. În contractul-cadru dintre
plătitor și prestatorul său de servicii de plată se poate
conveni ca plătitorul să nu aibă dreptul la nicio rambursare în
cazul în care și-a exprimat consimțământul de a executa operațiunea
de plată direct către prestatorul de servicii de plată și,
dacă este cazul, informațiile privind operațiunile de plată
viitoare au fost transmise sau au fost puse la dispoziția plătitorului
în forma convenită cu cel puțin patru săptămâni înainte de
data scadenței, de către prestatorul de servicii de plată sau de
către beneficiarul plății. Articolul 68
Cereri de rambursări ale unor operațiuni de plată
inițiate de către sau prin intermediul unui beneficiar al
plății 1. Statele membre se
asigură că plătitorul poate solicita rambursarea
prevăzută la articolul 67 pentru o operațiune de plată
autorizată inițiată de către sau prin intermediul unui
beneficiar al plății în termen de opt săptămâni de la data
la care fondurile au fost debitate. 2. În termen de 10 zile lucrătoare de la primirea cererii de
rambursare, prestatorul de servicii de plată fie rambursează întreaga
sumă a operațiunii de plată, fie justifică refuzul de a
rambursa suma, indicând organismele pe care plătitorul le poate sesiza în
conformitate cu articolele 88-91 în cazul în care nu acceptă
justificarea oferită. Dreptul prestatorului de servicii de plată de
a refuza rambursarea, în conformitate cu primul paragraf, nu se aplică în
cazul prevăzut la articolul 67 alineatul (1) al patrulea paragraf. CAPITOLUL 3
Executarea operațiunilor
de plată Secțiunea 1
Ordine de plată și sume transferate Articolul 69
Primirea ordinelor de plată 1. Statele membre se
asigură că momentul primirii reprezintă momentul în care ordinul
de plată inițiat direct de către plătitor sau în numele
său de către un prestator de servicii de plată terț sau
indirect de către sau prin intermediul unui beneficiar al plății
este primit de către prestatorul de servicii de plată al
plătitorului. În cazul în care momentul primirii nu este într-o zi
lucrătoare pentru prestatorul de servicii de plată al
plătitorului, ordinul de plată se consideră primit în
următoarea zi lucrătoare. Prestatorul de servicii de plată poate
stabili o oră limită aproape de sfârșitul zilei lucrătoare,
după care orice ordin de plată primit se consideră primit în
următoarea zi lucrătoare. 2. În cazul în care utilizatorul
serviciilor de plată care inițiază un ordin de plată
și prestatorul de servicii de plată convin ca executarea ordinului de
plată să înceapă într-o anumită zi, la sfârșitul unei
anumite perioade sau în ziua în care plătitorul a pus fonduri la
dispoziția prestatorului de servicii de plată, momentul primirii în
sensul articolului 74 este considerat ziua convenită. În cazul în care
ziua convenită nu este o zi lucrătoare pentru prestatorul de servicii
de plată, ordinul de plată primit este considerat primit în
următoarea zi lucrătoare. Articolul 70
Refuzul ordinelor de plată 1. În cazul în care prestatorul
de servicii de plată refuză executarea unui ordin de plată,
refuzul și, dacă este posibil, motivele refuzului, precum și
procedura de remediere a oricăror erori de fapt care au condus la refuz
sunt notificate utilizatorului serviciilor de plată, dacă acest lucru
nu este interzis prin alte dispoziții relevante ale legislației
Uniunii sau ale legislației naționale. Prestatorul de servicii de plată transmite
sau pune la dispoziție notificarea, în modul convenit, în cel mai scurt
timp și în orice caz în termenele specificate la articolul 74. Contractul-cadru poate include condiția ca
prestatorul de servicii de plată să poată percepe un comision
pentru această notificare în cazul în care refuzul este justificat în mod
obiectiv. 2. În cazul în care sunt
îndeplinite toate condițiile stabilite în contractul-cadru al
plătitorului, prestatorul de servicii de plată care oferă
servicii de cont plătitorului nu poate refuza executarea unui ordin de
plată autorizat, indiferent dacă ordinul de plată a fost
inițiat de un plătitor, în numele său de către un prestator
de servicii de plată terț sau de un sau prin intermediul unui
beneficiar al plății, dacă acest lucru nu este interzis prin
alte dispoziții relevante ale legislației Uniunii sau ale
legislației naționale. 3. În sensul articolelor 74
și 80, se consideră că un ordin de plată a cărui
executare a fost refuzată nu a fost primit. Articolul 71
Irevocabilitatea unui ordin de plată 1. Statele membre se
asigură că utilizatorul serviciilor de plată nu poate revoca un
ordin de plată după ce acesta a fost primit de către prestatorul
de servicii de plată al plătitorului, în lipsa unor dispoziții
contrare în prezentul articol. 2. În cazul în care
operațiunea de plată este inițiată de către un
prestator de servicii de plată terț în numele plătitorului sau
de către sau prin intermediul beneficiarului plății,
plătitorul nu poate revoca ordinul de plată după acordarea
consimțământului prestatorului de servicii de plată terț
pentru a iniția operațiunea de plată, după transmiterea
ordinului de plată sau după exprimarea consimțământului
pentru executarea operațiunii de plată către beneficiarul
plății. 3. Cu toate acestea, în cazul
unei debitări directe, fără a aduce atingere drepturilor de
rambursare, plătitorul poate revoca ordinul de plată cel târziu la
sfârșitul zilei lucrătoare care precede ziua convenită pentru
debitarea fondurilor. 4. În cazul menționat la
articolul 69 alineatul (2), utilizatorul serviciilor de plată poate revoca
un ordin de plată cel târziu până la sfârșitul zilei
lucrătoare care precede ziua convenită. 5. După limitele de timp
specificate la alineatele (1)-(4), ordinul de plată poate fi revocat numai
dacă utilizatorul serviciilor de plată și prestatorul de
servicii de plată relevant convin astfel. În cazul menționat la
alineatele (2) și (3), este nevoie de acordul beneficiarului
plății. În cazul în care se convine astfel în contractul-cadru,
prestatorul de servicii de plată relevant poate percepe un comision de
revocare. Articolul 72
Sume transferate și sume primite 1. Statele membre solicită
prestatorului (prestatorilor) de servicii de plată al (ai)
plătitorului, prestatorului (prestatorilor) de servicii de plată al
(ai) beneficiarului plății și tuturor intermediarilor
prestatorilor de servicii de plată să transfere întreaga sumă a
operațiunii de plată și să nu deducă niciun comision
din suma transferată. 2. Cu toate acestea,
beneficiarul plății și prestatorul de servicii de plată pot
conveni ca prestatorul de servicii de plată relevant să își
deducă comisioanele din suma transferată înainte de a credita
beneficiarul plății cu suma respectivă. În acest caz, valoarea
totală a operațiunii de plată și comisioanele sunt
specificate în mod separat în informațiile transmise beneficiarului
plății. 3. În cazul în care din suma
transferată sunt deduse alte comisioane decât cele prevăzute la
alineatul (2), prestatorul de servicii de plată al plătitorului se
asigură că beneficiarul plății primește suma
totală a operațiunii de plată inițiată de
plătitor. În cazurile în care operațiunea de plată este
inițiată de către sau prin intermediul beneficiarului
plății, prestatorul de servicii de plată se asigură că
beneficiarul plății primește suma totală a operațiunii
de plată. Secțiunea 2
Termenul de executare și data valutei Articolul 73
Domeniu de aplicare 1. Prezenta secțiune se
aplică: (a)
operațiunilor de plată în euro; (b)
operațiunilor naționale de plată
efectuate în moneda unui stat membru aflat în afara zonei euro; (c)
operațiunilor de plată care implică
numai o conversie monetară între euro și moneda oficială a unui
stat membru care nu aparține zonei euro, cu condiția ca respectiva
conversie monetară necesară să fie realizată în statul
membru care nu aparține zonei euro și, în cazul operațiunilor de
plată transfrontaliere, transferul transfrontalier să aibă loc
în euro. 2. Prezenta secțiune se
aplică altor operațiuni de plată, în afară de cazul în care
utilizatorul serviciilor de plată și prestatorul de servicii de
plată iau o decizie contrară în această privință,
excepție făcând articolul 78, de la care părțile nu
pot deroga. Cu toate acestea, când utilizatorul serviciilor de plată
și prestatorul de servicii de plată convin asupra unei perioade mai
lungi decât cea prevăzută la articolul 74, această perioadă
nu poate depăși, pentru operațiunile de plată în interiorul
Uniunii, patru zile lucrătoare de la momentul primirii prevăzut la
articolul 69. Articolul 74
Operațiunile de plată într-un cont de plăți 1. Statele membre solicită
prestatorului de servicii de plată al plătitorului să garanteze
că, după momentul primirii prevăzut la articolul 69, suma
operațiunii de plată este creditată în contul prestatorului de
servicii de plată al beneficiarului plății, cel târziu până
la sfârșitul următoarei zile lucrătoare. Aceste perioade pot fi
prelungite cu o zi lucrătoare pentru operațiunile de plată inițiate
pe suport de hârtie. 2. Statele membre solicită
prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății
să atribuie o dată a valutei și să pună la
dispoziție suma operațiunii de plată în contul de
plăți al beneficiarului plății după ce prestatorul de
servicii de plată a primit fondurile, în conformitate cu articolul 78. 3. Statele membre solicită
prestatorului de servicii de plată al beneficiarului plății
să transmită prestatorului de servicii de plată al
plătitorului un ordin de plată inițiat de către
beneficiarul plății sau prin intermediul acestuia în termenele
convenite între plătitor și prestatorul de servicii de plată, de
natură să permită plata, în ceea ce privește debitarea
directă, la data scadentă convenită. Articolul 75
Cazul în care beneficiarul plății nu este titular al unui cont de
plăți la prestatorul de servicii de plată În cazul în care
beneficiarul plății nu are un cont de plăți la prestatorul
de servicii de plăți, fondurile sunt puse la dispoziția
beneficiarului plății de către prestatorul de servicii de
plată care primește fondurile pentru beneficiarul plății în
termenul prevăzut la articolul 74. Articolul 76
Numerar plasat într-un cont de plăți În cazul în care
un consumator plasează numerar într-un cont de plăți deschis la
prestatorul de servicii de plată în moneda respectivului cont de
plăți, prestatorul de servicii de plată se asigură că
suma este disponibilă și că i se atribuie o dată a valutei
imediat după momentul primirii fondurilor. În cazul în care utilizatorul
serviciilor de plată nu este un consumator, suma devine disponibilă
și i se atribuie o dată a valutei cel târziu în următoarea zi
lucrătoare după primirea fondurilor. Articolul 77
Operațiuni de plată naționale Pentru
operațiunile de plată naționale, statele membre pot să
prevadă termene de executare a plăților mai scurte decât cele
stabilite în prezenta secțiune. Articolul 78
Data valutei și disponibilitatea fondurilor 1. Statele membre se
asigură că data valutei creditării contului de plăți
al beneficiarului plății nu este ulterioară zilei
lucrătoare în care suma care face obiectul operațiunii de plată
este creditată în contul prestatorului de servicii de plată al
beneficiarului plății. Prestatorul de servicii de plată al
beneficiarului plății se asigură că suma care face obiectul
operațiunii de plată se află la dispoziția beneficiarului
plății de îndată ce această sumă este creditată
în contul prestatorului de servicii de plată al beneficiarului
plății; acest lucru trebuie să se aplice și în cazul
plăților efectuate la nivelul unui singur prestator de servicii de
plată. 2. Statele membre se
asigură că data valutei debitării contului de plăți al
plătitorului nu este anterioară momentului în care suma care face
obiectul operațiunii de plată este debitată din contul respectiv. Secțiunea 3
Răspunderea Articolul 79
Coduri unice de identificare incorecte 1. În cazul în care un ordin de
plată este executat în conformitate cu codul unic de identificare, ordinul
de plată este considerat executat corect în ceea ce privește beneficiarul
plății specificat prin codul unic de identificare. 2. În cazul în care codul unic
de identificare furnizat de utilizatorul serviciilor de plată este
incorect, prestatorul de servicii de plată nu este considerat
răspunzător, în conformitate cu articolul 80, pentru neexecutarea sau
executarea defectuoasă a operațiunii de plată. 3. Cu toate acestea, prestatorul
de servicii de plată al plătitorului depune toate eforturile
rezonabile pentru a recupera fondurile implicate în operațiunea de
plată. 4. În cazul în care acest lucru
este convenit în contractul-cadru, prestatorul de servicii de plată poate
percepe utilizatorului serviciilor de plată un comision pentru
operațiunea de recuperare. 5. În cazul în care utilizatorul
serviciilor de plată furnizează informații suplimentare
față de cele prevăzute la articolul 38 alineatul (1) litera (a)
sau la articolul 45 alineatul (2) litera (b), prestatorul de servicii de
plată răspunde numai pentru executarea operațiunilor de
plată în conformitate cu codul unic de identificare furnizat de
utilizatorul serviciilor de plată. Articolul 80
Neexecutarea, executarea defectuoasă sau executarea cu întârziere 1. În cazul în care un ordin de
plată este inițiat direct de către plătitor, prestatorul de
servicii de plată este răspunzător față de
plătitor, fără a aduce atingere articolului 63, articolului 79
alineatele (2) și (3) și articolului 83, de executarea corectă a
operațiunii de plată, cu excepția cazului în care poate dovedi
plătitorului și, dacă este cazul, prestatorului serviciilor de
plată al beneficiarului plății că prestatorul serviciilor
de plată al beneficiarului plății a primit suma care face
obiectul operațiunii de plată în conformitate cu articolul 74
alineatul (1). În acest caz, prestatorul serviciilor de plată al beneficiarului
plății este răspunzător față de beneficiarul
plății de executarea corectă a operațiunii de plată. În cazul în care un ordin de plată este
inițiat de plătitor prin intermediul unui prestator de servicii de
plată terț, respectivul prestator de servicii de plată este
răspunzător față de plătitor, fără a aduce
atingere articolului 63, articolului 79 alineatele (2) și (3) și
articolului 83, pentru executarea corectă a operațiunii de
plată, cu excepția cazului în care poate dovedi plătitorului
și, dacă este cazul, prestatorului serviciilor de plată care
oferă servicii de cont al beneficiarului plății că
inițierea plăților a fost primită de către prestatorul
serviciilor de plată care oferă servicii de cont al beneficiarului
plății, în conformitate cu articolul 69. În acest caz, prestatorul
serviciilor de plată care oferă servicii de cont al beneficiarului
plății este răspunzător față de plătitor
pentru executarea corectă a operațiunii de plată. În cazul în care prestatorul de servicii de
plată al plătitorului sau un prestator de servicii de plată
terț este ținut să răspundă în conformitate cu primul
sau al doilea paragraf, prestatorul de servicii de plată relevant
rambursează fără întârziere plătitorului valoarea
operațiunii de plată neexecutate sau executate în mod defectuos,
și, după caz, readuce contul de plăți debitat la starea în
care s-ar fi aflat dacă operațiunea de plată defectuoasă nu
ar fi avut loc. Data valutei creditării contului de plăți al
plătitorului nu poate fi ulterioară datei la care suma a fost
debitată. În cazul în care o operațiune de plată
este executată cu întârziere, plătitorul poate decide ca suma să
aibă ca dată a valutei în contul de plăți al beneficiarului
plății cel târziu data la care suma ar fi avut data valutei în caz de
executare corectă. În cazul în care prestatorul de servicii de
plată al beneficiarului plății este ținut să
răspundă în conformitate cu primul paragraf, acesta pune imediat la
dispoziția beneficiarului plății suma care face obiectul
operațiunii de plată și, dacă este cazul, creditează
suma corespunzătoare în contul de plăți al acestuia. Suma are ca
dată a valutei cel târziu data la care suma ar fi avut data valutei în caz
de executare corectă. În cazul unei operațiuni de plată
neexecutate sau executate în mod defectuos în care ordinul de plată este
inițiat de plătitor, prestatorul de servicii de plată depune, la
cerere, eforturi imediate, indiferent de răspunderea sa în conformitate cu
prezentul alineat, pentru a identifica și a urmări operațiunea
de plată și informează plătitorul cu privire la rezultate.
Acest demers trebuie să fie gratuit pentru plătitor. 2. În cazul în care un ordin de
plată este inițiat de beneficiarul plății sau prin
intermediul acestuia, prestatorul de servicii de plată este
răspunzător în fața beneficiarului plății,
fără a aduce atingere articolului 63, articolului 79 alineatele (2)
și (3) și articolului 83, pentru transmiterea corectă a
ordinului de plată către prestatorul de servicii de plată al
plătitorului în conformitate cu articolul 74 alineatul (3). În cazul în
care prestatorul de servicii de plată al beneficiarului plății
este răspunzător în conformitate cu prezentul paragraf, acesta
retransmite imediat ordinul de plată în cauză către prestatorul
de servicii de plată al plătitorului. În cazul transmiterii cu
întârziere a ordinului de plată, suma are ca dată a valutei în contul
de plăți al beneficiarului plății cel târziu data la care
suma ar fi avut data valutei în caz de executare corectă. În plus, prestatorul de servicii de plată al
beneficiarului plății este răspunzător în fața
acestuia, fără a aduce atingere articolului 63, articolului 79
alineatele (2) și (3) și articolului 83, pentru efectuarea
operațiunii de plată în conformitate cu obligațiile sale
prevăzute la articolul 78. În cazul în care prestatorul de servicii de
plată al beneficiarului plății este răspunzător în
conformitate cu prezentul paragraf, acesta garantează punerea la
dispoziția beneficiarului plății a sumei care face obiectul
operațiunii de plată, imediat după ce această sumă
este creditată în contul de plăți al prestatorului de servicii
de plată al beneficiarului plății. Suma are ca dată a
valutei în contul de plăți al beneficiarului plății cel
târziu data la care suma ar fi avut data valutei în caz de executare
corectă. În cazul unei operațiuni de plată
neexecutate sau executate în mod defectuos pentru care prestatorul de servicii
de plată al beneficiarului plății nu este răspunzător
în conformitate cu primul și al doilea paragraf, prestatorul de servicii
de plată al plătitorului este răspunzător față de
plătitor. În cazul în care prestatorul de servicii de plată al
plătitorului are o asemenea răspundere, acesta rambursează
plătitorului, în mod corespunzător și fără întârzieri
nejustificate, suma care face obiectul operațiunii de plată
neexecutate sau executate în mod defectuos și readuce contul de
plăți debitat la starea în care s-ar fi aflat dacă
operațiunea de plată defectuoasă nu ar fi avut loc. Data valutei
creditării contului de plăți al plătitorului nu poate fi
ulterioară datei la care suma a fost debitată. În cazul unei operațiuni de plată
executate cu întârziere, plătitorul poate decide ca suma să aibă
ca dată a valutei în contul de plăți al beneficiarului
plății cel târziu data la care suma ar fi avut data valutei în caz de
executare corectă. În cazul unei operațiuni de plată
neexecutate sau executate în mod defectuos în care ordinul de plată este
inițiat de beneficiarului plății sau prin intermediul acestuia,
prestatorul de servicii de plată depune, la cerere, eforturi imediate,
indiferent de răspunderea sa în conformitate cu prezentul alineat, pentru
a identifica și a urmări operațiunea de plată și
informează beneficiarul plății cu privire la rezultate. Acest
demers trebuie să fie gratuit pentru beneficiarul plății. 3. În plus, prestatorii de
servicii de plată trebuie să fie răspunzători în fața
utilizatorilor serviciilor de plată pentru toate tarifele de care sunt
responsabili, inclusiv pentru eventualele dobânzi aplicate utilizatorului serviciilor
de plată, ca urmare a neexecutării sau a executării în mod
defectuos (inclusiv cu întârziere) a operațiunii de plată. Articolul 81
Compensații financiare suplimentare Orice
compensație financiară suplimentară față de cea
prevăzută în prezenta secțiune poate fi stabilită în
conformitate cu legea aplicabilă contractului încheiat între utilizatorul
serviciilor de plată și prestatorul de servicii de plată. Articolul 82
Dreptul la recurs 1. În cazul în care
răspunderea unui prestator de servicii de plată în conformitate cu
articolul 80 i se poate imputa unui alt prestator de servicii de plată sau
unui intermediar, prestatorul de servicii de plată sau intermediarul
respectiv compensează primul prestator de servicii de plată pentru
toate pierderile survenite sau sumele achitate în temeiul articolului 80.
Această compensație se aplică și în cazul în care oricare
dintre prestatorii de servicii de plată nu utilizează reguli stricte
de autentificare a clienților. 2. O compensație
financiară suplimentară se poate stabili în conformitate cu
acordurile încheiate între prestatorii de servicii de plată și/sau
intermediari și cu legislația aplicabilă acordului încheiat
între aceștia. Articolul 83
Lipsa răspunderii Răspunderea
prevăzută în capitolele 2 și 3 nu se aplică
împrejurărilor anormale și neprevăzute, aflate în afara
controlului persoanei care le invocă, ale căror consecințe nu ar
fi putut să fie evitate în pofida tuturor eforturilor în acest sens sau în
cazul în care un prestator de servicii de plată este obligat să
respecte alte dispoziții legale prevăzute în legislația
națională sau în legislația Uniunii. CAPITOLUL 4
Protecția datelor Articolul 84
Protecția datelor Orice prelucrare a
datelor cu caracter personal în sensul prezentei directive se realizează
în conformitate cu Directiva 95/46/CE, cu normele naționale care transpun
Directiva 95/46/CE și cu Regulamentul (CE) nr. 45/2001. CAPITOLUL 5
Aspecte operaționale, securitate și autentificare Articolul 85
Cerințe de securitate și notificarea incidentelor 1. Prestatorii serviciilor de
plată se supun dispozițiilor Directivei [Directiva privind
securitatea rețelelor și a informației] [OP: a se introduce
numărul directivei, odată ce a fost adoptată] și în special
cerințelor privind gestionarea riscurilor și raportarea incidentelor
de la articolele 14 și 15 din directiva respectivă. 2. Autoritatea desemnată în
temeiul articolului 6 alineatul (1) din Directiva [Directiva privind
securitatea rețelelor și a informației] [OP: a se introduce
numărul directivei, odată ce a fost adoptată] informează
fără întârzieri nejustificate autoritatea competentă din statul
membru de origine și ABE cu privire la notificările incidentelor în
materie de securitate a rețelelor și a informației primite de la
prestatorii de servicii de plată. 3. După primirea unei
notificări, ABE informează, dacă este cazul,
autoritățile competente din celelalte state membre. 4. Pe lângă
dispozițiile articolului 14 alineatul (4) din Directiva [Directiva privind
securitatea rețelelor și a informației] [OP: a se introduce
numărul directivei, odată ce a fost adoptată], în cazul în care
incidentul de securitate ar putea avea un impact asupra intereselor financiare
ale utilizatorilor de servicii de plată ai prestatorului de servicii de
plată, acesta informează fără întârzieri nejustificate
utilizatorii serviciilor sale de plată cu privire la incident și cu
privire la eventualele măsuri de atenuare pe care le pot lua pentru a
atenua efectele negative ale acestuia. Articolul 86
Punere în aplicare și raportare 1. Statele membre se
asigură că prestatorii de servicii de plată oferă anual
autorității desemnate în temeiul articolului 6 alineatul (1) din
Directiva [Directiva privind securitatea rețelelor și a
informației] [OP: a se introduce numărul directivei, odată ce a
fost adoptată] informații actualizate cu privire la evaluarea
riscurilor operaționale și de securitate asociate serviciilor de
plată pe care le oferă și la gradul de adecvare al
măsurilor de atenuare și al mecanismelor de control utilizate ca
răspuns la aceste riscuri. Autoritatea desemnată în temeiul
articolului 6 alineatul (1) din Directiva [Directiva privind securitatea
rețelelor și a informației] [OP: a se introduce numărul
directivei, odată ce a fost adoptată] transmite, fără
întârzieri nejustificate, o copie a acestor informații
autorității competente din statul membru de origine. 2. Fără a aduce
atingere articolelor 14 și 15 din Directiva [Directiva privind securitatea
rețelelor și a informației] [OP: a se introduce numărul
directivei, odată ce a fost adoptată], ABE elaborează, în
cooperare strânsă cu BCE, orientări cu privire la stabilirea, punerea
în aplicare și monitorizarea măsurilor de securitate, inclusiv a
proceselor de certificare, dacă este cazul. ABE ia în considerare, printre
altele, standardele și/sau specificațiile publicate de Comisie în
temeiul articolului 16 alineatul (2) din Directiva [Directiva privind
securitatea rețelelor și a informației] [OP: a se introduce
numărul directivei, odată ce a fost adoptată]. 3. În cooperare strânsă cu
BCE, ABE revizuiește orientările în mod regulat, cel puțin o
dată la doi ani. 4. Fără a aduce
atingere articolelor 14 și 15 din Directiva [Directiva privind securitatea
rețelelor și a informației] [OP: a se introduce numărul
directivei, odată ce a fost adoptată], ABE emite orientări care
să faciliteze sarcina prestatorilor de servicii de plată de a defini
incidentele majore și a preciza circumstanțele în care o
instituție de plată este obligată să notifice un incident
de securitate. Orientările respective se emit până la (a se insera
data — doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive). Articolul 87
Autentificarea 1. Statele membre se
asigură că un prestator de servicii de plată aplică reguli
stricte de autentificare clienților atunci când plătitorul inițiază
o operațiune de plată electronică, cu excepția cazului în
care orientările ABE permit derogări specifice bazate pe riscul
aferent serviciului de plată furnizat. Această regulă se
aplică, de asemenea, unui prestator de servicii de plată terț
atunci când inițiază o operațiune de plată în numele
plătitorului. Prestatorul serviciilor de plată care oferă
servicii de cont permite prestatorului de servicii de plată terț
să se bazeze pe metodele de autentificare ale primului, atunci când acesta
din urmă acționează în numele utilizatorului serviciilor de
plată. 2. În cazul în care un prestator
de servicii de plată oferă serviciile menționate în anexa I
punctul 7, acesta transmite autentificarea prestatorului serviciilor de
plată care oferă servicii de cont al titularului contului. 3. În cooperare strânsă cu
BCE, ABE emite orientări adresate prestatorilor de servicii de plată
prevăzuți la articolul 1 alineatul (1) din prezenta directivă,
în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, referitoare
la metodele cele mai avansate de autentificare a clienților și la
orice derogare de la utilizarea unor reguli stricte de autentificare a
clienților. Orientările respective se emit până la (a se insera
data – doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive)
și se actualizează periodic, după caz. CAPITOLUL 6
Proceduri extrajudiciare de reclamații și de
reparație în vederea soluționării litigiilor Secțiunea 1
Proceduri de reclamații Articolul 88
Reclamațiile 1. Statele membre se
asigură că sunt instituite proceduri adecvate care să
permită utilizatorilor serviciilor de plată și altor
părți interesate, inclusiv asociațiilor de consumatori, să
depună reclamații la autoritățile competente cu privire la
presupusele încălcări, de către prestatorii de servicii de
plată, ale prezentei directive. 2. Dacă este cazul și
fără a aduce atingere dreptului de a deferi o cauză
justiției în conformitate cu dreptul național procedural,
răspunsul autorităților competente informează reclamantul
despre existența procedurilor de reclamație și reparație
extrajudiciară instituite în conformitate cu articolul 91. Articolul 89
Autoritățile competente 1. Statele membre
desemnează autoritățile competente care să asigure și
să monitorizeze respectarea efectivă a prezentei directive.
Autoritățile competente adoptă toate măsurile necesare
pentru a asigura respectarea directivei. Autoritățile competente sunt
independente de prestatorii de servicii de plată. Acestea sunt
autorități competente în sensul articolului 4 alineatul (2) din
Regulamentul (UE) nr. 1039/2010. 2. Autoritățile
menționate la alineatul (1) dispun de toate competențele necesare
pentru îndeplinirea atribuțiilor ce le revin. În cazul în care mai multe
autorități competente sunt împuternicite să asigure și
să monitorizeze respectarea efectivă a prezentei directive, statele
membre se asigură că aceste autorități colaborează
îndeaproape pentru a-și putea îndeplini eficient atribuțiile. 3. În cazul în care se
constată sau se suspectează încălcarea dispozițiilor de drept
național adoptate în conformitate cu titlurile III și IV,
autoritățile competente menționate la prezentul articol
alineatul (1) sunt cele din statul membru de origine al prestatorului de
servicii de plată, cu excepția agenților sau sucursalelor care acționează
în conformitate cu dreptul de stabilire, pentru care autoritățile
competente sunt cele ale statului membru gazdă. 4. Statele membre
informează Comisia cu privire la autoritățile competente
desemnate menționate la alineatul (1) cel târziu până la [… un an de
la intrarea în vigoare a prezentei directive]. Acestea informează Comisia
în legătură cu orice separare a funcțiilor ce le revin acestor
autorități. De asemenea, statele membre notifică imediat
Comisiei orice modificare ulterioară privind desemnarea și
competențele acestor autorități. Secțiunea 2
Proceduri extrajudiciare de reparație și sancțiuni Articolul 90
Soluționarea pe plan intern a litigiilor 1. Statele membre se
asigură că prestatorii de servicii de plată instituie proceduri
de soluționare a reclamațiilor consumatorilor care să fie
adecvate și eficace pentru soluționarea reclamațiilor primite de
la utilizatorii serviciilor de plată în ceea ce privește drepturile
și obligațiile ce decurg din prezenta directivă. 2. Statele membre solicită
prestatorilor de servicii de plată să depună toate eforturile
pentru a răspunde în scris la reclamațiile utilizatorilor serviciilor
de plată, abordând toate punctele aduse în discuție, într-un interval
de timp corespunzător și cel târziu în termen de 15 zile
lucrătoare. În situații excepționale, în cazul în care
răspunsul nu poate fi dat în termen de 15 zile lucrătoare din
motive independente de voința prestatorului de servicii de plată,
aceasta este obligat să transmită un răspuns provizoriu, care
să indice în mod clar motivele pentru care răspunsul la
reclamație va ajunge cu întârziere și să precizeze termenul în
care consumatorul va primi răspunsul definitiv. Acest al doilea termen nu
poate depăși, în niciun caz, o perioadă suplimentară de 30
de zile lucrătoare. 3. Prestatorul serviciilor de
plată informează utilizatorul serviciilor de plată cu privire la
entitățile extrajudiciare de reparație care au competența
de a soluționa litigiile privind drepturile și obligațiile ce
decurg din prezenta directivă. 4. Informațiile
menționate la alineatul (2) trebuie înscrise într-un mod simplu, direct,
vizibil și permanent accesibil pe site-ul internet al prestatorului de
servicii de plată, în cazul în care acesta există, în termenii
și condițiile generale ale contractului dintre prestatorul
serviciilor de plată și utilizatorul serviciilor de plată
și în facturile și chitanțele aferente acestor contracte.
Acestea precizează în ce mod pot fi obținute informații
suplimentare privind entitatea extrajudiciară de reparație
competentă și modul în care se poate recurge la respectiva entitate. Articolul 91
Reparații extrajudiciare 1. Statele membre se
asigură că sunt instituite proceduri extrajudiciare adecvate și
eficace de reclamație și reparație în vederea
soluționării litigiilor dintre utilizatorii serviciilor de plată
și prestatorii de servicii de plată în legătură cu
drepturile și obligațiile ce decurg din prezenta directivă, în
conformitate cu legislația internă și cu legislația Uniunii
relevante, recurgându-se, dacă este cazul, la organismele existente.
Statele membre se asigură că aceste proceduri sunt aplicabile
prestatorilor de servicii de plată și că acoperă, de
asemenea, activitățile reprezentanților desemnați. 2. Statele membre solicită
organismelor menționate la alineatul (1) să coopereze pentru
soluționarea litigiilor transfrontaliere privind drepturile și
obligațiile ce decurg din prezenta directivă. Articolul 92
Sancțiuni 1. Statele membre se
asigură că prestatorii de servicii de plată și prestatorii
de servicii de plată terți pot fi trași la răspundere
pentru încălcările dispozițiilor naționale adoptate în
temeiul prezentei directive. 2. Fără a aduce
atingere dreptului statelor membre de a impune sancțiuni penale, statele
membre se asigură că autoritățile competente pot adopta
măsuri administrative adecvate și pot impune sancțiuni
administrative în cazul în care prestatorii de servicii de plată și
prestatorii de servicii de plată terți menționați la
alineatul (1) încalcă dispozițiile naționale, adoptate în momentul
transpunerii prezentei directive, și se asigură, de asemenea, că
acestea sunt aplicate. Măsurile și sancțiunile respective
trebuie să fie eficace, proporționale și disuasive. TITLUL V
ACTE DELEGATE Articolul 93
Acte delegate Comisia
este împuternicită să adopte acte delegate, conform articolului 94,
în ceea ce privește: (a)
adaptarea trimiterii la Recomandarea 2003/361/CE de
la articolul 4 alineatul (29) din prezenta directivă, în cazul în care
recomandarea respectivă se modifică; (b)
actualizarea sumelor prevăzute la articolul 27
alineatul (1) și la articolul 66 alineatul (1), pentru a ține seama
de inflație și de evoluțiile semnificative ale pieței. Articolul 94
Exercitarea competențelor delegate 1. Competența de a adopta
acte delegate i se conferă Comisiei în condițiile prevăzute la
prezentul articol. 2. Delegarea de competențe
menționată la articolul 93 i se conferă Comisiei pentru o
perioadă nedeterminată care începe la [a se insera data – data
intrării în vigoare a actului legislativ]. 3. Delegarea de competențe
menționată la articolul 93 poate fi revocată oricând de
Parlamentul European sau de Consiliu. O decizie de revocare pune capăt
delegării de competențe prevăzute în decizia respectivă.
Decizia produce efecte din ziua care urmează datei publicării acesteia
în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau la o dată
ulterioară menționată în decizie. Decizia nu aduce atingere
valabilității niciunuia dintre actele delegate deja în vigoare. 4. De îndată ce adoptă
un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European
și Consiliului. 5. Un act delegat adoptat în
temeiul articolului 93 intră în vigoare numai în cazul în care nici
Parlamentul European și nici Consiliul nu au formulat obiecțiuni în
termen de două luni de la notificarea acestuia către Parlamentul
European și Consiliu sau în cazul în care, înaintea expirării
termenului respectiv, Parlamentul European și Consiliul au informat
Comisia că nu vor formula obiecțiuni. Respectivul termen se
prelungește cu două luni la inițiativa Parlamentului European
sau a Consiliului. TITLUL VI
DISPOZIȚII
FINALE Articolul 95
Armonizarea deplină 1. Fără a aduce
atingere articolului 31 alineatul (2), articolului 34, articolului 35 alineatul
(2), articolului 48 alineatul (6), articolului 50 alineatul (3), articolului 51
alineatul (3), articolului 54 alineatul (2), articolului 56 alineatul
(2) și articolelor 77 și 96, în măsura în care prezenta
directivă conține dispoziții armonizate, statele membre nu
mențin și nici nu introduc alte dispoziții decât cele
prevăzute în prezenta directivă. 2. În cazul în care un stat
membru recurge la oricare dintre opțiunile la care se face trimitere la
alineatul (1), acesta informează Comisia despre acest lucru, precum
și despre orice modificări ulterioare. Comisia pune informațiile
la dispoziția publicului pe un site web sau printr-o altă modalitate
ușor accesibilă. 3. Statele membre se
asigură că prestatorii de servicii de plată nu derogă, în
detrimentul utilizatorilor serviciilor de plată, de la dispozițiile
normelor de drept intern care pun în aplicare dispozițiile prezentei
directive sau care corespund acestora, cu excepția cazului în care o
astfel de derogare este prevăzută în mod expres în prezenta
directivă. Cu toate acestea,
prestatorii de servicii de plată pot decide să acorde condiții
mai favorabile utilizatorilor serviciilor de plată. Articolul 96
Clauza de revizuire Comisia
prezintă Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și
Social European și Băncii Centrale Europene, în termen de cinci ani
de la intrarea în vigoare a prezentei directive, un raport privind aplicarea
și impactul acesteia, în special în ceea ce privește oportunitatea
și impactul normelor privind tarifele prevăzute la articolul 55
alineatele (3) și (4). Articolul 97
Dispoziție tranzitorie 1. Statele membre permit
persoanelor juridice care au început, înainte de [OP: a se introduce data
finală a transpunerii], să desfășoare
activități în calitate de instituție de plată în
conformitate cu dispozițiile de drept intern de transpunere a Directivei 2007/64/CE,
să continue aceste activități în conformitate cu cerințele
prevăzute în Directiva 2007/64/CE, fără să fie obligate
să solicite o autorizație în conformitate cu articolul 5 din prezenta
directivă sau să se conformeze celorlalte dispoziții stabilite
sau menționate în titlul II din prezenta directivă până la [OP:
a se introduce data finală a transpunerii + 6 luni]. Statele membre impun persoanelor juridice
menționate la primul paragraf să prezinte toate informațiile
pertinente autorităților competente, pentru a le permite acestora din
urmă să determine până la [OP: a se introduce data
finală a transpunerii + 6 luni] dacă respectivele persoane
juridice îndeplinesc cerințele prevăzute în prezenta directivă
și, în caz contrar, ce măsuri trebuie luate pentru a se asigura
conformitatea sau dacă este necesară o retragere a autorizației. Persoanele juridice menționate la primul
paragraf care, după verificarea de către autoritățile
competente, îndeplinesc cerințele prevăzute în titlul II din prezenta
directivă, primesc autorizația și sunt înscrise în registrul
statului membru de origine și în registrul ABE, prevăzute la
articolele 13 și 14 din prezenta directivă. În cazul în care aceste
persoane juridice nu îndeplinesc cerințele stabilite în titlul II din
prezenta directivă până la [OP: a se introduce data finală a
transpunerii + 6 luni], acestora li se interzice, în conformitate cu
articolul 30 din prezenta directivă, să furnizeze servicii de
plată. 2. Statele membre pot prevedea
ca persoanelor juridice menționate la alineatul (1) primul paragraf din
prezentul articol să li se acorde automat autorizații și să
fie înscriși în registrul național al statului membru de origine
și în registrul ABE, prevăzute la articolele 13 și 14, în cazul
în care autoritățile competente dețin deja dovada
respectării cerințelor stabilite la articolele 5 și 10.
Autoritățile competente informează entitățile în
cauză înainte ca autorizația să fie acordată. 3. Statele membre permit
persoanelor fizice sau juridice care au început, înainte de [OP: a se
introduce data finală a transpunerii], să desfășoare
activități în calitate de instituții de plată în sensul
prezentei directive și cărora li s-a acordat o derogare în temeiul
articolului 26 din Directiva 2007/64/CE, să continue aceste activități
în statul membru în cauză în conformitate cu Directiva 2007/64/CE,
până la [OP: a se introduce data finală a transpunerii + 12 luni]
fără a fi obligate să solicite o autorizare în temeiul
articolului 5 sau al articolului 27 din prezenta directivă ori să se
conformeze celorlalte dispoziții stabilite sau menționate în titlul
II din prezenta directivă. Persoanelor care nu au primit autorizația
sau cărora nu li s-a acordat o derogare în acest termen în temeiul
prezentei directive li se interzice să presteze servicii de plată în
conformitate cu articolul 30 din prezenta directivă. Articolul 98
Modificări ale Directivei 2002/65/CE La articolul 4 din
Directiva 2002/65/CE, alineatul (5) se înlocuiește cu următorul text: „5. În cazul în care se aplică și Directiva
[OP: a se introduce numărul prezentei directive] a Parlamentului European
și a Consiliului*, dispozițiile în materie de informare
prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din prezenta directivă, cu
excepția celor prevăzute la punctul 2 literele (c)-(g), la punctul 3
literele (a), (d) și (e) și la punctul 4 litera (b), se înlocuiesc cu
articolele 37, 38, 44 și 45 din respectiva directivă.” * Directiva... a Parlamentului European și a
Consiliului din [a se introduce titlul complet], (JO L...). Articolul 99
Modificarea Directivei 2013/36/UE În anexa I la
Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului[50], punctul 4 se înlocuiește
cu următorul text: „(4) Servicii de plată,
astfel cum sunt definite la articolul 4 alineatul (3) din Directiva 2014/XX/UE
a Parlamentului European și a Consiliului* [OP: a se introduce
denumirea și numărul prezentei directive, odată ce a fost
adoptată].” * Directiva... a Parlamentului European
și a Consiliului din… Articolul 100
Modificări ale Directivei 2009/110/CE La articolul 18 din Directiva 2009/110/CE se
adaugă alineatul (4), cu următorul text: „4. Statele membre permit instituțiilor emitente de
monedă electronică care, înainte de adoptarea Directivei [OP: a se
introduce numărul prezentei directive] a Parlamentului European și a
Consiliului*, au demarat activități în conformitate cu prezenta
directivă și cu Directiva 2007/64/CE în statul membru în care se
află sediul lor social, să continue activitățile respective
în acel stat membru sau într-un alt stat membru, fără să fie
obligate să solicite o autorizație în conformitate cu articolul 3 din
prezenta directivă sau să se conformeze altor cerințe stabilite
sau menționate în titlul II din prezenta directivă până la [OP:
a se introduce data finală a transpunerii + 6 luni]. Statele membre solicită persoanelor juridice
menționate la primul paragraf să prezinte toate informațiile
pertinente autorităților competente, pentru a le permite acestora din
urmă să determine, până la [OP: a se introduce data
definitivă a transpunerii + 6 luni], dacă respectivele persoane
juridice îndeplinesc cerințele prevăzute în titlul II din prezenta
directivă și, în caz contrar, ce măsuri trebuie luate pentru a
se asigura conformitatea sau dacă este necesară o retragere a
autorizației. Persoanele juridice menționate la primul paragraf
care, în urma verificării realizate de către autoritățile
competente, îndeplinesc cerințele prevăzute în titlul II din prezenta
directivă primesc autorizația și sunt înscrise în registru. În
cazul în care aceste persoane juridice nu îndeplinesc cerințele stabilite
în titlul II din prezenta directivă până la [OP: a se introduce data
finală a transpunerii + 6 luni], li se interzice emiterea de monedă
electronică.” * Directiva... a Parlamentului European și a
Consiliului din [a se introduce titlul complet], (JO L...). ** Articolul 101
Abrogare Directiva 2007/64/CE
se abrogă cu efect din [OP: a se introduce data – ziua următoare
datei menționate la articolul 102 alineatul (2) primul paragraf]. Orice trimitere la
directiva abrogată se înțelege ca trimitere la prezenta
directivă și se citește în conformitate cu tabelul de
corespondență din anexa II. Articolul 102
Transpunere 1. Statele membre adoptă
și publică cel târziu până la [doi ani de la data
adoptării] actele cu putere de lege și actele administrative
necesare pentru a se conforma prezentei directive. Acestea comunică
Comisiei textul acestor acte. 2. Statele membre aplică
aceste acte începând cu […]. Atunci când statele membre adoptă aceste
acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt
însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale.
Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri. 3. Statele membre comunică
Comisiei textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le
adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă. Articolul 103 Prezenta
directivă întră în vigoare în a douăzecea zi de la data
publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Articolul 104 Prezenta directivă se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, Pentru Parlamentul European Pentru
Consiliu Președintele Președintele ANEXA I
SERVICII DE PLATĂ
(DEFINIȚIA 3 DE LA ARTICOLUL 4) 1. Servicii care permit plasarea
de numerar într-un cont de plăți, precum și toate
operațiunile necesare pentru funcționarea unui cont de
plăți. 2. Servicii care permit
retrageri de numerar dintr-un cont de plăți, precum și toate
operațiunile necesare pentru funcționarea unui cont de
plăți. 3. Executarea de operațiuni
de plată, inclusiv transferul de fonduri într-un cont de plăți
deschis la prestatorul serviciilor de plată al utilizatorului sau la un
alt prestator de servicii de plată: (a)
realizarea de debitări directe, inclusiv
debitări directe singulare; (b)
executarea operațiunilor de plată
printr-un card de plată sau un dispozitiv asemănător; (c)
executarea transferurilor credit, inclusiv a
ordinelor de plată programată. 4. Executarea de operațiuni
de plată în cazul în care fondurile sunt acoperite printr-o linie de
credit pentru un utilizator al serviciilor de plată: (a)
realizarea de debitări directe, inclusiv
debitări directe singulare; (b)
executarea operațiunilor de plată
printr-un card de plată sau un dispozitiv asemănător; (c)
executarea transferurilor credit, inclusiv a
ordinelor de plată programată. 5. Emiterea de instrumente de
plată și/sau dobândirea de operațiuni de plată. 6. Remiterea de bani. 7. Servicii bazate pe accesul la
conturi de plăți furnizate de un prestator de servicii de plată
care nu este prestatorul de servicii de plată care oferă servicii de
cont, sub formă de: (a)
servicii de inițiere a plăților; (b)
servicii de informare privind conturile. ANEXA II
TABEL DE
CORESPONDENȚĂ Prezenta directivă || Directiva 2007/64/CE || Articolul 1 alineatul (1) || Articolul 1 alineatul (1) || Articolul 1 alineatul (2) || Articolul 1 alineatul (2) || Articolul 2 alineatul (1) || Articolul 2 alineatul (1) || Articolul 2 alineatul (2) || Articolul 2 alineatul (2) || Articolul 2 alineatul (3) || Articolul 2 alineatul (3) || Articolul 3 o) eliminat || Articolul 3 || Articolul 4 Definiții adăugate || Articolul 4 || || || Articolul 5 — Norme adăugate pentru cererile de autorizare || Articolul 5 Articolul 6 || Articolul 6 || Articolul 7 alineatul (1) || Articolul 7 alineatul (1) || Articolul 7 alineatul (2) || Articolul 7 alineatul (2) || Articolul 7 alineatul (3) || Articolul 7 alineatul (3) || Articolul 8 alineatul (1) || Articolul 8 alineatul (1) || Articolul 8 alineatul (2) || Articolul 8 alineatul (2) || Articolul 8 alineatul (3) || Articolul 8 alineatul (3) || Articolul 9 alineatul (1) || Articolul 9 alineatul (1) || || || Articolul 9 alineatul (2) Articolul 9 alineatele (3) și (4) eliminate || Articolul 9 alineatul (2) Articolul 10 alineatul (1) || Articolul 10 alineatul (1) || Articolul 10 alineatul (2) || Articolul 10 alineatul (2) || Articolul 10 alineatul (3) || Articolul 10 alineatul (3) || Articolul 10 alineatul (4) || Articolul 10 alineatul (4) || Articolul 10 alineatul (5) || Articolul 10 alineatul (5) || Articolul 10 alineatul (6) || Articolul 10 alineatul (6) || Articolul 10 alineatul (7) || Articolul 10 alineatul (7) || Articolul 10 alineatul (8) || Articolul 10 alineatul (8) || Articolul 10 alineatul (9) || Articolul 10 alineatul (9) || Articolul 11 || Articolul 11 || Articolul 12 alineatul (1) || Articolul 12 alineatul (1) || Articolul 12 alineatul (2) || Articolul 12 alineatul (2) || Articolul 12 alineatul (3) || Articolul 12 alineatul (3) || Articolul 13 || Articolul 13 || Articolul 14 alineatul (1) || || Articolul 14 alineatul (2) || || Articolul 14 alineatul (3) || || Articolul 14 alineatul (4) || || Articolul 15 || Articolul 14 || Articolul 16 alineatul (1) || Articolul 15 alineatul (1) || Articolul 16 alineatul (2) || Articolul 15 alineatul (2) || Articolul 16 alineatul (3) || Articolul 15 alineatul (3) || Articolul 16 alineatul (4) || Articolul 15 alineatul (4) || Articolul 17 alineatul (1) || Articolul 16 alineatul (1) || Articolul 17 alineatul (2) || Articolul 16 alineatul (2) || Articolul 17 alineatul (3) || || Articolul 17 alineatul (4) || Articolul 16 alineatul (3) || Articolul 17 alineatul (5) || Articolul 16 alineatul (4) || Articolul 17 alineatul (6) || Articolul 16 alineatul (5) || Articolul 18 alineatul (1) || Articolul 17 alineatul (1) || Articolul 18 alineatul (2) || Articolul 17 alineatul (2) || Articolul 18 alineatul (3) || Articolul 17 alineatul (3) || Articolul 18 alineatul (4) || Articolul 17 alineatul (4) || Articolul 18 alineatul (5) || Articolul 17 alineatul (5) || Articolul 18 alineatul (6) || Articolul 17 alineatul (6) || Articolul 18 alineatul (7) || Articolul 17 alineatul (7) || Articolul 18 alineatul (8) || Articolul 17 alineatul (8) || Articolul 18 alineatul (9) || || Articolul 19 alineatul (1) || Articolul 18 alineatul (1) || Articolul 19 alineatul (2) || Articolul 18 alineatul (2) || Articolul 20 || Articolul 19 || Articolul 21 alineatul (1) || Articolul 20 alineatul (1) || Articolul 21 alineatul (2) || Articolul 20 alineatul (2) || Articolul 21 alineatul (3) || Articolul 20 alineatul (3) || Articolul 21 alineatul (4) || Articolul 20 alineatul (4) || Articolul 21 alineatul (5) || Articolul 20 alineatul (5) || Articolul 22 alineatul (1) || Articolul 21 alineatul (1) || Articolul 22 alineatul (2) || Articolul 21 alineatul (2) || Articolul 22 alineatul (3) || Articolul 21 alineatul (3) || Articolul 23 alineatul (1) || Articolul 22 alineatul (1) || Articolul 23 alineatul (2) || Articolul 22 alineatul (2) || Articolul 23 alineatul (3) || Articolul 22 alineatul (3) || Articolul 24 alineatul (1) || Articolul 23 alineatul (1) || Articolul 24 alineatul (2) || Articolul 23 alineatul (2) || Articolul 25 alineatul (1) || Articolul 24 alineatul (1) || Articolul 25 alineatul (2) – litera (d) eliminată || Articolul 24 alineatul (2) || Articolul 26 alineatul (1) || Articolul 25 alineatul (1) || Articolul 26 alineatul (2) || Articolul 25 alineatul (2) || Articolul 26 alineatul (3) || Articolul 25 alineatul (3) || Articolul 26 alineatul (4) || Articolul 25 alineatul (4) || Articolul 26 alineatul (5) || Articolul 25 alineatul (5) || Articolul 26 alineatul (6) || || Articolul 26 alineatul (7) || || Articolul 26 alineatul (8) || || Articolul 26 alineatul (9) || || Articolul 27 alineatul (1) || Articolul 26 alineatul (1) || Articolul 27 alineatul (2) || Articolul 26 alineatul (2) || Articolul 27 alineatul (3) || Articolul 26 alineatul (3) || Articolul 27 alineatul (4) || Articolul 26 alineatul (4) || Articolul 27 alineatul (5) || Articolul 26 alineatul (5) || Articolul 27 alineatul (6) || Articolul 26 alineatul (6) || Articolul 28 || Articolul 27 || Articolul 29 alineatul (1) || Articolul 28 alineatul (1) || Articolul 29 alineatul (2) – litera (c) eliminată || Articolul 28 alineatul (2) || Articolul 30 alineatul (1) || Articolul 29 || Articolul 30 alineatul (2) || || Articolul 31 alineatul (1) || Articolul 30 alineatul (1) || Articolul 31 alineatul (2) || Articolul 30 alineatul (2) || Articolul 31 alineatul (3) || Articolul 30 alineatul (3) || Articolul 32 || Articolul 31 || Articolul 33 alineatul (1) || Articolul 32 alineatul (1) || Articolul 33 alineatul (2) || Articolul 32 alineatul (2) || Articolul 33 alineatul (3) || Articolul 32 alineatul (3) || Articolul 34 || Articolul 33 || Articolul 35 alineatul (1) || Articolul 34 alineatul (1) || Articolul 35 alineatul (2) || Articolul 34 alineatul (2) || Articolul 36 alineatul (1) || Articolul 35 alineatul (1) || Articolul 36 alineatul (2) || Articolul 35 alineatul (2) || Articolul 37 alineatul (1) || Articolul 36 alineatul (1) || Articolul 37 alineatul (2) || Articolul 36 alineatul (2) || Articolul 37 alineatul (3) || Articolul 36 alineatul (3) || Articolul 38 alineatul (1) || Articolul 37 alineatul (1) || Articolul 38 alineatul (2) || || Articolul 38 alineatul (3) || Articolul 37 alineatul (2) || Articolul 39 || || Articolul 40 || || Articolul 41 || Articolul 38 || Articolul 42 || Articolul 39 || Articolul 43 || Articolul 40 || Articolul 44 alineatul (1) || Articolul 41 alineatul (1) || Articolul 44 alineatul (2) || Articolul 41 alineatul (2) || Articolul 44 alineatul (3) || Articolul 41 alineatul (3) || Articolul 45 alineatul (1) || Articolul 42 alineatul (1) || Articolul 45 alineatul (2) || Articolul 42 alineatul (2) || Articolul 45 alineatul (3) || Articolul 42 alineatul (3) || Articolul 45 alineatul (4) || Articolul 42 alineatul (4) || Articolul 45 alineatul (5) || Articolul 42 alineatul (5) || Articolul 45 alineatul (6) || Articolul 42 alineatul (6) || Articolul 45 alineatul (7) || Articolul 42 alineatul (7) || Articolul 46 || Articolul 43 || Articolul 47 alineatul (1) || Articolul 44 alineatul (1) || Articolul 47 alineatul (2) || Articolul 44 alineatul (2) || Articolul 47 alineatul (3) || Articolul 44 alineatul (3) || Articolul 48 alineatul (1) || Articolul 45 alineatul (1) || Articolul 48 alineatul (2) || Articolul 45 alineatul (2) || Articolul 48 alineatul (3) || Articolul 45 alineatul (3) || Articolul 48 alineatul (4) || Articolul 45 alineatul (4) || Articolul 48 alineatul (5) || Articolul 45 alineatul (5) || Articolul 48 alineatul (6) || Articolul 45 alineatul (6) || Articolul 49 || Articolul 46 || Articolul 50 alineatul (1) || Articolul 47 alineatul (1) || Articolul 50 alineatul (2) || Articolul 47 alineatul (2) || Articolul 50 alineatul (3) || Articolul 47 alineatul (3) || Articolul 51 alineatul (1) || Articolul 48 alineatul (1) || Articolul 51 alineatul (2) || Articolul 48 alineatul (2) || Articolul 51 alineatul (3) || Articolul 48 alineatul (3) || Articolul 52 alineatul (1) || Articolul 49 alineatul (1) || Articolul 52 alineatul (2) || Articolul 49 alineatul (2) || Articolul 53 alineatul (1) || Articolul 50 alineatul (1) || Articolul 53 alineatul (2) || Articolul 50 alineatul (2) || Articolul 54 alineatul (1) || Articolul 51 alineatul (1) || Articolul 54 alineatul (2) || Articolul 51 alineatul (2) || Articolul 54 alineatul (3) || Articolul 51 alineatul (3) || Articolul 54 alineatul (4) || Articolul 51 alineatul (4) || Articolul 55 alineatul (1) || Articolul 52 alineatul (1) || Articolul 55 alineatul (2) || Articolul 52 alineatul (2) || Articolul 55 alineatul (3) || Articolul 52 alineatul (3) || Articolul 55 alineatul (4) || || Articolul 56 alineatul (1) || Articolul 53 alineatul (1) || Articolul 56 alineatul (2) || Articolul 53 alineatul (2) || Articolul 56 alineatul (3) || Articolul 53 alineatul (3) || Articolul 57 alineatul (1) || Articolul 54 alineatul (1) || Articolul 57 alineatul (2) || Articolul 54 alineatul (2) || Articolul 57 alineatul (3) || Articolul 54 alineatul (3) || Articolul 57 alineatul (4) || Articolul 54 alineatul (4) || Articolul 58 alineatul (1) || || Articolul 58 alineatul (2) || || Articolul 58 alineatul (3) || || Articolul 58 alineatul (4) || || Articolul 59 alineatul (1) || || Articolul 59 alineatul (2) || || Articolul 59 alineatul (3) || || Articolul 60 alineatul (1) || Articolul 55 alineatul (1) || Articolul 60 alineatul (2) || Articolul 55 alineatul (2) || Articolul 60 alineatul (3) || Articolul 55 alineatul (3) || Articolul 60 alineatul (4) || Articolul 55 alineatul (4) || Articolul 61 alineatul (1) || Articolul 56 alineatul (1) || Articolul 61 alineatul (2) || Articolul 56 alineatul (2) || Articolul 62 alineatul (1) || Articolul 57 alineatul (1) || Articolul 62 alineatul (2) || Articolul 57 alineatul (2) || Articolul 63 alineatul (1) || Articolul 58 || Articolul 63 alineatul (2) || || Articolul 64 alineatul (1) || Articolul 59 alineatul (1) || Articolul 64 alineatul (2) || Articolul 59 alineatul (2) || Articolul 65 alineatul (1) || Articolul 60 alineatul (1) || Articolul 65 alineatul (2) || || Articolul 65 alineatul (3) || Articolul 60 alineatul (2) || Articolul 66 alineatul (1) || Articolul 61 alineatele (1) și (2) || Articolul 66 alineatul (2) || Articolul 61 alineatele (4) și (5) || Articolul 67 alineatul (1) || Articolul 62 alineatul (1) || Articolul 67 alineatul (2) || Articolul 62 alineatul (2) || Articolul 67 alineatul (3) || Articolul 62 alineatul (3) || Articolul 68 alineatul (1) || Articolul 63 alineatul (1) || Articolul 68 alineatul (2) || Articolul 63 alineatul (2) || Articolul 69 alineatul (1) || Articolul 64 alineatul (1) || Articolul 69 alineatul (2) || Articolul 64 alineatul (2) || Articolul 70 alineatul (1) || Articolul 65 alineatul (1) || Articolul 70 alineatul (2) || Articolul 65 alineatul (2) || Articolul 70 alineatul (3) || Articolul 65 alineatul (3) || Articolul 71 alineatul (1) || Articolul 66 alineatul (1) || Articolul 71 alineatul (2) || Articolul 66 alineatul (2) || Articolul 71 alineatul (3) || Articolul 66 alineatul (3) || Articolul 71 alineatul (4) || Articolul 66 alineatul (4) || Articolul 71 alineatul (5) || Articolul 66 alineatul (5) || Articolul 72 alineatul (1) || Articolul 67 alineatul (1) || Articolul 72 alineatul (2) || Articolul 67 alineatul (2) || Articolul 72 alineatul (3) || Articolul 67 alineatul (3) || Articolul 73 alineatul (1) || Articolul 68 alineatul (1) || Articolul 73 alineatul (2) || Articolul 68 alineatul (2) || Articolul 74 alineatul (1) || Articolul 69 alineatul (1) || Articolul 74 alineatul (2) || Articolul 69 alineatul (2) || Articolul 74 alineatul (3) || Articolul 69 alineatul (3) || Articolul 75 || Articolul 70 || Articolul 76 || Articolul 71 || Articolul 77 || Articolul 72 || Articolul 78 alineatul (1) || Articolul 73 alineatul (1) || Articolul 78 alineatul (2) || Articolul 73 alineatul (2) || Articolul 79 alineatul (1) || Articolul 74 alineatul (1) || Articolul 79 alineatul (2) || Articolul 74 alineatul (2) || Articolul 79 alineatul (3) || Articolul 74 alineatul (2) || Articolul 79 alineatul (4) || Articolul 74 alineatul (2) || Articolul 79 alineatul (5) || Articolul 74 alineatul (3) || Articolul 80 alineatul (1) || Articolul 75 alineatul (1) || Articolul 80 alineatul (2) || Articolul 75 alineatul (2) || Articolul 80 alineatul (3) || Articolul 75 alineatul (3) || Articolul 81 || Articolul 76 || Articolul 82 alineatul (1) || Articolul 77 alineatul (1) || Articolul 82 alineatul (2) || Articolul 77 alineatul (2) || Articolul 83 || Articolul 78 || Articolul 84 || Articolul 79 || Articolul 85 alineatul (1) || || Articolul 85 alineatul (2) || || Articolul 85 alineatul (3) || || Articolul 85 alineatul (4) || || Articolul 86 alineatul (1) || || Articolul 86 alineatul (2) || || Articolul 86 alineatul (3) || || Articolul 86 alineatul (4) || || Articolul 87 alineatul (1) || || Articolul 87 alineatul (2) || || Articolul 87 alineatul (3) || || Articolul 88 alineatul (1) || Articolul 80 alineatul (1) || Articolul 88 alineatul (2) || Articolul 80 alineatul (2) || Articolul 89 alineatul (1) || || Articolul 89 alineatul (2) || || Articolul 89 alineatul (3) || Articolul 82 alineatul (2) || Articolul 89 alineatul (4) || || Articolul 90 alineatul (1) || || Articolul 90 alineatul (2) || || Articolul 90 alineatul (3) || || Articolul 91 alineatul (1) || Articolul 83 alineatul (1) || Articolul 91 alineatul (2) || Articolul 83 alineatul (2) || Articolul 92 alineatul (1) || || Articolul 92 alineatul (2) || || Articolul 93 || Articolul 84 || Articolul 94 alineatul (1) || || Articolul 94 alineatul (2) || || Articolul 94 alineatul (3) || || Articolul 94 alineatul (4) || || Articolul 94 alineatul (5) || || Articolul 95 alineatul (1) || Articolul 86 alineatul (1) || Articolul 95 alineatul (2) || Articolul 86 alineatul (2) || Articolul 95 alineatul (3) || Articolul 86 alineatul (3) || Articolul 96 || Articolul 87 || Articolul 97 || Articolul 88 || Articolul 98 alineatul (1) || || Articolul 98 alineatul (2) || || Articolul 99 alineatul (1) || || Articolul 99 alineatul (2) || || || || Articolul 101 || || Articolul 102 alineatul (1) || Articolul 94 alineatul (1) || Articolul 102 alineatul (2) || Articolul 94 alineatul (1) || Articolul 102 alineatul (3) || Articolul 94 alineatul (2) || Articolul 103 || Articolul 95 || Articolul 104 || Articolul 96 || Anexa I || Anexă || ANEXA III
Fișă financiară legislativă — „Agenții” 1. CADRUL
PROPUNERII/INIȚIATIVEI 1.1. Denumirea
propunerii/inițiativei 1.2. Domeniul (domeniile) de
politică în cauză în structura ABM/ABB 1.3. Tipul
propunerii/inițiativei 1.4. Obiective 1.5. Motivul (motivele)
propunerii/inițiativei 1.6. Durata acțiunii și
impactul financiar al acesteia 1.7. Modul (modurile) de
gestionare preconizat(e) 2. MĂSURI DE GESTIONARE 2.1. Dispoziții în materie de
monitorizare și raportare 2.2. Sistemul de gestiune și
control 2.3. Măsuri de prevenire a
fraudelor și a neregulilor 3. IMPACTUL FINANCIAR ESTIMAT
AL PROPUNERII/INIȚIATIVEI 3.1. Rubrica (rubricile) din
cadrul financiar multianual și linia (liniile) bugetară (bugetare) de
cheltuieli afectată (afectate) 3.2. Impactul estimat asupra
cheltuielilor 3.2.1. Sinteza impactului estimat
asupra cheltuielilor 3.2.2. Impactul estimat asupra
creditelor [organismului] 3.2.3. Impactul estimat asupra
resurselor umane [ale organismului] 3.2.4. Compatibilitatea cu cadrul
financiar multianual actual 3.2.5. Participarea terților la
finanțare 3.3. Impactul estimat asupra
veniturilor FIȘĂ
FINANCIARĂ LEGISLATIVĂ 1. CADRUL
PROPUNERII/INIȚIATIVEI 1.1. Denumirea
propunerii/inițiativei Directivă
a Parlamentului European și a Consiliului privind serviciile de plată
în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE și 2013/36/UE
și de abrogare a Directivei 2007/64/CE. 1.2. Domeniul (domeniile) de
politică în cauză în structura ABM/ABB[51] Piața
internă – servicii financiare de retail Protecția
consumatorilor – servicii financiare 1.3. Tipul
propunerii/inițiativei ¨ Propunere/inițiativă
care se referă la o acțiune nouă 1.4. Obiective 1.4.1. Obiectiv(e) strategic(e)
multianual(e) al(e) Comisiei vizat(e) de propunere/inițiativă Promova
creșterii inteligente și favorabile incluziunii Stimularea
coeziunii economice, sociale și teritoriale 1.4.2. Obiectiv(e) specific(e)
și activitatea (activitățile) ABM/ABB în cauză Dezvoltarea
unei piețe europene a plăților electronice, care va permite
consumatorilor, comercianților cu amănuntul și altor actori de
pe piață să se bucure pe deplin de avantajele oferite de
piața internă a UE; Eliminarea
lacunelor în materie de standardizare și de interoperabilitate pentru
plățile efectuate cu cardul, pe internet și de pe dispozitive
mobile; Eliminarea
obstacolelor existente în calea concurenței, în special pentru
plățile efectuate cu cardul și pe internet; Alinierea
practicilor de tarifare și de orientare pentru serviciile de plată la
nivelul UE; Asigurarea
faptului că noile tipuri de servicii și instrumente de plată
sunt acoperite de cadrul de reglementare pentru plățile de mică
valoare din UE; Asigurarea
unei aplicări consecvente a cadrului legislativ (directiva privind
serviciile de plată) și alinierea, între state membre, a
aplicării în practică a normelor de autorizare și supraveghere
privind serviciile de plată. Asigurarea
unui nivel adecvat și consecvent de protecție a intereselor
consumatorilor în contextul operațiunilor de plată, inclusiv prin
extinderea protecției oferite de cadrul de reglementare la noile canale de
plată și la serviciile inovatoare de plată. 1.4.3. Rezultatul (rezultatele)
și impactul preconizate A se preciza
efectele pe care propunerea/inițiativa ar trebui să le aibă
asupra beneficiarilor vizați/grupurilor vizate. Modificările
propuse vor aduce mai multă claritate juridică și vor institui
condiții de concurență echitabile, care vor duce la
scăderea convergentă a costurilor și a prețurilor pentru
utilizatorii serviciilor de plată, la o mai mare diversitate și
transparență a serviciilor de plată, vor facilita furnizarea de
servicii de plată inovatoare și vor garanta securitatea și
transparența serviciilor de plată. Măsurile propuse
încearcă să atingă aceste obiective prin modalități
neutre din punct de vedere tehnologic, care să rămână pertinente
pe măsură ce serviciile de plată evoluează. Obiectivele vor
fi atinse prin actualizarea și completarea cadrului existent privind
serviciile de plată, prin definirea de norme care să sporească
transparența, inovarea și securitatea în domeniul plăților
de mică valoare și prin îmbunătățirea coerenței
între normele naționale, o atenție deosebită acordându-se
nevoilor legitime ale consumatorilor. 1.4.4. Indicatori de rezultat și
de impact De îndată
ce directiva a fost pusă în aplicare cel puțin în marea majoritate a
statelor membre, Comisia evaluează aplicarea și impactul acesteia, pe
baza unei evaluări a conformității măsurilor naționale
de punere în aplicare și a unui studiu privind impactul directivei asupra
pieței. Comisia prezintă un raport Parlamentului European,
Consiliului, Comitetului Economic și Social European și Băncii
Centrale Europene cu privire la rezultate și la măsurile subsecvente
propuse. 1.5. Motivul (motivele)
propunerii/inițiativei 1.5.1. Cerințe de îndeplinit pe
termen scurt sau lung Dată
fiind nevoia de mijloace de plată inovatoare, eficiente și sigure, directiva
va îmbunătăți funcționarea pieței interne la nivelul
serviciilor de plată și, în general, la nivelul tuturor bunurilor
și serviciilor. Directiva vizează în
special: ¨ asigurarea unor condiții de concurență echitabile între
toate categoriile de prestatori de servicii de plată, inclusiv pentru noii
prestatori, măsură care sporește la rândul său
diversitatea, eficiența, transparența și securitatea
plăților de mică valoare; ¨ facilitarea furnizării de servicii de plată transfrontaliere
inovatoare cu cardul, pe internet și de pe dispozitive mobile, prin
asigurarea unei piețe unice pentru toate plățile de mică
valoare. În plus,
directiva va asigura un echilibru adecvat între nevoia de a asigura un nivel
ridicat de protecție a consumatorilor și competitivitatea
întreprinderilor, împiedicând astfel comercianții să aplice, pentru
utilizarea instrumentelor de plată, comisioane mai ridicate decât
costurile suportate. Aceasta va
facilita, de asemenea, tranzacțiile economice pe teritoriul UE, ceea ce va
contribui la realizarea obiectivelor mai ample ale strategiei UE 2020 și
la promovarea unei noi creșteri economice. 1.5.2. Valoarea adăugată a
implicării UE În
conformitate cu principiile subsidiarității și
proporționalității prevăzute la articolul 5 din TUE, obiectivele
propunerii nu pot fi îndeplinite în mod suficient de statele membre și,
prin urmare, sunt îndeplinite mai bine la nivelul Uniunii. O piață UE
integrată pentru plățile electronice de mică valoare
contribuie la îndeplinirea obiectivului articolului 3 din Tratatul privind
Uniunea Europeană referitor la piața internă. Printre
beneficiile pieței integrate se numără o concurență
mai mare între prestatorii de servicii de plată, precum și un grad
mai mare de diversitate, inovare și securitate pentru utilizatorii de
servicii de plată, în special pentru consumatori. Prin natura sa, o
piață integrată a plăților, bazată pe rețele
care depășesc frontierele naționale, necesită o abordare la
nivelul Uniunii, întrucât principiile, normele, procesele și standardele
aplicabile trebuie să fie coerente în toate statele membre în scopul
asigurării securității juridice și a unor condiții de
concurență echitabile pentru toți participanții de pe
piață. Abordarea la nivelul Uniunii ar avea drept alternativă un
sistem de acorduri multilaterale și bilaterale atât de complex și
costisitor, încât ar deveni prohibitiv în comparație cu legislația la
nivel european. Prin urmare, o eventuală intervenție la nivelul UE
respectă principiul subsidiarității. 1.5.3. Învățăminte
desprinse din experiențele anterioare similare Analiza
actualului cadru de reglementare și în special a Directivei privind
serviciile de plată a evidențiat următoarele aspecte: - o aplicare
inconsecventă a normelor existente între statele membre, din cauza unui
număr mare de opțiuni și a unor criterii de aplicare adesea
foarte generale. În special, anumite excepții prevăzute în directiva
privind serviciile de plată par prea generale sau depășite în
ceea ce privește evoluțiile pieței și sunt interpretate în
moduri foarte diferite. De asemenea, plățile care au un segment al
operațiunii situat în afara SEE și plățile efectuate în
monede ale țărilor terțe pot duce la apariția unor lacune
în ceea ce privește domeniul de aplicare, ceea ce are drept rezultat
fragmentarea continuă a pieței, arbitrajul de reglementare și
denaturarea concurenței. - un vid
legislativ pentru unii noi prestatori de servicii pe internet, cum ar fi
prestatorii terți care oferă servicii bancare online de deschidere a
plăților. Aceste servicii reprezintă, față de plata cu
cardul, o alternativă de plată viabilă și adesea mai
ieftină, atractivă și pentru consumatorii care nu dispun de
carduri. Cu toate acestea, actualele modele de afaceri generează unele
îngrijorări în rândul băncilor și al anumitor state membre,
deoarece prestatorii nu fac în prezent obiectul cadrului juridic actual. Vidul
legislativ riscă să împiedice inovarea și apariția unor
condiții adecvate de acces pe piață. - lipsa
standardizării și a interoperabilității între diferitele
soluții de plată (plăți cu cardul, pe internet și de
pe dispozitive mobile) în diverse aspecte și în grade diferite, în special
la nivel transfrontalier, care este exacerbată de existența unor
acorduri de guvernanță insuficiente pentru piața
plăților de mică valoare din UE. - practici de
tarifare divergente și inconsecvente (pentru utilizarea unui anumit
instrument de plată propus de către comercianți) între statele
membre (aproximativ jumătate din statele membre ale UE permițând, iar
cealaltă jumătate interzicând suprataxarea), care duc la un cadru
extrem de confuz pentru consumatori atunci când aceștia fac
cumpărături în străinătate sau pe internet și la
existența unor condiții de concurență neechitabile. - în domeniul
cardurilor de plată, existența mai multor norme și practici
comerciale restrictive (legate de CIM-uri și de regulile care le permit
comercianților să accepte sau nu plățile cu cardul și
le oferă flexibilitate în acest sens), care denaturează concurența. Astfel,
revizuirea cadrului european, în special a directivei privind serviciile de
plată, și consultarea din 2012 legată de cartea verde a Comisiei
privind plățile cu cardul, pe internet și de pe telefonul mobil
au dus la concluzia că sunt necesare și alte măsuri și
actualizări la nivel de reglementare, inclusiv ajustări ale
Directivei privind serviciile de plată, astfel încât cadrul
plăților să poată răspunde mai bine nevoilor unei
veritabile piețe europene a plăților, contribuind pe deplin la
un mediu al plăților care să stimuleze concurența, inovarea
și securitatea. 1.5.4. Compatibilitatea și
posibila sinergie cu alte instrumente relevante Cadrul juridic
stabilit prin directiva privind serviciile de plată, Regulamentul privind
plățile transfrontaliere (CE) nr. 924/2009 și a doua
Directivă privind moneda electronică 2009/110/CE au antrenat deja
progrese semnificative în ceea ce privește integrarea globală a
pieței europene a plăților de mică valoare. Regulamentul
(UE) nr. 260/2012 privind termenul-limită pentru migrarea către SEPA
stabilește termenele-limită de migrare pentru operațiunile
paneuropene de transfer credit și de debitare directă, înlocuind
integral sistemele naționale în ceea ce privește plățile
naționale și transfrontaliere în euro în cadrul UE, începând din 2014.
Cadrul de reglementare este completat de o serie de investigații
întreprinse și decizii adoptate de către Comisie în ultimii ani în
sectorul plăților de mică valoare, în temeiul legislației
UE în domeniul concurenței. Cu toate
acestea, piața plăților de mică valoare este foarte dinamică
și a cunoscut un ritm de inovare semnificativ în ultimii ani. Unele
domenii importante de pe piața plăților, în special
plățile cu cardul și noile mijloace de plată, cum ar fi
plățile efectuate pe internet și de pe dispozitive mobile, sunt
adeseori fragmentate de la o țară la alta, ceea ce îngreunează
dezvoltarea eficientă a unor servicii de plată digitală
inovatoare și ușor de utilizat și punerea la dispoziția
consumatorilor și a comercianților cu amănuntul a unor metode de
plată convenabile și sigure (cu eventuala excepție a cardurilor
de credit) la nivel paneuropean, în vederea achiziționării unei
varietăți tot mai mari de bunuri și servicii. Cele mai recente
evoluții de pe aceste piețe au evidențiat, de asemenea, anumite
lacune de reglementare în cadrul juridic actual pentru plăți și
anumite eșecuri de piață survenite pe piețele
plăților cu cardul, pe internet și de pe dispozitive mobile,
deficiențe pe care prezenta inițiativă intenționează
să le corecteze. 1.6. Durata acțiunii și
impactul financiar al acesteia ¨ Propunere/inițiativă pe
durată determinată ¨ Propunere/inițiativă în vigoare din [ZZ/LL]AAAA
până la [ZZ/LL]AAAA ¨ Impact financiar din AAAA până în AAAA ¨ Propunere/inițiativă pe
durată nedeterminată 1.7. Modul (modurile) de gestiune
preconizat(e)[52] Pentru bugetul pe 2015 ¨ Gestiune centralizată indirectă, cu delegarea sarcinilor de execuție: ¨ agențiilor executive ¨ Gestiune partajată cu state membre ¨ Gestiune indirectă prin delegarea sarcinilor de
execuție bugetară: ¨ organizațiilor internaționale și agențiilor
acestora (a se preciza); ¨ BEI și Fondului European de Investiții; ¨ organismelor menționate la articolele 208 și 209; ¨ organismelor de drept public; ¨ organismelor de drept privat care îndeplinesc obligații de
serviciu public, cu condiția să ofere garanții financiare
adecvate; ¨ organismelor de drept privat ale statelor membre, cărora li se
încredințează punerea în aplicare a unui parteneriat public-privat
și care oferă garanții financiare adecvate; ¨ persoanelor cărora li se încredințează executarea unor
acțiuni specifice în cadrul PESC în temeiul titlului V din TUE,
identificate în actul de bază relevant. 2. Măsuri de gestionare 2.1. Dispoziții în materie de
monitorizare și raportare A se preciza
frecvența și condițiile aferente acestor dispoziții. Articolul 81
din regulamentul de înființare a Autorității Bancare Europene
(ABE) impune Comisiei ca până la 2 ianuarie 2014 și, ulterior, la
fiecare 3 ani, să publice un raport general privind experiența
dobândită ca urmare a funcționării ABE. În acest scop, Comisia
va publica un raport general care va fi înaintat Parlamentului European și
Consiliului. Sistemul de gestiune și control 2.1.1. Riscul (riscurile)
identificat(e) În ceea ce
privește utilizarea legală, moderată, efectivă și
eficace a creditelor aferente propunerii, se preconizează că
propunerea nu va antrena riscuri noi care să nu fie acoperite în prezent
de un cadru de control intern existent al ABE. 2.1.2. Metoda (metodele) de control
preconizată (preconizate) Se vor aplica
sistemele de gestionare și control prevăzute în Regulamentul de
înființare a Autorității Bancare Europene (1093/2010). 2.2. Măsuri de prevenire a
fraudelor și a neregulilor A se preciza
măsurile de prevenire și de protecție existente sau preconizate. În scopul
combaterii fraudei, a corupției și a altor activități
ilegale, dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1073/1999 al
Parlamentului European și al Consiliului din 25 mai 1999 privind
investigațiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă
(OLAF) se aplică ABE fără nicio restricție. ABE va adera
la Acordul interinstituțional din 25 mai 1999 dintre Parlamentul European,
Consiliul Uniunii Europene și Comisia Comunităților Europene
privind anchetele interne efectuate de Oficiul European de Luptă
Antifraudă (OLAF) și va adopta fără întârziere
dispoziții corespunzătoare aplicabile tuturor angajaților ABE. Deciziile de
finanțare și acordurile și instrumentele de punere în aplicare
aferente respectivelor decizii stipulează în mod explicit că OLAF
și Curtea de Conturi pot să desfășoare, dacă este
necesar, verificări la fața locului în ceea ce privește
beneficiarii sumelor de bani plătite de către ABE, precum și
personalul responsabil cu alocarea acestor sume de bani. Articolele 64
și 65 din regulamentul de instituire a ABE stabilesc dispozițiile
privind execuția și controlul bugetului ABE și normele
financiare aplicabile. 3. Impactul financiar estimat
al propunerii/inițiativei 3.1. Rubrica (rubricile) din
cadrul financiar multianual și linia (liniile) bugetară (bugetare) de
cheltuieli afectată (afectate) Linii bugetare existente În ordinea
rubricilor din cadrul financiar multianual și a liniilor bugetare. Rubrica din cadrul financiar multianual || Linia bugetară || Tipul cheltuielilor || Contribuție Număr [Rubrica………………………...……………] || Dif./ Nedif. ([53]) || Țări AELS[54] || Țări candidate[55] || Țări terțe || În sensul articolului 21 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul financiar 1.a || 12.03.02 Autoritatea Bancară Europeană || Dif. || DA || DA || NU || NU 3.2. Impactul estimat asupra cheltuielilor
Noile sarcini vor fi efectuate cu resurse umane
disponibile în cadrul procedurii de alocare bugetară anuală,
ținând seama de constrângerile bugetare care se aplică tuturor
organismelor UE și în conformitate cu programarea financiară pentru
agenții. 3.2.1. Sinteza impactului estimat
asupra cheltuielilor milioane EUR (cu 3 zecimale) Rubrica din cadrul financiar multianual || 1.a || Competitivitate pentru creștere și locuri de muncă DG MARKT || || || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || TOTAL 12.03.02 || Angajamente || (1) || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 Plăți || (2) || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 TOTAL credite pentru DG MARKT || Angajamente || =1+1a +3a || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 Plăți || =2+2a +3b || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 milioane EUR (cu 3 zecimale) || || || 2015[56] || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || TOTAL TOTAL credite în cadrul rubricilor 1-5 din cadrul financiar multianual || Angajamente || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 Plăți || 0,160 || 0,150 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,075 || 0,609 3.2.2. Impactul estimat asupra
creditelor [organismului] ¨ Propunerea/inițiativa nu implică utilizarea de
credite operaționale 3.2.3. Impactul estimat asupra
resurselor umane [ale organismului] 3.2.3.1. Sinteză
¨ Propunerea/inițiativa nu implică utilizarea de credite
administrative 3.2.3.2. Necesarul de resurse umane
estimat pentru DG-ul tutelar ¨ Propunerea/inițiativa nu implică utilizarea de
resurse umane 3.2.4. Compatibilitatea cu cadrul
financiar multianual actual ¨ Propunerea/inițiativa este compatibilă cu cadrul
financiar multianual existent. 3.2.5. Participarea terților la
finanțare Propunerea/inițiativa prevede
cofinanțare, estimată în cele ce urmează: Credite de angajament în milioane EUR (cu 3 zecimale) || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || Total Statele membre || 0,240 || 0,225 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,913 TOTAL credite cofinanțate || 0,240 || 0,225 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,112 || 0,913 3.3. Impactul estimat asupra
veniturilor ¨ Propunerea/inițiativa nu are impact financiar asupra
veniturilor. Anexa 1 În
cadrul revizuirii directivei privind serviciile de plată, următoarele
responsabilități și sarcini specifice au fost definite pentru
ABE, înființată prin Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului
European și al Consiliului. Articolul
14 – crearea și gestionarea unui portal web: - Crearea și gestionarea unui
portal web care să servească drept punct de acces electronic european
și să interconecteze registrele publice menționate la articolul 13
și elaborarea de proiecte de standarde de reglementare pentru stabilirea cerințelor
tehnice privind accesul la informațiile cuprinse în respectivele registre
publice. Articolul 26 – Obligații ale ABE în
contextul „procedurii de pașaport”: –
Elaborarea de orientări privind întrebarea
dacă inițierea unei activități într-un alt stat membru în
cadrul „regimului de pașaport” ține de exercitarea dreptului de
stabilire sau a libertății de a presta servicii. Aceste
orientări se publică în termen de doi ani de la data intrării în
vigoare a prezentei directive. –
Elaborarea de proiecte de standarde tehnice de
reglementare privind cooperarea și schimbul de informații dintre
autoritățile competente din statul membru de origine la care se face
referire la articolul 26 alineatul (1) și cele din statul membru
gazdă în conformitate cu articolul 26 și cu articolul 18, precizând
metoda, modalitățile și detaliile privind cooperarea în materie
de notificare a instituțiilor de plată care își
desfășoară activitatea la nivel transfrontalier și în
special conținutul și modul de tratare a informațiilor care trebuie
prezentate, inclusiv o terminologie comună și unele modele de
notificare standard menite să asigure un proces de notificare consecvent
și eficient. ABE înaintează Comisiei aceste proiecte de standarde
tehnice de reglementare în termen de doi ani de la data intrării în
vigoare a prezentei directive. –
Elaborarea de proiecte de standarde tehnice de
reglementare privind cooperarea și schimbul de informații dintre
autoritățile competente din statul membru de origine și cele din
statul membru gazdă în conformitate cu articolul 26 alineatele (2)-(4)
și cu articolul 22, precizând metoda, modalitățile și
detaliile privind cooperarea în materie de supraveghere a instituțiilor de
plată care își desfășoară activitatea la nivel
transfrontalier și în special conținutul și modul de tratare a
informațiilor care fac obiectul schimbului, în vederea asigurării
unei supravegheri consecvente și eficiente a instituțiilor de
plată care furnizează servicii de plată la nivel transfrontalier.
ABE înaintează Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de
reglementare în termen de doi ani de la data intrării în vigoare a
prezentei directive. Articolele 86 și 87 – elaborarea de
orientări în materie de securitate și emiterea de orientări
privind modul de tratare a incidentelor majore de securitate de către
prestatorii de servicii de plată: –
Elaborarea de orientări cu privire la
stabilirea, punerea în aplicare și monitorizarea măsurilor de
securitate în temeiul articolului 85, inclusiv a proceselor de certificare,
dacă este cazul, în conformitate cu principiile menționate la
articolul 85 alineatul (3). ABE trebuie să ia în considerare, printre
altele, standardele și/sau specificațiile publicate de Comisie în
temeiul articolului 16 alineatul (2) din Directiva privind securitatea
rețelelor și a informației și să revizuiască
orientările în mod regulat, cel puțin o dată la doi ani, în
cooperare strânsă cu BCE. –
Emiterea de orientări care să faciliteze
sarcina prestatorilor de servicii de plată de a defini incidentele majore
și a preciza circumstanțele în care o instituție de plată
este obligată să notifice un incident de securitate. Aceste
orientări se publică în termen de doi ani de la data intrării în
vigoare a prezentei directive. –
În cooperare
strânsă cu BCE, emiterea de orientări adresate prestatorilor de
servicii de plată prevăzuți la articolul 1 alineatul (1) din prezenta directivă, în conformitate cu articolul 16 din
Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, referitoare la metodele cele mai avansate de
autentificare a clienților și la orice derogare de la utilizarea unor
reguli stricte de autentificare a clienților. Orientările respective
se emit în termen de doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei
directive și se actualizează periodic, după caz. [1] Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul
pieței interne (JO L 319, 5.12.2007, p. 1). [2] Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea
și supravegherea prudențială a activității
instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a
Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a
Directivei 2000/46/CE (JO L 267, 10.10.2009, p. 7). [3] Regulamentul (CE) nr. 924/2009 al Parlamentului European
și al Consiliului din 16 septembrie 2009 privind plățile
transfrontaliere în Comunitate și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2560/2001
(JO L 266, 9.10.2009, p. 11). [4] Regulamentul (UE) nr. 260/2012 al Parlamentului European
și al Consiliului din 14 martie 2012 de stabilire a cerințelor
tehnice și comerciale aplicabile operațiunilor de transfer de credit
și de debitare directă în euro și de modificare a Regulamentului
(CE) nr. 924/2009 (JO L 94, 30.3.2012, p. 22). [5] Cartea verde a Comisiei cu tema „Către o
piață europeană integrată a plăților efectuate cu
cardul, pe internet și de pe telefonul mobil”, COM(2011) 941 final. [6] Comunicarea Comisiei Europene „Actul privind piața
unică II – Împreună pentru o nouă creștere”, COM(2012) 573
final. [7] Comunicarea Comisiei Europene intitulată „O
agendă digitală pentru Europa”, COM(2010) 245 final. [8] Propunerea Comisiei Europene de Regulament al
Parlamentului European și al Consiliului privind identificarea
electronică și serviciile de asigurare a încrederii pentru
tranzacțiile electronice pe piața internă, COM(2012) 238 final. [9] Propunerea Comisiei Europene de Directivă a
Parlamentului European și a Consiliului privind măsuri de asigurare a
unui nivel comun ridicat de securitate a rețelelor și a
informației în Uniune, COM(2013) 48 final. [10] Comunicarea Comisiei Europene intitulată „Un cadru
coerent pentru creșterea încrederii în piața unică digitală
a comerțului electronic și a serviciilor online”, COM(2011) 942. [11] Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de
modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE
a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei
85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European
și a Consiliului (JO L304, 22.11.2011, p.64). [12] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0941:FIN:RO:PDF. [13] http://ec.europa.eu/internal_market/payments/docs/cim/gp_feedback_statement_en.pdf. [14] Rezoluția Parlamentului European din 20 noiembrie 2012
- Către o piață europeană integrată a
plăților efectuate cu cardul, pe internet și de pe telefonul
mobil [(2012/2040(INI)]. [15] Acest
studiu este disponibil la adresa: http://ec.europa.eu/internal_market/payments/framework/transposition/index_en.htm. [16] Diversele opțiuni de politică și impactul
acestora sunt discutate în detaliu în cadrul evaluării impactului,
disponibilă la adresa [de adăugat linkul]. [17] JO C , , p. . [18] JO C , , p. . [19] Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul
pieței interne (JO L 319, 5.12.2007, p. 1). [20] Regulamentul (CE) nr. 924/2009 al Parlamentului European
și al Consiliului din 16 septembrie 2009 privind plățile
transfrontaliere în Comunitate și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 2560/2001
(JO L 266, 9.10.2009, p. 11). [21] Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea
și supravegherea prudențială a activității
instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a
Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE
(JO L 267, 10.10.2009, p. 7). [22] Regulamentul (CE) nr. 260/2012 al Parlamentului European
și al Consiliului din 14 martie 2012 de stabilire a cerințelor
tehnice și comerciale aplicabile operațiunilor de transfer de credit
și de debitare directă în euro și de modificare a Regulamentului
(CE) nr. 924/2009 (JO L 94, 30.3.2012, p. 22). [23] Directiva 2011/83/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de
modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE
a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei
85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European
și a Consiliului (JO L 304, 22.11.2011, p. 64). [24] COM (2012) 941 final. [25] Directiva XXXX/XX/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din [data] privind măsuri de asigurare a unui nivel comun
ridicat de securitate a rețelelor și a informației în Uniune (JO
L x, p. x). [26] Regulamentul (UE) nr. [XX/XX/XX] al Parlamentului European
și al Consiliului din [data] privind comisioanele interbancare pentru
operațiunile de plată pe bază de card (JO L x, p. x). [27] Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea
instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a
instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de
modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE
și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338). [28] Directiva 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978
privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale
(JO L 222, 14.8.1978, p. 11). [29] Directiva 83/349/CEE a Consiliului din 13 iunie 1983
privind conturile consolidate (JO L 193, 18.7.1983, p. 1). [30] Directiva 86/635/CEE a Consiliului din 8 decembrie 1986
privind conturile anuale și conturile consolidate ale băncilor
și ale altor instituții financiare (JO L 372, 31.12.1986, p. 1). [31] Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru
consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133,
22.5.2008, p. 66). [32] Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în
sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare (JO
L 166, 11.6.1998, p. 45). [33] Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 privind
definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și
mijlocii (JO L 124, 20.5.2003, p. 36). [34] Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale
întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori
(JO L 149, 11.6.2005, p. 22). [35] Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor
societății informaționale, în special ale comerțului
electronic, pe piața internă (JO L 178, 17.7.2000, p. 1). [36] Directiva 2002/65/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 23 septembrie 2002 privind comercializarea la
distanță a serviciilor financiare de consum (JO L 271, 9.10.2002,
p. 16). [37] Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în
ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera
circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995, p. 31). [38] Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European
și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor
fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către
instituțiile și organele comunitare și privind libera
circulație a acestor date (JO L 8, 12.1.2001, p. 1). [39] Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European
și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a
Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară
europeană), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a
Deciziei 2009/78/CE a Comisiei, (JO L 331, 15.12.2010, p. 12). [40] Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European
și al Consiliului din 17 iunie 2008 privind legea aplicabilă obligațiilor
contractuale (Roma I), (JO L 177,
4.7.2008, p. 6). [41] Directiva 2006/112/ce
a Parlamentului European și Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind
sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, 11.12.2006,
p. 1). [42] Declarație politică comună din 28
septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele
explicative (JO C 369, 17.12.2011, p. 14). [43] Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al
Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind
cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și
societățile de investiții și de modificare a Regulamentului
(UE) nr. 648/2012 (JO L 176, 27.6.2013, p. 1). [44] Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru
rețelele și serviciile de comunicații electronice
(Directivă-cadru) (JO L 108, 24.4.2002, p. 33). [45] Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului
financiar în scopul spălării banilor și finanțării
terorismului (JO L 309, 25.11.2005, p. 15). [46] Regulamentul (CE) nr. 1781/2006 al Parlamentului European
și al Consiliului din 15 noiembrie 2006 cu privire la informațiile
privind plătitorul care însoțesc transferurile de fonduri (JO L 345, 8.12.2006,
p. 1). [47] Directiva 2006/43/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale
și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE
și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE
a Consiliului (JO L 157, 9.6.2006, p. 87). [48] Regulamentul (CE) 1606/2002 al Parlamentului European
și al Consiliului din 19 iulie 2002 privind aplicarea standardelor
internaționale de contabilitate (JO L 243, 11.9.2002, p. 1). [49] Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a
Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru
consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE (JO L 133, 22.5.2008,
p. 66). [50] Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a
Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea
instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a
instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de
modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE
și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338). [51] ABM (Activity Based Management): gestionarea pe
activități – ABB (Activity Based Budgeting): stabilirea bugetului pe
activități. [52] Explicațiile privind modurile de
gestionare, precum și trimiterile la Regulamentul financiar sunt
disponibile pe site-ul BudgWeb: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html [53] Dif. = credite diferențiate / Nedif. = credite
nediferențiate. [54] AELS: Asociația Europeană a Liberului Schimb. [55] Țările candidate și,
după caz, țările potențial candidate din Balcanii de Vest. [56] Anul N este anul în care începe
punerea în aplicare a propunerii/inițiativei.