EUR-Lex Access to European Union law
This document is an excerpt from the EUR-Lex website
Document 02013R0575-20210629
Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on prudential requirements for credit institutions and amending Regulation (EU) No 648/2012Text with EEA relevance
Consolidated text: Regulamentul nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012Text cu relevanță pentru SEE
Regulamentul nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012Text cu relevanță pentru SEE
02013R0575 — RO — 29.06.2021 — 010.001
Acest document are doar scop informativ și nu produce efecte juridice. Instituțiile Uniunii nu își asumă răspunderea pentru conținutul său. Versiunile autentice ale actelor relevante, inclusiv preambulul acestora, sunt cele publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și disponibile pe site-ul EUR-Lex. Aceste texte oficiale pot fi consultate accesând linkurile integrate în prezentul document.
REGULAMENTUL NR. 575/2013 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI din 26 iunie 2013 (JO L 176 27.6.2013, p. 1) |
Astfel cum a fost modificat prin:
Rectificat prin:
REGULAMENTUL NR. 575/2013 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI
din 26 iunie 2013
privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012
PARTEA ÎNTÂI
DISPOZIȚII GENERALE
TITLUL I
OBIECT, DOMENIU DE APLICARE ȘI DEFINIȚII
Articolul 1
Domeniu de aplicare
Prezentul regulament stabilește reguli uniforme privind cerințele prudențiale generale pe care trebuie să le îndeplinească instituțiile, societățile financiare holding și societățile financiare holding mixte supravegheate în temeiul Directivei 2013/36/UE, în ceea ce privește următoarele elemente:
cerințe de fonduri proprii referitoare la elemente în întregime cuantificabile, uniforme și standardizate ale riscului de credit, ale riscului de piață, ale riscului operațional, ale riscului de decontare și ale efectului de levier;
cerințe de limitare a expunerilor mari;
cerințe de lichiditate referitoare la elemente în întregime cuantificabile, uniforme și standardizate ale riscului de lichiditate;
cerințe de raportare referitoare la literele (a), (b) și (c);
cerințe referitoare la publicarea informațiilor.
Prezentul regulament stabilește reguli uniforme referitoare la cerințele privind fondurile proprii și pasivele eligibile pe care trebuie să le îndeplinească entitățile de rezoluție care sunt instituții de importanță sistemică globală (G-SII) sau care fac parte din G-SII și filialele semnificative ale G-SII din afara UE.
Prezentul regulament nu reglementează cerințele de publicare pentru autoritățile competente în domeniul reglementării și al supravegherii prudențiale a instituțiilor, astfel cum sunt prevăzute în Directiva 2013/36/UE.
Articolul 2
Competențe de supraveghere
Articolul 3
Aplicarea unor cerințe mai stricte de către instituții
Prezentul regulament nu împiedică instituțiile să dețină fonduri proprii și componente ale acestora care depășesc cerințele prezentului regulament, sau să aplice măsuri mai stricte decât cele prevăzute de prezentul regulament.
Articolul 4
Definiții
În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
„instituție de credit” înseamnă o întreprindere a cărei activitate constă în oricare dintre următoarele:
atragerea de depozite sau de alte fonduri rambursabile de la public și acordarea de credite în cont propriu;
desfășurarea oricăreia dintre activitățile menționate la punctele 3 și 6 din secțiunea A a anexei I la Directiva 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului ( 6 ), în cazul în care este îndeplinită una dintre condițiile următoare, dar întreprinderea nu este un comerciant de mărfuri și de certificate de emisii, un organism de plasament colectiv sau o întreprindere de asigurare:
valoarea totală a activelor consolidate ale întreprinderii este mai mare sau egală cu 30 de miliarde EUR;
valoarea totală a activelor întreprinderii este mai mică de 30 de miliarde EUR, întreprinderea face parte dintr-un grup, iar valoarea totală a activelor consolidate ale tuturor întreprinderilor din grupul respectiv, care la nivel individual au active totale mai mici de 30 de miliarde EUR și care desfășoară oricare dintre activitățile menționate la punctele 3 și 6 din secțiunea A a anexei I la Directiva 2014/65/UE, este mai mare sau egală cu 30 de miliarde EUR; sau
valoarea totală a activelor întreprinderii este mai mică de 30 de miliarde EUR, întreprinderea face parte dintr-un grup, iar valoarea totală a activelor consolidate ale tuturor întreprinderilor din grup care desfășoară oricare dintre activitățile menționate la punctele 3 și 6 din secțiunea A a anexei I la Directiva 2014/65/UE este mai mare sau egală cu 30 de miliarde EUR, în cazul în care supraveghetorul consolidant, în consultare cu colegiul de supraveghetori, decide astfel pentru a contracara eventualele riscuri de eludare și eventualele riscuri la adresa stabilității financiare a Uniunii;
în înțelesul literei (b) punctele (ii) și (iii), în cazul în care întreprinderea face parte dintr-un grup dintr-o țară terță, activele totale ale fiecărei sucursale a grupului dintr-o țară terță autorizate în Uniune sunt incluse în valoarea totală combinată a activelor tuturor întreprinderilor din grup;
„firmă de investiții” înseamnă o firmă de investiții astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 1 din Directiva 2014/65/UE care este autorizată în conformitate cu directiva respectivă, excluzând instituțiile de credit;
„instituție” înseamnă o instituție de credit autorizată în temeiul articolului 8 din Directiva 2013/36/UE sau o întreprindere astfel cum este menționată la articolul 8a alineatul (3) din respectiva directivă;
▼M9 —————
„întreprindere de asigurare” înseamnă o întreprindere de asigurare astfel cum este definită la articolul 13 punctul 1 din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) ( 7 );
„întreprindere de reasigurare” înseamnă o întreprindere de asigurare astfel cum este definită la articolul 13 punctul 4 din Directiva 2009/138/CE;
„organism de plasament colectiv” sau „OPC” înseamnă un OPCVM, astfel cum este definit la articolul 1 alineatul (2) din Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 8 ), sau un fond de investiții alternative (FIA), astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului ( 9 );
„entitate din sectorul public” înseamnă un organism administrativ fără caracter comercial subordonat administrațiilor centrale, administrațiilor regionale, autorităților locale sau autorităților care exercită aceleași atribuții ca și autoritățile regionale și locale, sau o întreprindere necomercială deținută sau înființată și finanțată de administrațiile centrale, de administrațiile regionale sau de autoritățile locale și care beneficiază de acorduri de garantare explicite și care poate include organisme autonome guvernate prin lege și aflate sub supraveghere publică;
„organ de conducere” înseamnă organ de conducere astfel cum este definit la articolul 3 alineatul (1) punctul 7 din Directiva 2013/36/UE;
„conducere superioară” înseamnă conducere superioară astfel cum este definită la articolul 3 alineatul (1) punctul 9 din Directiva 2013/36/UE;
„risc sistemic” înseamnă risc sistemic astfel cum este definit la articolul 3 alineatul (1) punctul 10 din Directiva 2013/36/UE;
„risc de model” înseamnă risc de model astfel cum este definit la articolul 3 alineatul (1) punctul 11 din Directiva 2013/36/UE;
„inițiator” înseamnă un inițiator astfel cum este definit la articolul 2 punctul 3 din Regulamentul (UE) 2017/2402 ( 10 );
„sponsor” înseamnă un sponsor astfel cum este definit la articolul 2 punctul 5 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„creditor inițial” înseamnă un creditor inițial astfel cum este definit la articolul 2 punctul 20 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„întreprindere-mamă” înseamnă:
o întreprindere-mamă în sensul articolelor 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE;
în sensul titlului VII capitolul 3 secțiunea II și capitolul 4 secțiunea II și al titlului VIII din Directiva 2013/36/UE și al părții a cincea din prezentul regulament, o întreprindere-mamă în sensul articolului 1 alineatul (1) din Directiva 83/349/CEE, precum și orice întreprindere care exercită în mod efectiv o influență dominantă asupra altei întreprinderi;
„filială” înseamnă:
o întreprindere-filială în sensul articolelor 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE;
o întreprindere-filială în sensul articolului 1 alineatul (1) din Directiva 83/349/CEE și orice întreprindere asupra căreia o întreprindere-mamă exercită în mod efectiv o influență dominantă;
Filialele unei filiale se consideră, de asemenea, filiale ale întreprinderii care este întreprinderea-mamă inițială;
„sucursală” înseamnă un punct de lucru care reprezintă o parte dependentă din punct de vedere juridic de o instituție și care desfășoară direct toate sau unele dintre tranzacțiile specifice activității instituțiilor;
„întreprindere prestatoare de servicii auxiliare” înseamnă o întreprindere a cărei activitate principală constă în deținerea sau administrarea de bunuri, administrarea de servicii de prelucrare a datelor sau o activitate similară care este auxiliară activității principale a uneia sau mai multor instituții;
„societate de administrare a activelor” înseamnă o societate de administrare a activelor în sensul articolului 2 punctul 5 din Directiva 2002/87/CE sau un AFIA astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2011/61/UE, inclusiv, cu excepția cazului în care se specifică altfel, entități din țări terțe care desfășoară activități similare și care fac obiectul legislației unei țări terțe care aplică cerințe de supraveghere și de reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune;
„societate financiară holding” înseamnă o instituție financiară ale cărei filiale sunt în exclusivitate sau în principal instituții sau instituții financiare și care nu este o societate financiară holding mixtă; filialele unei instituții financiare sunt în principal instituții sau instituții financiare dacă cel puțin una dintre acestea este o instituție și dacă un procent mai mare de 50 % din capitalul social, activele consolidate, veniturile, personalul sau dintr-un alt indicator al instituției financiare considerat relevant de către autoritatea competentă este asociat filialelor care sunt instituții sau instituții financiare;
„societate financiară holding mixtă” înseamnă o societate financiară holding mixtă astfel cum este definită la articolul 2 punctul 15 din Directiva 2002/87/CE;
„societate holding cu activitate mixtă” înseamnă o întreprindere-mamă, alta decât o societate financiară holding, o instituție sau o societate financiară holding mixtă, ale cărei filiale includ cel puțin o instituție;
„întreprindere de asigurare dintr-o țară terță” înseamnă o întreprindere de asigurare dintr-o țară terță astfel cum este definită la articolul 13 punctul 3 din Directiva 2009/138/CE;
„întreprindere de reasigurare dintr-o țară terță” înseamnă o întreprindere de reasigurare dintr-o țară terță astfel cum este definită la articolul 13 punctul 6 din Directiva 2009/138/CE;
„firmă de investiții recunoscută din țări terțe” înseamnă o firmă care îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
în cazul în care ar fi stabilită în Uniune, s-ar încadra în definiția firmei de investiții;
este autorizată într-o țară terță;
intră sub incidența și respectă regulile prudențiale considerate de autoritățile competente ca fiind cel puțin la fel de stricte ca cele prevăzute în prezentul regulament sau în Directiva 2013/36/UE;
„instituție financiară” înseamnă o întreprindere, alta decât o instituție și alta decât un holding pur industrial, a cărei activitate principală constă în dobândirea de dețineri sau în desfășurarea uneia sau a mai multor activități enumerate la punctele 2-12 și punctul 15 din anexa I la Directiva 2013/36/UE, inclusiv o firmă de investiții, o societate financiară holding, o societate financiară holding mixtă, o societate de investiții holding, o instituție de plată în sensul Directivei (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului ( 11 ) și o societate de administrare a activelor, dar cu excluderea holdingurilor de asigurare și a holdingurilor mixte de asigurare, astfel cum sunt definite la articolul 212 alineatul (1) literele (f) și (g) din Directiva 2009/138/CE;
„entitate din sectorul financiar” înseamnă oricare dintre următoarele:
o instituție;
o instituție financiară;
o întreprindere prestatoare de servicii auxiliare inclusă în situația financiară consolidată a unei instituții;
o întreprindere de asigurare;
o întreprindere de asigurare dintr-o țară terță;
o întreprindere de reasigurare;
o întreprindere de reasigurare dintr-o țară terță;
o societate holding de asigurare, astfel cum este definită la articolul 212 alineatul (1) litera (f) din Directiva 2009/138/CE;
o întreprindere exclusă din domeniul de aplicare al Directivei 2009/138/CE în conformitate cu articolul 4 din directiva menționată;
o întreprindere dintr-o țară terță cu o activitate principală comparabilă cu a oricăreia dintre entitățile menționate la literele (a)-(k) de mai sus;
„instituție-mamă dintr-un stat membru” înseamnă o instituție dintr-un stat membru care are ca filială o instituție, o instituție financiară sau o întreprindere prestatoare de servicii auxiliare sau care deține o participație într-o instituție, instituție financiară sau întreprindere prestatoare de servicii auxiliare și care nu este la rândul său o filială a unei alte instituții autorizate în același stat membru sau a unei societăți financiare holding sau societăți financiare holding mixte înființate în același stat membru;
„instituție-mamă din UE” înseamnă o instituție-mamă dintr-un stat membru care nu este filială a unei alte instituții autorizate în orice stat membru sau a unei societăți financiare holding sau societăți financiare holding mixte înființate în orice stat membru;
„firmă de investiții-mamă dintr-un stat membru” înseamnă o întreprindere‐mamă dintr-un stat membru care este o firmă de investiții;
„firmă de investiții-mamă din UE” înseamnă o întreprindere-mamă din UE care este o firmă de investiții;
„instituție de credit-mamă dintr-un stat membru” înseamnă o instituție-mamă dintr-un stat membru care este o instituție de credit;
„instituție de credit-mamă din UE” înseamnă o instituție-mamă din UE care este o instituție de credit;
„societate financiară holding-mamă dintr-un stat membru” înseamnă o societate financiară holding care nu este la rândul său o filială a unei instituții autorizate în același stat membru sau a unei societăți financiare holding sau societăți financiare holding mixte înființate în același stat membru;
„societate financiară holding-mamă din UE” înseamnă o societate financiară holding-mamă dintr-un stat membru care nu este o filială a unei instituții autorizate în orice stat membru ori a unei alte societăți financiare holding sau societăți financiare holding mixte înființate în orice stat membru;
„societate financiară holding mixtă-mamă dintr-un stat membru” înseamnă o societate financiară holding mixtă care nu este la rândul său o filială a unei instituții autorizate în același stat membru sau a unei societăți financiare holding sau societăți financiare holding mixte înființat în același stat membru;
„societate financiară holding mixtă-mamă din UE” înseamnă o societate financiară holding mixtă-mamă dintr-un stat membru, care nu este o filială a unei instituții autorizate în orice stat membru ori a unei alte societăți financiare holding sau societăți financiare holding mixte înființate în orice stat membru;
„contraparte centrală” sau „CPC” înseamnă o CPC astfel cum este definită la articolul 2 punctul 1 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
„participație” înseamnă o participație în sensul articolului 17 prima teză din A patra Directivă 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978 privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale ( 12 ) sau deținerea, în mod direct sau indirect, a cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul unei întreprinderi;
„deținere calificată” înseamnă o deținere directă sau indirectă într-o întreprindere care reprezintă cel puțin 10 % din capital sau din drepturile de vot sau care face posibilă exercitarea unei influențe semnificative asupra administrării întreprinderii respective;
„control” înseamnă relația dintre o întreprindere-mamă și o filială, așa cum este definită la articolul 1 din Directiva 83/349/CEE, sau standarde contabile aplicabile instituției în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1606/2002, sau o relație similară între orice persoană fizică sau juridică și o întreprindere;
„legături strânse” înseamnă o situație în care două sau mai multe persoane fizice sau juridice sunt legate între ele în oricare dintre următoarele modalități:
printr-o participație reprezentând deținerea, directă sau prin intermediul controlului, a cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul unei întreprinderi
prin control;
printr-o legătură permanentă între ambele sau toate aceste persoane și aceeași a persoană terță printr-o relație de control;
„grup de clienți aflați în legătură” înseamnă oricare dintre următoarele:
două sau mai multe persoane fizice sau juridice care, până la proba contrarie, constituie un singur risc, pentru că una dintre ele, direct sau indirect, deține controlul asupra celeilalte sau celorlalte;
două sau mai multe persoane fizice sau juridice între care nu există o relație de control, astfel cum este descrisă la litera (a), dar care trebuie să fie considerate ca reprezentând un singur risc deoarece legătura dintre ele este atât de strânsă încât, în cazul în care una dintre aceste persoane s-ar confrunta cu probleme financiare, în special dificultăți de finanțare sau de rambursare, și cealaltă sau toate celelalte persoane ar întâmpina probabil dificultăți de finanțare sau de rambursare;
În pofida literelor (a) și (b), în cazul în care o administrație centrală deține controlul direct asupra mai multor persoane fizice sau juridice sau se află în legătură strânsă directă cu acestea, grupul format din administrația centrală și toate persoanele fizice sau juridice controlate direct sau indirect de aceasta în conformitate cu litera (a), sau aflate în strânsă legătură cu aceasta în conformitate cu litera (b), poate fie considerat că nu constituie un grup de clienți aflați în legătură. În schimb, existența unui grup de clienți aflați în legătură format din administrația centrală și alte persoane fizice sau juridice poate fi evaluată separat pentru fiecare dintre persoanele aflate sub controlul direct al acesteia în conformitate cu litera (a), sau aflate în strânsă legătură directă cu aceasta în conformitate cu litera (b), și pentru toate persoanele fizice și juridice aflate sub controlul respectivei persoane în conformitate cu litera (a) sau aflate în strânsă legătură cu respectiva persoană în conformitate cu litera (b), inclusiv administrația centrală. Aceeași regulă se aplică și administrațiilor regionale sau autorităților locale care intră sub incidența articolului 115 alineatul (2).
Două sau mai multe persoane fizice sau juridice care îndeplinesc condițiile stabilite la litera (a) sau (b) ca urmare a expunerii directe la același CPC pentru activități de compensare nu sunt considerate ca formând un grup de clienți aflați în legătură;
„autoritate competentă” înseamnă o autoritate publică sau un organism recunoscut oficial în dreptul intern, care este împuternicit în temeiul dreptului intern să supravegheze instituțiile ca parte a sistemului de supraveghere existent în statul membru respectiv;
„supraveghetor consolidant” înseamnă o autoritate competentă responsabilă cu exercitarea supravegherii pe bază consolidată în conformitate cu articolul 111 din Directiva 2013/36/UE;
„autorizație” înseamnă un instrument eliberat sub orice formă de către autorități, prin care se acordă dreptul de a desfășura activitatea;
„stat membru de origine” înseamnă statul membru în care o instituție a fost autorizată;
„stat membru gazdă” înseamnă statul membru în care o instituție are o sucursală sau în care prestează servicii;
„bănci centrale din cadrul SEBC” înseamnă băncile centrale naționale care sunt membre ale Sistemului European al Băncilor Centrale (SEBC), precum și Banca Centrală Europeană (BCE);
„bănci centrale” înseamnă băncile centrale din cadrul SEBC și băncile centrale din țări terțe;
„situație consolidată” înseamnă situația care rezultă din aplicarea cerințelor prezentului regulament în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2 în cazul unei instituții, ca și cum respectiva instituție formează, împreună cu una sau mai multe entități, o singură instituție;
„bază consolidată” înseamnă pe baza situației consolidate;
„bază subconsolidată” înseamnă pe baza situației consolidate a instituției-mamă, a societății financiare holding sau a societății financiare holding mixt, excluzând un subgrup de entități, sau pe baza situației consolidate a unei instituții-mamă, a unei societăți financiare holding sau a unei societăți financiare holding mixte care nu este instituția-mamă, societatea financiară holding sau societatea financiară holding mixtă de cel mai înalt rang.
„instrument financiar” înseamnă oricare dintre următoarele:
un contract care generează simultan un activ financiar, pentru una dintre părți, și un pasiv financiar sau un titlu de capital pentru cealaltă dintre părți;
un instrument menționat în secțiunea C din anexa I la Directiva 2004/39/CE;
un instrument financiar derivat;
un instrument financiar primar;
un instrument de numerar.
Instrumentele menționate la literele (a), (b) și (c) sunt instrumente financiare numai dacă valoarea lor derivă din prețul unui instrument financiar-suport sau al altui element-suport, dintr-un indicator sau un indice.
„capital inițial” înseamnă cuantumul și tipurile de fonduri proprii prevăzute la articolul 12 din Directiva 2013/36/UE;
„risc operațional” înseamnă riscul de pierdere care rezultă fie din utilizarea unor procese, persoane sau sisteme interne inadecvate sau care nu și-au îndeplinit funcția în mod corespunzător, fie din evenimente externe, și care include riscul juridic;
„risc de diminuare a valorii creanței” înseamnă riscul ca o creanță să fie redusă prin acordarea de credite, în numerar sau nu, către debitor;
„probabilitate de nerambursare” sau „PD” înseamnă probabilitatea ca o contraparte să ajungă în stare de nerambursare în termen de un an;
„pierdere în caz de nerambursare” sau „LGD” înseamnă raportul dintre pierderea aferentă unei expuneri în cazul nerambursării de către o contraparte și cuantumul expus la risc în caz de nerambursare;
„factor de conversie” înseamnă raportul dintre cuantumul încă netras dintr-un angajament de finanțare care ar putea fi tras și, prin urmare, ar deveni expus la risc în caz de nerambursare față de cuantumul încă netras din angajamentul de finanțare, valoarea angajamentului de finanțare fiind determinată de limita autorizată, cu excepția cazului în care limita neautorizată este mai mare;
„diminuare a riscului de credit” înseamnă tehnica folosită de o instituție pentru a reduce riscul de credit asociat unei expuneri sau unor expuneri pe care instituția respectivă continuă să le dețină;
„protecție finanțată a creditului” înseamnă o tehnică de diminuare a riscului de credit prin care reducerea riscului de credit asociat expunerii unei instituții derivă din dreptul respectivei instituții, în cazul neplății de către contraparte sau al unor alte evenimente de credit specificate legate de contraparte, de a lichida sau de a obține transferul, atribuirea sau păstrarea unor active sau cuantumuri sau de a reduce cuantumul expunerii la, sau de a o înlocui cu, diferența dintre cuantumul expunerii și cuantumul unei creanțe asupra instituției;
„protecție nefinanțată a creditului” înseamnă o tehnică de diminuare a riscului de credit prin care reducerea riscului de credit asociat expunerii unei instituții derivă din obligația unei părți terțe de a plăti o sumă în cazul neplății de către debitor sau al unor alte evenimente de credit specificate;
„instrument asimilat numerarului” înseamnă un certificat de depozit, o obligațiune, inclusiv o obligațiune garantată, sau orice alt instrument nesubordonat, care a fost emis de o instituție sau de o firmă de investiții, pentru care instituția sau firma de investiții a primit deja plata completă și care urmează să fie rambursat necondiționat de către instituție sau firma de investiții la valoarea sa nominală;
„securitizare” înseamnă o securitizare astfel cum este definită la articolul 2 punctul 1 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„poziție din securitizare” înseamnă o poziție din securitizare astfel cum este definită la articolul 2 punctul 19 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„resecuritizare” înseamnă o resecuritizare astfel cum este definită la articolul 2 punctul 4 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„poziție din resecuritizare” înseamnă o expunere față de o resecuritizare;
„îmbunătățire a calității creditului” înseamnă un aranjament contractual prin care calitatea creditului aferentă unei poziții dintr-o securitizare se ameliorează față de cum ar fi fost aceasta dacă nu s-ar fi oferit îmbunătățirea, și care include îmbunătățirea furnizată de tranșele de rang inferior din securitizare sau de alte tipuri de protecție a creditului;
„entitate special constituită în scopul securitizării” sau „SSPE” înseamnă o entitate special constituită în scopul securitizării sau o SSPE astfel cum este definită la articolul 2 punctul 2 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„tranșă” înseamnă o tranșă astfel cum este definită la articolul 2 punctul 6 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„marcarea la piață” înseamnă evaluarea pozițiilor la prețuri de închidere direct disponibile, care provin din surse independente, inclusiv cotații bursiere, cotații electronice sau cotații provenite de la mai mulți brokeri independenți de renume;
„marcarea la model” înseamnă orice evaluare care trebuie raportată la un nivel de referință, extrapolată sau calculată în alt mod pornind de la una sau mai multe date de intrare de pe piață;
„verificare independentă a prețurilor” înseamnă un proces de verificare regulată a preciziei și independenței prețurilor de piață sau a datelor de intrare utilizate pentru marcarea la model;
„capital eligibil” înseamnă următoarele:
în sensul părții a doua titlul III înseamnă suma următoarelor elemente:
fondurile proprii de nivel 1, astfel cum sunt menționate la articolul 25, fără aplicarea deducerii de la articolul 36 alineatul (1) litera (k) punctul (i);
fondurile proprii de nivel 2, astfel cum sunt menționate la articolul 71, care sunt egale cu sau mai mici de o treime din fondurile proprii de nivel 1, calculate în conformitate cu punctul (i) de la prezentul punct;
în sensul articolului 97, înseamnă suma următoarelor elemente:
fondurile proprii de nivel 1, astfel cum sunt menționate la articolul 25;
fondurile proprii de nivel 2, astfel cum sunt menționate la articolul 71, care sunt egale cu sau mai mici de o treime din fondurile proprii de nivel 1;
„bursă recunoscută” înseamnă o bursă care îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
este o piață reglementată sau o piață dintr-o țară terță considerată a fi echivalentă cu o piață reglementată în conformitate cu procedura stabilită la articolul 25 alineatul (4) litera (a) din Directiva 2014/65/UE;
are un mecanism de compensare prin care contractele menționate în anexa II fac obiectul cerințelor de marjă zilnică care, în opinia autorităților competente, oferă o protecție corespunzătoare;
„beneficii discreționare de tipul pensiilor” înseamnă beneficii suplimentare de tipul pensiilor asigurate pe o bază discreționară de o instituție unui angajat ca parte a pachetului de remunerație variabilă al acestuia, care nu include beneficiile datorate garantate angajatului în conformitate cu termenii schemei de pensionare a societății;
„valoare ipotecară” înseamnă valoarea bunurilor imobile stabilită printr-o evaluare prudentă a valorii de piață viitoare a bunurilor, ținând seama de aspectele sustenabile pe termen lung legate de bunuri, de condițiile de piață normale și locale, de utilizarea curentă și de eventualele utilizări alternative ale bunurilor;
„bun imobil locativ” înseamnă o locuință care este ocupată de proprietarul sau de locatarul locuinței, inclusiv dreptul de a locui într-un apartament dintr-o cooperativă imobiliară din Suedia;
„valoare de piață”, în sensul bunurilor imobile, înseamnă cuantumul estimat care r putea fi plătit în schimbul bunurilor la data evaluării între un cumpărător și un vânzător interesați în cadrul unei tranzacții încheiate în condiții obiective și de concurență normală, în care fiecare parte acționează în deplină cunoștință de cauză, prudent și fără constrângeri;
„cadru contabil aplicabil” înseamnă standardele contabile la care este supusă instituția în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1606/2002 sau al Directivei 86/635/CEE a Consiliului;
„rata de nerambursare pe un an” înseamnă raportul dintre numărul de stări de nerambursare constatate în cursul unei perioade care începe cu un an înainte de o dată T și numărul de debitori clasificați în această clasă de rating sau grupă de risc cu un an înainte de acea dată;
„finanțare speculativă a bunurilor imobile” înseamnă credite acordate în scopul dobândirii de terenuri în legătură cu bunuri imobile sau al dezvoltării ori al construirii pe acestea, sau în legătură cu acestea, cu intenția de a le revinde cu profit;
„finanțarea comerțului” înseamnă finanțarea, inclusiv garanțiile, asociate schimburilor de bunuri și servicii prin intermediul produselor financiare cu scadență fixă pe termen scurt (în general mai mică de un an) fără refinanțare automată;
„credite de export sprijinite în mod oficial” înseamnă împrumuturi sau credite pentru a finanța exportul de mărfuri și servicii pentru care o agenție oficială de creditare a exportului oferă garanții, asigurare sau finanțare directă.
„acord repo” și „acord reverse repo” înseamnă orice acord în care o instituție sau contrapartea sa transferă titluri, mărfuri sau drepturi garantate referitoare la proprietatea asupra titlurilor sau a mărfurilor în cazul în care garanția respectivă este emisă de o bursă recunoscută care deține drepturile asupra titlurilor sau a mărfurilor, iar acordul nu permite unei instituții să transfere sau să dea în gaj un anumit titlu sau marfă mai multor contrapărți în același timp, cu angajamentul de a le răscumpăra, sau la titluri sau mărfuri substituite, prezentând aceleași caracteristici, la un preț specificat, la o dată viitoare precizată sau care urmează a fi precizată de entitatea care transferă, reprezentând un acord repo pentru instituția care vinde titlurile sau mărfurile și un acord reverse repo pentru instituția care le cumpără;
„tranzacție de răscumpărare” înseamnă orice tranzacție derulată în baza unui „acord repo” sau a unui „acord reverse repo”;
„acord repo simplu” înseamnă o tranzacție de răscumpărare a unui singur activ sau a unor active similare, necomplexe, prin opoziție cu un coș de active.
„poziții deținute cu intenția tranzacționării” înseamnă oricare dintre următoarele:
pozițiile în cont propriu și pozițiile provenind din serviciile pentru clienți și din formarea pieței;
pozițiile destinate revânzării pe termen scurt;
pozițiile destinate să beneficieze de diferențele, reale sau așteptate pe termen scurt, dintre prețurile de cumpărare și cele de vânzare sau de alte variații ale prețurilor sau ale ratei dobânzii;
„portofoliu de tranzacționare” înseamnă toate pozițiile pe instrumente financiare și pe mărfuri deținute de o instituție, fie cu intenția tranzacționării, fie cu scopul de a acoperi pozițiile deținute cu intenția tranzacționării în conformitate cu articolul 104;
„sistem multilateral de tranzacționare” înseamnă un sistem multilateral de tranzacționare astfel cum este definit la articolul 4 punctul 15 din Directiva 2004/39/CE;
„contraparte centrală calificată” sau „CPCC” înseamnă o contraparte centrală care fie a fost autorizată în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, fie a fost recunoscută în conformitate cu articolul 25 din regulamentul respectiv;
„fond de garantare” înseamnă un fond instituit de o CPC în conformitate cu articolul 42 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, care este utilizat în conformitate cu articolul 45 din regulamentul respectiv;
„contribuție prefinanțată la fondul de garantare al unei CPC” înseamnă o contribuție la fondul de garantare al unei CPC, care este plătită de o instituție;
„expunere din tranzacții” înseamnă o expunere curentă incluzând o marjă de variație datorată membrului compensator, dar încă neprimită, și orice expunere viitoare potențială a unui membru compensator sau a unui client la un CPC care rezultă din contractele și tranzacțiile enumerate la articolul 301 alineatul (1) literele (a), (b) și (c), precum și marja inițială;
„piață reglementată” înseamnă o piață reglementată AEVMP astfel cum este definită la articolul 4 punctul 14 din Directiva 2004/39/CE;
„efect de levier” înseamnă dimensiunea relativă a activelor unei instituții, a obligațiilor extrabilanțiere și obligațiilor contingente de a plăti, de a furniza o prestație sau de a oferi garanții reale, inclusiv obligațiile ce decurg din finanțări primite, angajamente asumate, instrumente financiare derivate sau acorduri repo, cu excepția obligațiilor care pot fi executate numai în timpul lichidării unei instituții, în raport cu fondurile proprii ale instituției respective;
„risc asociat folosirii excesive a efectului de levier” înseamnă riscul rezultat din vulnerabilitatea unei instituții față de un efect de levier sau un efect de levier contingent care poate necesita măsuri neplanificate de corectare a planului său de afaceri, inclusiv vânzarea de active în regim de urgență, ceea ce ar putea duce la pierderi sau la reevaluări ale activelor rămase;
„ajustarea pentru riscul de credit” înseamnă cuantumul provizioanelor specifice și generale pentru pierderile din împrumuturi asociate cu riscurile de credit care a fost recunoscută în situațiile financiare ale instituției conform cadrului contabil aplicabil;
„acoperire internă” înseamnă o poziție care compensează în mod semnificativ elementele de risc componente între o poziție din portofoliul de tranzacționare și una sau mai multe poziții din afara portofoliului de tranzacționare sau între două birouri de tranzacționare;
„obligație de referință” înseamnă o obligație folosită în vederea stabilirii valorii de decontare în numerar a unui instrument financiar derivat de credit.
„instituție externă de evaluare a creditului” sau „ECAI” înseamnă o agenție de rating de credit care este înregistrată sau certificată în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1060/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 privind agențiile de rating de credit ( 13 ) sau o bancă centrală care acordă ratinguri de credit exceptate de la aplicarea dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 1060/2009.
„ECAI desemnată” înseamnă o ECAI desemnată de către o instituție;
„alte elemente ale rezultatului global acumulate” are același înțeles ca în Standardul Internațional de Contabilitate (IAS) 1, aplicabil în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1606/2002;
„fonduri proprii de bază” înseamnă fondurile proprii de bază în sensul articolului 88 din Directiva 2009/138/CE;
„elemente ale fondurilor proprii de nivel 1 specifice întreprinderilor de asigurare” înseamnă elementele fondurilor proprii de bază ale întreprinderilor care fac obiectul cerințelor Directivei 2009/138/CE, atunci când aceste elemente sunt clasificate de nivel 1 în sensul Directivei 2009/138/CE, în conformitate cu articolul 94 alineatul (1) din directiva menționată;
„elemente ale fondurilor proprii de nivel 1 suplimentar specifice întreprinderilor de asigurare” înseamnă elementele fondurilor proprii de bază ale întreprinderilor care fac obiectul cerințelor Directivei 2009/138/CE unde respectivele elemente sunt clasificate drept capital de nivel 1, în sensul Directivei 2009/138/CE în conformitate cu articolul 94 alineatul (1) din directiva menționată, iar includerea acestor elemente este limitată prin actele delegate adoptate în conformitate cu articolul 99 din directiva menționată;
„elemente ale fondurilor proprii de nivel 2 specifice întreprinderilor de asigurare” înseamnă elementele fondurilor proprii de bază ale întreprinderilor care fac obiectul cerințelor Directivei 2009/138/CE, atunci când aceste elemente sunt clasificate de nivel 2 în sensul Directivei 2009/138/CE, în conformitate cu articolul 94 alineatul (2) din directiva menționată;
„elemente ale fondurilor proprii de nivel 3 specifice întreprinderilor de asigurare” înseamnă elementele ale fondurilor proprii de bază ale întreprinderilor care fac obiectul cerințelor Directivei 2009/138/CE, atunci când aceste elemente sunt clasificate de nivel 3 în sensul Directivei 2009/138/CE, în conformitate cu articolul 94 alineatul (3) din directiva menționată;
„creanțe privind impozitul amânat” au același înțeles ca în cadrul contabil aplicabil;
„creanțe privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare” înseamnă creanțele privind impozitul amânat a căror valoare viitoare poate fi realizată numai dacă instituția generează profit impozabil în viitor;
„datorii privind impozitul amânat” au același înțeles ca în cadrul contabil aplicabil;
„activele fondului de pensii cu beneficii determinate” înseamnă activele unui plan sau fond de pensii cu beneficii determinate, după caz, calculate după ce s-a scăzut cuantumul obligațiilor care decurg din același fond sau plan;
„distribuire” înseamnă plata de dividende sau de dobândă sub orice formă;
„întreprindere financiară” are același înțeles ca la articolul 13 punctul 25 literele (b) și (d) din Directiva 2009/138/CE;
„fonduri pentru riscuri bancare generale” au același înțeles ca la articolul 38 din Directiva 86/635/CEE
„fond comercial” are același înțeles ca în cadrul contabil aplicabil;
„deținere indirectă” înseamnă orice expunere față de o entitate intermediară care deține o expunere față de instrumentele de capital emise de o entitate din sectorul financiar unde, în eventualitatea în care valoarea instrumentele de capital emise de entitatea din sectorul financiar ar fi redusă în mod permanent, pierderile înregistrate în consecință de respectiva instituție nu ar fi semnificativ diferite de pierderile pe care instituția le-ar înregistra ca urmare a deținerii directe a acelor instrumente de capital emise de entitatea din sectorul financiar;
„imobilizări necorporale” au același înțeles ca în cadrul contabil aplicabil și includ fondul comercial;
„alte instrumente de capital” înseamnă instrumente de capital emise de entități din sectorul financiar care nu pot fi considerate drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumente de fonduri proprii de nivel 2, elemente ale fondurilor proprii de nivel 1 specifice întreprinderilor de asigurare, elemente ale fondurilor proprii de nivel 1 suplimentar specifice întreprinderilor de asigurare, elemente ale fondurilor proprii de nivel 2 specifice întreprinderilor de asigurare sau elemente ale fondurilor proprii de nivel 3 specifice întreprinderilor de asigurare;
„alte rezerve” înseamnă rezerve în sensul cadrului contabil aplicabil care fac obiectul obligațiilor de publicare în temeiul respectivului standard contabil aplicabil, cu excepția sumelor deja incluse în alte elemente ale rezultatului global acumulate sau în rezultatul reportat;
„fonduri proprii” înseamnă suma fondurilor proprii de nivel 1 și a fondurilor proprii de nivel 2;
„instrumente de fonduri proprii” înseamnă instrumentele de capital emise de instituție care se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumente de fonduri proprii de nivel 2;
„interes minoritar” înseamnă cuantumul fondurilor proprii de nivel 1 de bază ale unei filiale a unei instituții care poate fi atribuit unor persoane fizice sau juridice altele decât cele incluse domeniul de aplicare al consolidării prudențiale a instituției;
„profit” are același înțeles ca în cadrul contabil aplicabil;
„deținere reciprocă” înseamnă deținerea de către o instituție a unor instrumente de fonduri proprii sau a altor instrumente de capital emise de entități din sectorul financiar, atunci când acestea dețin ele însele instrumente de fonduri proprii emise de instituția respectivă;
„rezultat reportat” înseamnă profiturile și pierderile reportate ca urmare a determinării finale a profitului sau pierderii în conformitate cu cadrul contabil aplicabil;
„cont de prime de emisiune” are același înțeles ca în cadrul contabil aplicabil;
„diferențe temporare” are același înțeles ca în cadrul contabil aplicabil;
„deținere sintetică” înseamnă o investiție a unei instituții într-un instrument financiar a cărui valoare este direct legată de valoarea instrumentelor de capital emise de o entitate din sectorul financiar.
„sistem de garanții încrucișate” înseamnă un sistem care îndeplinește toate condițiile următoare:
instituțiile se încadrează în același sistem instituțional de protecție menționat la articolul 113 alineatul (7) sau sunt permanent afiliate unei case centrale în cadrul unei rețele;
instituțiile sunt consolidate prin metoda consolidării globale în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) literele (b), (c) sau (d) sau articolul 1 alineatul (2) din Directiva 83/349/CEE și sunt incluse în supravegherea pe bază consolidată a instituției care este instituția-mamă dintr-un stat membru în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2 din prezentul regulament și care face obiectul unei cerințe de fonduri proprii;
instituția-mamă dintr-un stat membru și filialele sunt stabilite în același stat membru și fac obiectul autorizării și supravegherii de către aceeași autoritate competentă;
instituția-mamă dintr-un stat membru și filialele au încheiat un acord de stabilire contractuală sau legală a responsabilităților care protejează instituțiile respective și le garantează, în speță, lichiditatea și solvabilitatea pentru a evita falimentul, în cazul în care este necesar;
sunt instituite mecanisme pentru a asigura furnizarea promptă a mijloacelor financiare sub formă de capital și lichiditate dacă acest lucru este impus în acordul de stabilire contractuală sau legală a responsabilităților menționat la litera (d);
adecvarea mecanismelor menționate la literele (d) și (e) este monitorizată în mod regulat de către autoritatea competentă;
perioada minimă de preaviz pentru ieșirea voluntară a unei filiale din acordul de stabilire a responsabilităților este de 10 ani;
autoritatea competentă este împuternicită să interzică o ieșire voluntară a unei filiale din acordul de stabilire a responsabilităților.
„elemente care pot fi distribuite” înseamnă cuantumul profiturilor de la sfârșitul ultimului exercițiu financiar plus eventualele profituri reportate și rezerve disponibile în acest scop înainte de distribuirile către deținătorii instrumentelor de fonduri proprii, minus pierderile reportate, profiturile care nu pot fi distribuite în temeiul dreptului Uniunii sau al dreptului intern sau al actului constitutiv al instituției și eventualele sume plasate în rezerve care nu pot fi distribuite în conformitate cu dreptul intern sau statutul instituției, în fiecare caz în ceea ce privește categoria specifică de instrumente de fonduri proprii la care se referă dreptul Uniunii sau dreptul intern, actul constitutiv sau statutul instituției; profiturile, pierderile și rezervele respective fiind determinate pe baza conturilor individuale ale instituției, și nu pe baza conturilor consolidate;
„societate de administrare” înseamnă o societate de administrare astfel cum este definită la articolul 2 punctul 13 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„autoritate de rezoluție” înseamnă o autoritate de rezoluție, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (1) punctul 18 din Directiva 2014/59/UE;
„entitate de rezoluție” înseamnă o entitate de rezoluție, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (1) punctul 83a din Directiva 2014/59/UE;
„grup de rezoluție” înseamnă un grup de rezoluție, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) punctul 83b din Directiva 2014/59/UE;
„instituție de importanță sistemică globală” sau „G-SII” înseamnă o G-SII care a fost identificată în conformitate cu articolul 131 alineatele (1) și (2) din Directiva 2013/36/UE;
„instituție de importanță sistemică globală din afara UE” sau „G-SII din afara UE” înseamnă un grup bancar sau o bancă de importanță sistemică globală (G-SIB) care nu este o G-SII și care este inclus(ă) în lista G-SIB publicată de Consiliul pentru Stabilitate Financiară, astfel cum este actualizată periodic;
„filială semnificativă” înseamnă o filială care îndeplinește pe bază individuală sau consolidată oricare dintre următoarele condiții:
filiala deține peste 5 % din activele ponderate la risc pe bază consolidată ale întreprinderii-mamă inițiale;
filiala generează peste 5 % din veniturile totale din exploatare ale întreprinderii-mamă inițiale;
indicatorul de măsurare a expunerii totale, menționat la articolul 429 alineatul (4) din prezentul regulament, al filialei reprezintă peste 5 % din indicatorul de măsurare a expunerii totale al întreprinderii-mamă inițiale;
în scopul de a stabili filiala semnificativă, în cazul aplicării articolului 21b alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE, cele două întreprinderi-mamă din UE intermediare sunt considerate ca fiind o singură filială pe baza situației lor consolidate;
„entitate G-SII” înseamnă o entitate care are personalitate juridică și care este o G-SII sau care face parte dintr-o G-SII sau dintr-o G-SII din afara UE;
„instrument de recapitalizare internă” înseamnă un instrument de recapitalizare internă, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) punctul 57 din Directiva 2014/59/UE;
„grup” înseamnă un grup de întreprinderi dintre care cel puțin una este o instituție și care este compus dintr-o întreprindere-mamă și filialele acesteia sau din întreprinderi care sunt legate între ele astfel cum se prevede la articolul 22 din Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului ( 14 );
„operațiune de finanțare prin instrumente financiare” înseamnă o tranzacție de răscumpărare, o tranzacție de dare sau luare cu împrumut de titluri de valoare sau mărfuri sau o tranzacție de creditare în marjă;
„marjă inițială” sau „IM” înseamnă orice garanție reală, alta decât marja de variație, colectată de la o entitate sau furnizată unei entități pentru a acoperi expunerea curentă și expunerea viitoare potențială a unei tranzacții sau a unui portofoliu de tranzacții în perioada necesară pentru lichidarea tranzacțiilor respective sau pentru reacoperirea riscului de piață aferent acestora, ca urmare a neîndeplinirii obligațiilor de plată de către contrapartea la tranzacție sau la portofoliul de tranzacții;
„risc de piață” înseamnă riscul de pierderi rezultate din variațiile prețurilor de piață, inclusiv ale cursurilor de schimb valutar sau ale prețurilor mărfurilor;
„risc valutar” înseamnă riscul de pierderi rezultate din variațiile cursurilor de schimb valutar;
„risc de marfă” înseamnă riscul de pierderi rezultate din variațiile prețurilor mărfurilor;
„birou de tranzacționare” înseamnă un grup de dealeri clar identificat care este creat de instituție pentru a gestiona împreună un portofoliu de poziții din portofoliul de tranzacționare în conformitate cu o strategie de afaceri bine definită și coerentă și care își desfășoară activitatea în cadrul aceleiași structuri de gestionare a riscurilor;
„instituție mică și cu un grad redus de complexitate” înseamnă o instituție care îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
nu este o instituție mare;
valoarea totală a activelor sale pe bază individuală sau, după caz, pe bază consolidată în conformitate cu prezentul regulament și cu Directiva 2013/36/UE este în medie mai mică sau egală cu pragul de 5 miliarde EUR în perioada de patru ani imediat anterioară perioadei anuale curente de raportare; statele membre pot coborî pragul respectiv;
nu face obiectul unor obligații sau face obiectul unor obligații simplificate în ceea ce privește planificarea redresării și a rezoluției în conformitate cu articolul 4 din Directiva 2014/59/UE;
portofoliul său de tranzacționare este clasificat ca fiind de mici dimensiuni în înțelesul articolului 94 alineatul (1);
valoarea totală a pozițiilor sale pe instrumente financiare derivate deținute cu intenția tranzacționării nu depășește 2 % din totalul activelor sale bilanțiere și extrabilanțiere și valoarea totală a pozițiilor sale globale pe instrumente financiare derivate nu depășește 5 %, ambele calculate în conformitate cu articolul 273a alineatul (3);
peste 75 % din totalul activelor și pasivelor consolidate ale instituției, cu excepția, în ambele cazuri, a expunerilor din interiorul grupului, se referă la activități cu contrapărți situate în Spațiul Economic European;
instituția nu utilizează modele interne pentru a îndeplini cerințele prudențiale în conformitate cu prezentul regulament, cu excepția filialelor care folosesc modele interne elaborate la nivel de grup, cu condiția ca grupul să fie supus cerințelor de publicare prevăzute la articolul 433a sau 433c pe bază consolidată;
instituția nu a contestat la autoritatea competentă calificarea ca instituție mică și cu un grad redus de complexitate;
autoritatea competentă nu a decis, pe baza analizei dimensiunii, a interconectării, a complexității sau a profilului de risc, că instituția nu trebuie să fie calificată ca instituție mică și cu un grad redus de complexitate;
„instituție mare” înseamnă o instituție care îndeplinește oricare dintre următoarele condiții:
este o G-SII;
a fost identificată ca fiind o altă instituție de importanță sistemică (O-SII) în conformitate cu articolul 131 alineatele (1) și (3) din Directiva 2013/36/UE;
este, în statul membru în care este stabilită, una dintre cele mai mari trei instituții în ceea ce privește valoarea totală a activelor;
valoarea totală a activelor sale pe bază individuală sau, după caz, pe baza situației sale consolidate în conformitate cu prezentul regulament și cu Directiva 2013/36/UE este mai mare sau egală cu 30 de miliarde EUR;
„filială mare” înseamnă o filială care poate fi considerată drept instituție mare;
„instituție necotată” înseamnă o instituție care nu a emis titluri de valoare admise la tranzacționare pe o piață reglementată a oricărui stat membru, în înțelesul articolului 4 alineatul (1) punctul 21 din Directiva 2014/65/UE;
„raport financiar” înseamnă, în sensul părții a opta, un raport financiar în înțelesul articolelor 4 și 5 din Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 15 );
„comerciant de mărfuri și de certificate de emisii” înseamnă o întreprindere a cărei activitate principală constă exclusiv în prestarea de servicii de investiții sau în desfășurarea de activități de investiții legate de instrumentele financiare derivate pe mărfuri sau de contractele derivate pe mărfuri menționate la punctele 5, 6, 7, 9 și 10, de instrumentele financiare derivate pe certificate de emisii menționate la punctul 4 sau de certificatele de emisii menționate la punctul 11 din secțiunea C a anexei I la Directiva 2014/65/UE.
ABE înaintează Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 5
Definiții specifice cerințelor de capital pentru riscul de credit
În sensul părții a treia titlul II, se aplică următoarele definiții:
„expunere” însemnă un activ sau un element extrabilanțier;
„pierdere” înseamnă pierderea economică, inclusiv efectele actualizărilor importante și costurile semnificative directe și indirecte asociate recuperării sumelor de încasat în baza unui instrument;
„pierdere așteptată” sau „EL” înseamnă raportul dintre pierderea estimată aferentă unei expuneri în caz de nerambursare din partea unei contrapărți sau în caz de diminuare a valorii creanței pe parcursul unui an și suma expusă la risc în caz de nerambursare;
TITLUL II
NIVELUL APLICĂRII CERINȚELOR
CAPITOLUL 1
Aplicarea cerințelor pe bază individuală
Articolul 6
Principii generale
Filialele semnificative ale unei G-SII din afara UE respectă articolul 92b pe bază individuală dacă îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
nu sunt entități de rezoluție;
nu au filiale;
nu sunt filiale ale unei instituții-mamă din UE.
Prin derogare de la primul paragraf de la prezentul alineat, instituțiile menționate la alineatul (1a) de la prezentul articol respectă articolul 437a și articolul 447 litera (h) pe bază individuală.
Instituțiile respectă obligațiile stabilite în partea a șasea și la articolul 430 alineatul (1) litera (d) din prezentul regulament pe bază individuală.
Următoarelor instituții nu li se impune să respecte articolul 413 alineatul (1) și cerințele de raportare privind lichiditatea aferente prevăzute în partea a șaptea A din prezentul regulament:
instituțiile care sunt, de asemenea, autorizate în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
instituțiile care sunt, de asemenea, autorizate în conformitate cu articolul 16 și cu articolul 54 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 909/2014 al Parlamentului European și al Consiliului ( 16 ), cu condiția să nu efectueze transformări semnificative ale scadenței; și
instituțiile care sunt desemnate în conformitate cu articolul 54 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 909/2014, cu condiția ca:
activitățile lor să se limiteze la oferirea de servicii de tip bancar, astfel cum se menționează în secțiunea C a anexei la respectivul regulament, depozitarilor centrali de titluri de valoare autorizați în conformitate cu articolul 16 din regulamentul respectiv; și
să nu efectueze transformări semnificative ale scadenței.
Articolul 7
Derogare de la aplicarea cerințelor prudențiale pe bază individuală
Autoritățile competente pot să acorde derogări de la aplicarea articolului 6 alineatul (1) oricărei filiale a unei instituții, atunci când atât filiala, cât și instituția fac obiectul autorizării și supravegherii de către statul membru respectiv, iar filiala este inclusă în supravegherea pe bază consolidată a instituției care este întreprinderea-mamă și sunt îndeplinite toate condițiile următoare pentru a se garanta că fondurile proprii sunt distribuite adecvat între întreprinderea-mamă și filiala sa:
nu există niciun impediment practic sau legal semnificativ, actual sau potențial, în calea transferului prompt de fonduri proprii sau a rambursării rapide a datoriilor de către întreprinderea-mamă;
fie întreprinderea-mamă îndeplinește cerințele autorității competente privind administrarea prudentă a filialei și a declarat, cu consimțământul autorității competente, că garantează angajamentele asumate de filială, fie riscurile filialei sunt neglijabile;
procedurile de evaluare, măsurare și control ale riscurilor aplicate de întreprinderea-mamă includ filiala;
întreprinderea-mamă deține mai mult de 50 % din drepturile de vot atașate acțiunilor în capitalul filialei sau are dreptul de a numi sau de a revoca majoritatea membrilor organului de conducere al filialei.
Autoritățile competente pot să acorde derogări de la aplicarea articolului 6 alineatul (1) unei instituții-mamă dintr-un stat membru atunci când instituția face obiectul autorizării și supravegherii de către statul membru respectiv și este inclusă în supravegherea pe bază consolidată, iar toate condițiile următoare sunt îndeplinite pentru a se garanta că fondurile proprii sunt distribuite adecvat între întreprinderea-mamă și filialele sale:
nu există niciun impediment practic sau legal semnificativ, actual sau potențial, în calea transferului de fonduri proprii sau a rambursării rapide a datoriilor către instituția-mamă dintr-un stat membru;
procedurile de evaluare, măsurare și control ale riscurilor relevante pentru supravegherea consolidată includ instituția-mamă dintr-un stat membru.
Autoritatea competentă care face uz de prezentul alineat informează autoritățile competente din toate celelalte state membre.
Articolul 8
Derogare de la aplicarea cerințelor de lichiditate pe bază individuală
Autoritățile competente pot acorda o derogare totală sau parțială de la aplicarea părții a șasea unei instituții și tuturor sau unora dintre filialele sale din Uniune și să le supravegheze ca pe un subgrup unic de lichiditate, cu condiția ca acestea să îndeplinească toate condițiile următoare:
Instituția-mamă, pe bază consolidată, sau o filială, pe bază subconsolidată, respectă obligațiile prevăzute în partea a șasea;
instituția-mamă, pe bază consolidată, sau instituția-filială, pe bază subconsolidată, monitorizează și supraveghează în permanență pozițiile de lichiditate ale tuturor instituțiilor din cadrul grupului sau al subgrupului care fac obiectul derogării, monitorizează și supraveghează în permanență pozițiile de finanțare ale tuturor instituțiilor din cadrul grupului sau al subgrupului, în cazul în care cerința privind indicatorul de finanțare stabilă netă (NSFR) prevăzută în partea a șasea titlul IV face obiectul derogării, și asigură un nivel suficient de lichiditate și de finanțare stabilă, în cazul în care cerința privind NSFR prevăzută în partea a șasea titlul IV face obiectul derogării, pentru toate instituțiile respective;
Instituțiile au încheiat contracte satisfăcătoare pentru autoritățile competente care prevăd libera circulație a fondurilor între ele pentru a le permite să își îndeplinească obligațiile individuale și comune pe măsură ce devin scadente;
Nu există niciun impediment practic sau legal semnificativ, actual sau potențial, în calea respectării contractelor menționate la litera (c).
Până la 1 ianuarie 2014, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind toate eventualele obstacole juridice care pot face imposibilă punerea în aplicare a primului paragraf litera (c) și este invitată să facă până la 31 decembrie 2015, dacă este necesar, o propunere legislativă privind acele obstacole care ar trebui eliminate.
În cazul în care instituțiile din cadrul subgrupului unic de lichiditate sunt autorizate în mai multe state membre, alineatul (1) se aplică numai după îndeplinirea procedurii prevăzute la articolul 21 și numai instituțiilor ale căror autorități competente convin cu privire la următoarele elemente:
evaluarea de către acestea a conformității organizării și a tratamentului riscului de lichiditate cu condițiile prevăzute de articolul 86 din Directiva 2013/36/UE în cadrul subgrupului unic de lichiditate;
repartizarea cuantumurilor, amplasarea și proprietatea asupra activelor lichide obligatorii care trebuie deținute în cadrul subgrupului unic de lichiditate, în cazul în care cerința privind indicatorul de acoperire a necesarului de lichiditate (LCR), astfel cum este prevăzută în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), face obiectul derogării, precum și repartizarea cuantumurilor și amplasarea finanțării stabile disponibile în cadrul subgrupului unic de lichiditate, în cazul în care cerința privind NSFR prevăzută în partea a șasea titlul IV face obiectul derogării;
stabilirea cuantumurilor minime ale activelor lichide care trebuie deținute de către instituțiile cărora li se acordă o derogare de la aplicarea cerinței privind LCR, astfel cum este prevăzută în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), precum și stabilirea cuantumurilor minime ale finanțării stabile disponibile care trebuie deținute de către instituțiile cărora li se acordă o derogare de la aplicarea cerinței privind NSFR prevăzută în partea a șasea titlul IV;
necesitatea unor parametri mai stricți decât cei prevăzuți în partea a șasea;
schimbul nerestricționat de informații complete între autoritățile competente;
o înțelegere deplină a implicațiilor unei astfel de derogări.
Articolul 9
Metodă individuală de consolidare
Articolul 10
Derogare pentru instituțiile de credit afiliate în mod permanent unei case centrale
Autoritățile competente pot, în conformitate cu dreptul intern, să acorde derogări parțiale sau integrale de la aplicarea cerințelor prevăzute în părțile a doua-a opta din prezentul regulament și în capitolul 2 din Regulamentul (UE) 2017/2402 în cazul uneia sau mai multor instituții de credit situate în același stat membru și afiliate în mod permanent unei case centrale care le supraveghează și care are sediul în același stat membru, în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții:
angajamentele casei centrale și ale instituțiilor afiliate constituie angajamente solidare sau angajamentele instituțiilor afiliate sunt în întregime garantate de casa centrală;
solvabilitatea și lichiditatea casei centrale și ale tuturor instituțiilor afiliate acesteia sunt supravegheate în ansamblul lor, pe baza situațiilor financiare consolidate ale acestor instituții;
conducerea casei centrale este abilitată să emită instrucțiuni către organele de conducere ale instituțiilor afiliate.
Statele membre pot menține și utiliza legislația națională existentă în ceea ce privește aplicarea derogării menționate la primul paragraf, atât timp cât aceasta nu aduce atingere prezentului regulament sau Directivei 2013/36/UE.
CAPITOLUL 2
Consolidarea prudențială
Secțiunea 1
Aplicarea cerințelor pe bază consolidată
Articolul 10a
Aplicarea cerințelor prudențiale pe bază consolidată în cazul în care firmele de investiții sunt întreprinderi-mamă
În scopul aplicării prezentului capitol, firmele de investiții sunt considerate a fi societăți financiare holding-mamă dintr-un stat membru sau societăți financiare holding-mamă din Uniune în cazul în care aceste firme de investiții sunt întreprinderi-mamă ale unei instituții sau ale unei firme de investiții care face obiectul prezentului regulament, care este menționată la articolul 1 alineatul (2) sau (5) din Regulamentul (UE) 2019/2033.
Articolul 11
Tratamentul general
Pentru a se asigura aplicarea pe bază consolidată a cerințelor din prezentul regulament, termenii „instituție”, „instituție-mamă dintr-un stat membru”, „instituție-mamă din UE” și „întreprindere-mamă”, după caz, se referă și la:
o societate financiară holding sau o societate financiară holding mixtă aprobată în conformitate cu articolul 21a din Directiva 2013/36/UE;
o instituție desemnată controlată de o societate financiară holding-mamă sau de o societate financiară holding mixtă-mamă, dacă aceste societăți-mamă nu fac obiectul aprobării în conformitate cu articolul 21a alineatul (4) din Directiva 2013/36/UE;
o societate financiară holding, o societate financiară holding mixtă sau o instituție desemnată în conformitate cu articolul 21a alineatul (6) litera (d) din Directiva 2013/36/UE.
Situația consolidată a unei întreprinderi menționate la primul paragraf litera (b) din prezentul alineat este situația consolidată a societății financiare holding-mamă sau a societății financiare holding mixte-mamă care nu face obiectul aprobării în conformitate cu articolul 21a alineatul (4) din Directiva 2013/36/UE. Situația consolidată a unei întreprinderi menționate la primul paragraf litera (c) din prezentul alineat este situația consolidată a societății financiare holding-mamă sau a societății financiare holding mixte-mamă.
▼M8 —————
Numai întreprinderile-mamă din UE care sunt filiale semnificative ale unei G-SII din afara UE și care nu sunt entități de rezoluție respectă articolul 92b din prezentul regulament pe bază consolidată, în măsura și potrivit metodelor prevăzute la articolul 18 din prezentul regulament. În cazul aplicării articolului 21b alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE, fiecare dintre cele două întreprinderi-mamă din UE intermediare, identificate de comun acord ca fiind o filială semnificativă, respectă articolul 92b din prezentul regulament pe baza situației lor consolidate.
Instituțiile-mamă din UE respectă partea a șasea și articolul 430 alineatul (1) litera (d) din prezentul regulament pe baza situației lor consolidate în cazul în care grupul include una sau mai multe instituții de credit sau firme de investiții care sunt autorizate să furnizeze serviciile de investiții și să desfășoare activitățile de investiții menționate la punctele 3 și 6 din secțiunea A a anexei I la Directiva 2014/65/UE.
În cazul în care s-a acordat o derogare în temeiul articolului 8 alineatele (1)-(5), instituțiile și, dacă este cazul, societățile financiare holding sau societățile financiare holding mixte care fac parte dintr-un subgrup de lichiditate respectă partea a șasea și articolul 430 alineatul (1) punctul (d) din prezentul regulament pe bază consolidată sau pe bază subconsolidată la nivelul subgrupului de lichiditate.
Aplicarea abordării prevăzute la primul paragraf nu aduce atingere supravegherii efective pe bază consolidată, nu poate prezenta efecte adverse disproporționate în ceea ce privește întregul sistem financiar sau părți ale acestuia în alte state membre sau în Uniune în ansamblu și nici nu poate forma sau crea un obstacol pentru funcționarea pieței interne.
▼M8 —————
Articolul 12a
Calculul consolidat pentru G-SII cu mai multe entități de rezoluție
În cazul în care cel puțin două entități G-SII care aparțin aceleiași G-SII sunt entități de rezoluție, instituția-mamă din UE a respectivei G-SII calculează cuantumul fondurilor proprii și al pasivelor eligibile menționat la articolul 92a alineatul (1) litera (a) din prezentul regulament. Calculul respectiv se efectuează pe baza situației consolidate a instituției-mamă din UE ca și când aceasta ar fi singura entitate a G-SII care este de rezoluției.
În cazul în care cuantumul calculat în conformitate cu primul paragraf de la prezentul articol este mai mic decât suma cuantumurilor fondurilor proprii și pasivelor eligibile menționată la articolul 92a alineatul (1) litera (a) din prezentul regulament pentru toate entitățile de rezoluție care aparțin respectivei G-SII, autoritățile de rezoluție acționează în conformitate cu articolul 45d alineatul (3) și cu articolul 45h alineatul (2) din Directiva 2014/59/UE.
În cazul în care cuantumul calculat în conformitate cu primul paragraf de la prezentul articol este mai mare decât suma cuantumurilor fondurilor proprii și pasivelor eligibile menționată la articolul 92a alineatul (1) litera (a) din prezentul regulament pentru toate entitățile de rezoluție care aparțin respectivei G-SII, autoritățile de rezoluție pot acționa în conformitate cu articolul 45d alineatul (3) și cu articolul 45h alineatul (2) din Directiva 2014/59/UE.
Articolul 13
Aplicarea cerințelor de publicare pe bază consolidată
Filialele mari ale instituțiilor-mamă din UE publică informațiile specificate la articolele 437, 438, 440, 442, 450, 451, 451a și 453 pe bază individuală sau, dacă este cazul, în conformitate cu prezentul regulament și cu Directiva 2013/36/UE, pe bază subconsolidată.
Alineatul (1) al doilea paragraf se aplică filialelor întreprinderilor-mamă stabilite într-o țară terță atunci când filialele respective pot fi considerate filiale mari.
Articolul 14
Aplicarea cerințelor prevăzute la articolul 5 din Regulamentul (UE) 2017/2402 pe bază consolidată
▼M9 —————
Secțiunea 2
Metode de consolidare prudențială
Articolul 18
Metode de consolidare prudențială
În sensul articolului 11 alineatul (3a), instituțiile care sunt obligate să respecte cerințele menționate la articolul 92a sau 92b pe bază consolidată efectuează o consolidare globală a tuturor instituțiilor și instituțiilor financiare care sunt filialele lor în cadrul grupurilor relevante de rezoluție.
Autoritățile competente stabilesc dacă și sub ce formă trebuie să se realizeze consolidarea în următoarele cazuri:
în cazul în care, în opinia autorităților competente, o instituție exercită o influență semnificativă asupra uneia sau mai multor instituții sau instituții financiare, fără a deține însă o participație în aceste instituții sau fără a avea alte legături de capital cu acestea; și
în cazul în care două sau mai multe instituții sau instituții financiare se află sub o conducere unică, fără ca acest lucru să se facă în baza unui contract, a unor clauze ale memorandumurilor acestora sau a unor clauze statutare.
În special, autoritățile competente pot permite sau impune folosirea metodei prevăzute la articolul 22 alineatele (7), (8) și (9) din Directiva 2013/34/UE. Cu toate acestea, metoda respectivă nu reprezintă o includere a întreprinderilor în cauză în supravegherea pe bază consolidată.
Prin derogare de la primul paragraf, autoritățile competente pot permite sau impune instituțiilor să aplice o metodă diferită acestor filiale sau participații, inclusiv metoda impusă de cadrul contabil aplicabil, în cazul în care:
instituția nu aplică deja metoda punerii în echivalență la 28 decembrie 2020;
aplicarea metodei punerii în echivalență ar constitui un efort excesiv sau metoda punerii în echivalență nu reflectă în mod corespunzător riscurile pe care întreprinderea menționată la primul paragraf le prezintă pentru instituție; și
metoda aplicată nu duce la consolidarea integrală sau proporțională a întreprinderii respective.
Autoritățile competente pot solicita consolidarea integrală sau proporțională a unei filiale sau a unei întreprinderi în care o instituție deține o participație, în cazul în care filiala sau întreprinderea respectivă nu este o instituție, o instituție financiară sau o întreprindere prestatoare de servicii auxiliare și în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
întreprinderea nu este o întreprindere de asigurare, o întreprindere de asigurare dintr-o țară terță, o întreprindere de reasigurare, o întreprindere de reasigurare dintr-o țară terță, un holding de asigurare sau o întreprindere exclusă din domeniul de aplicare al Directivei 2009/138/CE în conformitate cu articolul 4 din directiva menționată;
există un risc substanțial ca instituția să decidă să ofere sprijin financiar pentru această întreprindere în condiții de criză, în absența unor obligații contractuale de a oferi un astfel de sprijin sau în plus față de acestea.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Secțiunea 3
Domeniul de aplicare al consolidării prudențiale
Articolul 19
Entitățile excluse din domeniul de aplicare al consolidării prudențiale
O instituție, o instituție financiară sau o întreprindere prestatoare de servicii auxiliare care este filială sau o întreprindere în care se deține o participație nu este necesar să fie inclusă în consolidare în cazul în care cuantumul total al activelor și elementelor extrabilanțiere ale întreprinderii în cauză este mai mic decât cea mai mică dintre următoarele două cuantumuri:
10 milioane EUR;
1 % din cuantumul total al activelor și elementelor extrabilanțiere ale întreprinderii-mamă sau ale întreprinderii care deține participația respectivă.
Autoritățile competente responsabile cu exercitarea supravegherii pe bază consolidată, în conformitate cu articolul 111 din Directiva 2013/36/UE pot, de la caz la caz, să decidă că o instituție, o instituție financiară sau o întreprindere prestatoare de servicii auxiliare care este filială sau în cadrul căreia se deține o participație, nu este necesar să fie inclusă în consolidare, în cazurile următoare:
în cazul în care întreprinderea în cauză este situată într-o țară terță în care există obstacole de natură juridică în calea transferului de informații necesare;
în cazul în care întreprinderea în cauză prezintă un interes neglijabil numai în ceea ce privește obiectivele supravegherii instituțiilor;
în cazul în care, în opinia autorităților competente responsabile cu exercitarea supravegherii pe bază consolidată, consolidarea situației financiare a întreprinderii în cauză ar fi inadecvată sau ar putea induce în eroare în ceea ce privește realizarea obiectivelor de supraveghere a instituțiilor.
Articolul 20
Decizii comune privind cerințele prudențiale
Autoritățile competente acționează în strânsă cooperare:
În cazul cererilor pentru aprobările prevăzute la articolul 143 alineatul (1), articolul 151 alineatele (4) și (9), articolul 283, articolul 312 alineatul (2) și articolul 363, respectiv prezentate de o instituție-mamă din UE și de filialele sale, sau de filialele unei societăți financiare holding-mamă din UE sau ale unei societăți financiare holding mixte-mamă din UE, în comun, pentru a decide dacă acordă sau nu aprobarea cerută și pentru a stabili termenii și condițiile, dacă este cazul, în care ar trebui acordată o astfel de aprobare.
în scopul de a determina dacă sunt îndeplinite criteriile pentru aplicarea unui tratament intragrup specific, astfel cum figurează la articolul 422 alineatul (9) și la articolul 425 alineatul (5), completate de standardele tehnice de reglementare ale ABE menționate la articolul 422 alineatul (10) și la articolul 425alineatul (6).
Cererile se depun numai la supraveghetorul consolidant.
Cererea menționată la articolul 312 alineatul (2) include o descriere a metodologiei utilizate pentru alocarea capitalului în vederea acoperirii riscului operațional între diferitele entități ale grupului. Cererea indică dacă și modul în care se intenționează să se integreze efectele diversificării în cadrul sistemului de măsurare a riscului.
Autoritățile competente depun toate eforturile pentru a ajunge la o decizie comună în termen de șase luni privind:
cererea menționată la alineatul (1) litera (a);
evaluarea criteriilor și determinarea tratamentului specific menționat la alineatul (1) litera (b);
Decizia comună este prezentată într-un document care cuprinde decizia temeinic motivată pe care autoritatea competentă menționată la alineatul (1) o comunică solicitantului.
Perioada menționată la alineatul (2) începe:
la data primirii cererii complete menționate la alineatul (1) litera (a) de către supraveghetorul consolidant. Supraveghetorul consolidant transmite cererea completă celorlalte autorități competente fără întârziere;
la data primirii de către autoritățile competente a unui raport elaborat de supraveghetorul consolidant care analizează angajamentele intragrup din cadrul grupului.
Decizia este prezentată într-un document care cuprinde decizia temeinic motivată și ține seama de avizele și de rezervele celorlalte autorități competente, exprimate în termenul de șase luni.
Decizia se transmite instituției-mamă din UE, societății financiare holding-mamă din UE sau societății financiare holding mixte-mamă din UE și celorlalte autorități competente de către supraveghetorul consolidant.
Dacă, la finalul perioadei de șase luni, oricare dintre autoritățile competente implicate a înaintat problema către ABE în conformitate cu articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, supraveghetorul consolidant își amână decizia cu privire la alineatul (1) litera (a) de la prezentul articol și așteaptă decizia pe care ABE o poate lua în conformitate cu articolul 19 alineatul (3) din regulamentul menționat și, ulterior, adoptă propria decizie în conformitate cu decizia ABE. Perioada de șase luni se consideră perioada de conciliere în sensul respectivului regulament. ABE adoptă o decizie în termen de o lună. Problema nu se transmite către ABE după expirarea perioadei de șase luni sau după ce s-a ajuns la o decizie comună.
Decizia este prezentată într-un document care cuprinde decizia temeinic motivată și ține seama de avizele și de rezervele celorlalte autorități competente, exprimate în termenul de șase luni.
Decizia se transmite supraveghetorului consolidant care informează instituția-mamă din UE, societatea financiară holding - mamă din UE sau societatea financiară holding mixtă - mamă din UE.
Dacă, la finalul perioadei de șase luni, supraveghetorul consolidant a înaintat problema către ABE în conformitate cu articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, autoritatea competentă responsabilă de supravegherea filialei pe bază individuală își amână decizia cu privire la alineatul (1) litera (b) și așteaptă decizia pe care ABE o poate lua în conformitate cu articolul 19 alineatul (3) din regulamentul menționat și, ulterior, adoptă decizia sa în conformitate cu decizia ABE. Perioada de șase luni se consideră perioada de conciliere în sensul respectivului regulament. ABE adoptă o decizie în termen de o lună. Problema nu se transmite către ABE după expirarea perioadei de șase luni sau după ce s-a ajuns la o decizie comună.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de punere în aplicare până la data de 31 decembrie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 21
Decizii comune privind nivelul de aplicare a cerințelor de lichiditate
Decizia comună se ia în termen de șase luni de la transmiterea de către supraveghetorul consolidant a unui raport de identificare a subgrupurilor unice de lichiditate pe baza criteriilor prevăzute la articolul 8. În caz de dezacord în termenul de șase luni, supraveghetorul consolidant consultă ABE la cererea oricăreia dintre celelalte autorități competente implicate. Supraveghetorul consolidant poate consulta ABE din proprie inițiativă.
Decizia comună poate să impună, de asemenea, constrângeri referitoare la amplasarea și proprietatea asupra activelor lichide și să solicite instituțiilor exceptate de la aplicarea părții a șasea să dețină un cuantum minim de active lichide.
Respectiva decizie comună este inclusă într-un document care cuprinde decizia temeinic motivată, care se transmite instituției-mamă a subgrupului de lichiditate de către supraveghetorul consolidant.
Cu toate acestea, orice autoritate competentă poate, în cursul celor șase luni, să consulte ABE referitor la întrunirea condițiilor prevăzute la articolul 8 alineatul (1) literele (a)-(d). În acest caz, ABE poate derula un proces de mediere cu caracter neobligatoriu în conformitate cu articolul 31 litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, iar toate autoritățile competente implicate amână luarea propriilor decizii până la încheierea procesului de mediere cu caracter neobligatoriu. În cazul în care, în cursul medierii, autoritățile competente nu ajung la un acord în termen de trei luni, fiecare autoritate competentă responsabilă cu supravegherea pe bază individuală adoptă propria decizie ținând cont de proporționalitatea beneficiilor și riscurilor la nivelul statului membru al instituției-mamă și de proporționalitatea beneficiilor și riscurilor la nivelul statului membru al filialei. Problema nu se transmite ABE după expirarea perioadei de șase luni sau după ce s-a ajuns la o decizie comună.
Decizia comună menționată la alineatul (1) și deciziile menționate la al doilea paragraful de la prezentul alineat sunt obligatorii.
Articolul 22
Subconsolidarea în cazul entităților din țări terțe
Articolul 23
Întreprinderile din țări terțe
În sensul aplicării supravegherii pe bază consolidată în conformitate cu prezentul capitol, termenii „firmă de investiții”, „instituție de credit”, „instituție financiară” și „instituție” se aplică, de asemenea, tuturor întreprinderilor stabilite în țări terțe care, dacă ar fi stabilite în Uniune, s-ar încadra în definițiile acestor termeni de la articolul 16.
Articolul 24
Evaluarea activelor și a elementelor extrabilanțiere
PARTEA A DOUA
FONDURI PROPRII ȘI PASIVE ELIGIBILE
TITLUL I
ELEMENTE ALE FONDURILOR PROPRII
CAPITOLUL 1
Fonduri proprii de nivel 1
Articolul 25
Fonduri proprii de nivel 1
Fondurile proprii de nivel 1 ale unei instituții constau în suma fondurilor proprii de nivel 1 de bază și a fondurilor proprii de nivel 1 suplimentar ale instituției.
CAPITOLUL 2
Fonduri proprii de nivel 1 de bază
Secțiunea 1
Elemente și instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Articolul 26
Elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituțiilor constau în:
instrumente de capital, sub rezerva îndeplinirii condițiilor prevăzute la articolul 28 sau, după caz, la articolul 29;
conturi de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (a);
rezultatul reportat;
alte elemente ale rezultatului global acumulate;
alte rezerve;
fonduri pentru riscuri bancare generale.
Elementele menționate la literele (c)-(f) sunt considerate elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază doar dacă sunt disponibile instituției pentru o utilizare nerestricționată și imediată cu scopul de a acoperi riscuri sau pierderi de îndată ce acestea apar.
În sensul alineatului (1) litera (c), instituțiile pot include profiturile interimare sau pe cele de la sfârșit de exercițiu financiar în fondurile proprii de nivel 1 de bază înainte de a lua o decizie formală care să confirme profitul sau pierderea finală a instituției pentru exercițiul financiar, numai cu aprobarea prealabilă a autorităților competente. Autoritatea competentă acordă aprobarea dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
profiturile în cauză au fost verificate de persoane independente de instituție care sunt responsabile cu auditarea conturilor instituției respective;
instituția a demonstrat, spre satisfacția autorității competente, că orice obligații sau dividende previzibile au fost deduse din respectivele profituri.
Verificarea profiturilor intermediare sau a celor de sfârșit de exercițiu financiar ale instituției garantează în mod adecvat că profiturile respective au fost evaluate în conformitate cu principiile prevăzute de cadrul contabil aplicabil.
Prin derogare de la primul paragraf, instituțiile pot clasifica drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază emisiunile ulterioare ale unui tip de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază pentru care au primit deja aprobarea respectivă, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele două condiții:
dispozițiile care reglementează emisiunile ulterioare sunt în esență identice cu dispozițiile care reglementează emisiunile pentru care instituțiile au primit deja aprobarea;
instituțiile au notificat autorităților competente emisiunile ulterioare respective cu suficient timp înainte de clasificarea lor ca instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază.
Autoritățile competente consultă ABE înainte de a acorda aprobarea ca noi tipuri de instrumente de capital să fie clasificate drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază. Autoritățile competente țin seama în mod corespunzător de avizul ABE și, în cazul în care decid să se abată de la acesta, se adresează în scris ABE în termen de trei luni de la data primirii avizului ABE, menționând motivele abaterii de la acesta. Prezentul paragraf nu se aplică instrumentelor de capital menționate la articolul 31.
Pe baza informațiilor culese de la autoritățile competente, ABE elaborează, menține și publică o listă a tuturor tipurilor de instrumente de capital din fiecare stat membru care pot fi considerate instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază. În conformitate cu articolul 35 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, ABE poate culege orice informații în legătură cu instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 de bază pe care le consideră necesare pentru a stabili conformitatea cu criteriile prevăzute la articolul 28 sau, după caz, la articolul 29 din prezentul regulament și pentru menținerea și actualizarea listei menționate la prezentul paragraf.
Ca urmare a procesului de revizuire prevăzut la articolul 80 și atunci când există dovezi suficiente că instrumentele de capital relevante nu îndeplinesc sau nu mai îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 28 sau, după caz, la articolul 29, ABE poate decide să nu adauge instrumentele respective în lista menționată la al patrulea paragraf sau, după caz, să le elimine din lista respectivă. ABE face un anunț în acest sens, care se referă totodată la poziția autorității competente relevante în această chestiune. Prezentul paragraf nu se aplică instrumentelor de capital menționate la articolul 31.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 27
Instrumente de capital ale societăților mutuale, organizațiilor cooperatiste de credit, instituțiilor de economii sau instituțiilor similare în cadrul elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază includ orice instrument de capital emis de o instituție în conformitate cu dispozițiile sale statutare dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția este de un tip definit în conformitate cu legislația națională aplicabilă, iar autoritățile competente consideră că aceasta se califică drept oricare dintre următoarele:
societate mutuală;
organizație cooperatistă de credit;
instituție de economii;
instituție similară;
instituție de credit care este deținută integral de una dintre instituțiile menționate la punctele (i)-(iv) și are acordul autorității competente relevante de a folosi dispozițiile prezentului articol, cu condiția ca și atât timp cât 100 % din acțiunile ordinare emise în instituție sunt deținute, direct sau indirect, de o instituție descrisă la punctele (i)-(iv);
sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 28 și condițiile de modificare de la articolul 29;
Societățile mutuale, organizațiile cooperatiste de credit sau instituțiile de economii recunoscute astfel în temeiul legislației naționale aplicabile înainte de 31 decembrie 2012 continuă să fie clasificate astfel în scopul prezentei părți, cu condiția de a continua să îndeplinească criteriile care au determinat această recunoaștere.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 28
Instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Instrumentele de capital se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază numai dacă sunt îndeplinite toate condițiile de mai jos:
instrumentele sunt emise direct de instituție cu acordul prealabil al acționarilor instituției sau, în cazul în care acest lucru este permis în temeiul legislației naționale aplicabile, al organului de conducere a instituției;
instrumentele sunt plătite integral, iar achiziționarea dreptului de proprietate asupra acestora nu este finanțată în mod direct sau indirect de instituție;
instrumentele îndeplinesc toate condițiile următoare referitoare la clasificarea lor:
se califică drept capital în sensul articolului 22 din Directiva 86/635/CEE;
sunt clasificate drept capitaluri proprii în sensul cadrului contabil aplicabil;
sunt clasificate drept capitaluri proprii în scopul stabilirii activului net negativ, dacă este cazul, în conformitate cu legislația națională aplicabilă în domeniul insolvenței;
instrumentele sunt prezentate în mod clar și distinct în bilanț în situațiile financiare ale instituției;
instrumentele sunt perpetue;
cuantumul principalului instrumentelor nu poate fi redus sau restituit, exceptând oricare dintre următoarele cazuri:
lichidarea instituției;
răscumpărări discreționare ale instrumentelor sau alte mijloace discreționare de diminuare a capitalului, dacă instituția a primit în prealabil aprobarea autorității competente în conformitate cu articolul 77;
dispozițiile care reglementează instrumentele nu indică în mod explicit sau implicit că cuantumul principalului instrumentelor ar fi sau ar putea fi redus sau restituit în alte cazuri în afară de lichidarea instituției, iar instituția nu prevede în alt mod o astfel de indicație înainte de sau la emiterea instrumentelor, cu excepția instrumentelor menționate la articolul 27, unde refuzul instituției de a răscumpăra aceste instrumente este interzis în temeiul legislației naționale aplicabile;
instrumentele îndeplinesc următoarele condiții în ceea ce privește distribuirile:
nu există un tratament preferențial de distribuire în ceea ce privește ordinea efectuării distribuirilor, inclusiv în raport cu alte instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, iar condițiile care reglementează instrumentele nu oferă drepturi preferențiale la efectuarea distribuirilor;
distribuirile către deținătorii instrumentelor pot fi efectuate numai din elementele care pot fi distribuite;
condițiile care reglementează instrumentele nu includ un plafon sau o altă restricție privind nivelul maxim de distribuiri, cu excepția instrumentelor menționate la articolul 27;
nivelul de distribuiri nu se determină pe baza prețului de achiziționare a instrumentelor la emitere, cu excepția instrumentelor menționate la articolul 27;
condițiile care reglementează instrumentele nu includ nicio obligație pentru instituție de a efectua distribuiri către deținătorii lor, iar instituția nu face altfel obiectul unei obligații de acest tip;
neefectuarea distribuirilor nu constituie un eveniment de nerambursare pentru instituție;
anularea distribuirilor nu impune restricții asupra instituției;
în comparație cu toate instrumentele de capital emise de instituție, instrumentele absorb primele și proporțional cea mai mare parte a pierderilor pe măsura apariției lor, iar fiecare instrument absoarbe pierderi în aceeași măsură ca și celelalte instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
instrumentele sunt de rang inferior tuturor celorlalte creanțe în caz de insolvență sau de lichidare a instituției;
instrumentele dau proprietarilor lor dreptul la o creanță asupra activelor reziduale ale instituției, care, în caz de lichidare și după plata tuturor creanțelor cu rang prioritar, este proporțională cu suma instrumentelor de acest tip emise, nu este fixă și nu face obiectul unei plafonări, cu excepția instrumentelor de capital menționate la articolul 27;
instrumentele nu sunt garantate și nici nu fac obiectul unei garanții care crește rangul de prioritate la plată al creanțelor, de niciuna dintre următoarele:
instituția sau filialele sale;
întreprinderea-mamă a instituției sau filialele sale;
societatea financiară holding-mamă sau filialele sale;
societatea holding cu activitate mixtă sau filialele sale;
societatea financiară holding cu activitate mixtă și filialele sale;
orice întreprindere care are legături strânse cu entitățile menționate la punctele (i)-(v);
instrumentele nu fac obiectul niciunui aranjament, contractual sau de altă natură, care crește rangul de prioritate la plată al creanțelor înregistrate în temeiul instrumentelor în caz de insolvență sau de lichidare.
Condiția menționată la primul sub-paragraf litera (j) se consideră îndeplinită, chiar dacă instrumentele sunt incluse în fondurile proprii de nivel 1 suplimentar sau în fondurile proprii de nivel 2 în temeiul articolului 484 alineatul (3), cu condiția să fie de rang egal.
În sensul primului paragraf litera (b), doar partea unui instrument de capital care a fost plătită integral este eligibilă pentru a fi considerată instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază.
Condiția prevăzută la alineatul (1) litera (f) este considerată respectată, chiar dacă cuantumul principalului instrumentului de capital este redus în cadrul unei proceduri de rezoluție sau drept consecință a unei reduceri a valorii instrumentelor de capital impuse de autoritatea de rezoluție responsabilă pentru instituție.
Condiția prevăzută la alineatul (1) litera (g) este considerată respectată chiar dacă dispozițiile care reglementează instrumentul de capital indică în mod expres sau implicit că valoarea principalului instrumentului ar fi sau ar putea fi redusă în cadrul unei proceduri de rezoluție sau drept consecință a unei reduceri a valorii instrumentelor de capital impuse de autoritatea de rezoluție responsabilă pentru instituție.
Condiția prevăzută la alineatul (1) primul paragraf litera (h) punctul (v) este considerată îndeplinită în pofida faptului că o filială face obiectul unui acord privind transferul profitului și al pierderilor cu întreprinderea-mamă, conform căruia filiala este obligată să transfere, ca urmare a întocmirii situațiilor sale financiare anuale, rezultatul său anual către întreprinderea-mamă, în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
întreprinderea-mamă deține 90 % sau mai mult din drepturile de vot și din capitalul filialei;
întreprinderea-mamă și filiala sunt situate în același stat membru;
acordul a fost încheiat în scopuri de impozitare legitime;
la întocmirea situației financiare anuale, filiala are libertatea de a reduce valoarea distribuirilor prin alocarea tuturor profiturilor sale sau a unei părți a acestora către rezervele proprii sau către fondurile sale pentru riscuri bancare generale înainte de efectuarea oricărei plăți către întreprinderea sa mamă;
întreprinderea-mamă este obligată, în temeiul acordului, să despăgubească integral filiala pentru toate pierderile acesteia din urmă;
acordul face obiectul unei perioade de preaviz conform căreia acordul poate fi reziliat numai până la sfârșitul unui exercițiu financiar, rezilierea intrând în vigoare cel mai devreme la începutul exercițiului financiar următor, neafectând obligația întreprinderii-mamă de a despăgubi integral filiala pentru toate pierderile suferite pe parcursul exercițiului financiar curent.
În cazul în care o instituție a încheiat un acord privind transferul profitului și al pierderilor, aceasta informează autoritatea competentă fără întârziere și transmite acesteia din urmă o copie a acordului. De asemenea, instituția informează autoritatea competentă fără întârziere cu privire la orice modificare adusă acordului privind transferul profitului și al pierderilor și la rezilierea acestuia. O instituție nu încheie mai mult de un acord privind transferul profitului și al pierderilor.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
natura și formele aplicabile ale finanțării indirecte a instrumentelor de fonduri proprii;
situațiile și momentele în care distribuirile multiple ar reprezenta o povară disproporționată asupra fondurilor proprii;
definiția distribuirilor preferențiale;
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10 - 14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 29
Instrumente de capital emise de societăți mutuale, organizații cooperatiste de credit, instituții de economii și instituții similare
Trebuie îndeplinite condițiile următoare referitoare la răscumpărarea instrumentelor de capital:
instituția are posibilitatea de a refuza răscumpărarea instrumentelor, cu excepția situațiilor în care se interzice acest lucru în temeiul legislației naționale aplicabile;
atunci când refuzul instituției de a răscumpăra instrumentele este interzis în temeiul legislației naționale aplicabile, dispozițiile care reglementează instrumentele oferă instituției posibilitatea de a limita răscumpărarea lor;
refuzul de a răscumpăra instrumentele sau limitarea răscumpărării instrumentelor, după caz, nu poate constitui un eveniment de nerambursare pentru instituția respectivă.
Condiția menționată la primul sub-paragraf nu aduce atingere posibilității ca o societate mutuală, o organizație cooperatistă de credit, o instituție de economii sau o instituție similară să includă în cadrul fondurilor proprii de nivel 1 de bază instrumente care nu conferă deținătorului drepturi de vot și care îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
creanța deținătorilor instrumentelor fără drept de vot în caz de insolvență sau de lichidare a instituției este proporțională cu ponderea pe care acele instrumente fără drept de vot o au în totalul instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
instrumentele se încadrează, pe baza altor criterii, în categoria instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul sub-paragraf, în conformitate cu articolele 10 - 14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 30
Consecințe ale încetării îndeplinirii condițiilor pentru instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Dacă un instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază nu mai îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 28 și, dacă este cazul, la articolul 29, se aplică următoarele:
instrumentul respectiv încetează imediat să se califice drept instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
conturile de prime de emisiune aferente instrumentului respectiv încetează imediat să se califice drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază.
Articolul 31
Instrumente de capital subscrise de autoritățile publice în situații de urgență
În situații de urgență, autoritățile competente pot permite instituțiilor să includă în fondurile proprii de nivel 1 de bază instrumente de capital care respectă cel puțin condițiile prevăzute la articolul 28 alineatul (1) literele (b)-(e), atunci când sunt respectate cumulativ următoarele condiții:
Instrumentele de capital sunt emise 1 ianuarie 2014.
Instrumentele de capital sunt considerate ajutor de stat de către Comisie.
Instrumentele de capital sunt emise în contextul unor măsuri de recapitalizare în temeiul normelor privind ajutorul de stat existente la momentul respectiv.
Instrumentele de capital sunt în întregime subscrise și deținute de stat sau de o autoritate ori entitate publică relevantă.
Instrumentele de capital sunt capabile să absoarbă pierderile.
Cu excepția cazului instrumentelor de capital menționate la articolul 27, în caz de lichidare, instrumentele de capital dau proprietarilor lor dreptul la o creanță asupra activelor reziduale ale instituției după plata tuturor creanțelor de rang prioritar.
Există mecanisme de ieșire adecvate pentru stat sau, după caz, o autoritate sau entitate publică relevantă.
Autoritatea competentă și-a acordat în prealabil aprobarea și și-a făcut publică decizia, împreună cu o explicație a acestei deciziei.
Secțiunea 2
Filtre prudențiale
Articolul 32
Active securitizate
O instituție exclude din cadrul oricărui element al fondurilor proprii orice creștere a capitalurilor proprii în conformitate cu cadrul contabil aplicabil care rezultă din active securitizate, inclusiv următoarele:
o astfel de creștere asociată cu venitul viitor din marja care duce la un câștig rezultat din vânzare pentru instituție;
dacă instituția este inițiatoarea unei securitizări, câștigurile nete care rezultă din capitalizarea veniturilor viitoare din activele securitizate care asigură o îmbunătățire a calității creditului pentru pozițiile din securitizare.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul sub-paragraf, în conformitate cu articolele 10 - 14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 33
Acoperiri ale fluxurilor de numerar și modificări ale valorii datoriilor proprii
Instituțiile nu includ următoarele elemente în elementele de fonduri proprii:
rezervele rezultate din evaluarea la valoarea justă, reprezentând câștiguri sau pierderi generate de acoperirile fluxurilor de numerar ale instrumentelor financiare care nu sunt evaluate la valoarea justă, inclusiv fluxurile de numerar previzionate;
câștigurile sau pierderile înregistrate de instituție din evaluarea la valoarea justă a datoriilor și care rezultă din modificarea calității creditului instituției;
câștigurile și pierderile din evaluarea la valoarea justă a datoriilor provenite din instrumente financiare derivate ale instituției, care rezultă din modificarea propriului risc de credit al instituției.
Fără a aduce atingere alineatului (1) litera (b), instituțiile pot include cuantumul câștigurilor și a pierderilor aferente datoriilor lor în fondurile proprii atunci când sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
datoriile sunt sub formă de obligațiuni astfel cum sunt menționate la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE;
modificările valorii activelor și datoriilor instituției se datorează acelorași modificări ale calității creditului instituției;
există o legătură strânsă între valoarea obligațiunilor menționate la litera (a) și valoarea activelor instituției;
există posibilitatea de a rambursa împrumuturile ipotecare răscumpărând obligațiunile care finanțează împrumuturile ipotecare la valoarea de piață sau cea nominală.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 30 septembrie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10 - 14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 34
Ajustări de valoare suplimentare
Pentru calcularea cuantumului fondurilor proprii, instituțiile aplică cerințele prevăzute la articolul 105 pentru toate activele lor evaluate la valoarea justă și deduc din fondurile proprii de nivel 1 de bază cuantumul oricăror ajustări de valoare suplimentare necesare.
Articolul 35
Câștigurile și pierderile nerealizate rezultate din evaluarea la valoarea justă
Cu excepția elementelor menționate la articolul 33, instituțiile nu fac ajustări pentru a elimina din fondurile lor proprii câștigurile sau pierderile nerealizate rezultate din evaluarea la valoarea justă a activelor sau datoriilor.
Secțiunea 3
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază, derogări și alternative
Ssubsecțiunea 1
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Articolul 36
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Instituțiile deduc din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază următoarele:
pierderile exercițiului financiar în curs;
imobilizările necorporale, cu excepția programelor informatice evaluate în mod prudent a căror valoare nu este afectată în mod negativ de rezoluția, de insolvența sau de lichidarea instituției;
creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare;
pentru instituțiile care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor utilizând abordarea bazată pe modele interne de rating (abordarea IRB), cuantumurile negative care rezultă din calcularea cuantumurilor pierderilor așteptate prevăzute la articolele 158 și 159;
activele fondului de pensii cu beneficii determinate din bilanțul instituției;
deținerile directe, indirecte și sintetice ale unei instituții de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază, inclusiv instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază pe care o instituție are obligația reală sau contingentă de a le achiziționa în temeiul unei obligații contractuale existente;
deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale entităților din sectorul financiar, dacă aceste entități și instituția înregistrează dețineri reciproce care, în opinia autorității competente, au fost concepute pentru a crește în mod artificial fondurile proprii ale instituției;
cuantumul aplicabil al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu deține o investiție semnificativă;
cuantumul aplicabil al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale entităților din sectorul financiar în care instituția deține o investiție semnificativă;
cuantumul elementelor care trebuie deduse din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar în conformitate cu articolul 56 care depășește elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale instituției;
cuantumul expunerii aferent următoarelor elemente care se califică pentru o pondere de risc de 1 250 %, atunci când instituția deduce cuantumul expunerii respective din cuantumul elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază ca alternativă la aplicarea unei ponderi de risc de 1 250 %:
dețineri calificate din afara sectorului financiar;
poziții din securitizare, în conformitate cu articolul 244 alineatul (1) litera (b), cu articolul 245 alineatul (1) litera (b) și cu articolul 253;
tranzacții incomplete, în conformitate cu articolul 379 alineatul (3);
poziții dintr-un coș de expuneri pentru care o instituție nu poate determina ponderea de risc aplicând abordarea IRB, în conformitate cu articolul 153 alineatul (8);
expuneri provenind din titluri de capital în cadrul unei abordări bazate pe modele interne, în conformitate cu articolul 155 alineatul (4).
orice impozit referitor la elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază previzibil la momentul calculării sale, cu excepția cazului în care instituția ajustează corespunzător cuantumul elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, în măsura în care astfel de impozite reduc cuantumul până la care aceste elemente pot fi alocate pentru acoperirea riscurilor sau a pierderilor;
cuantumul aplicabil al acoperirii insuficiente pentru expunerile neperformante;
pentru un angajament de valoare minimă menționat la articolul 132c alineatul (2), orice cuantum cu care valoarea de piață curentă a unităților sau acțiunilor deținute în OPC-uri care constituie suportul angajamentului de valoare minimă este inferioară valorii actuale a angajamentului de valoare minimă și pentru care instituția nu a recunoscut deja o reducere a elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul sub-paragraf, în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să precizeze tipurile de instrumente de capital ale instituțiilor financiare și, cu consultarea Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană de asigurări și pensii ocupaționale) (EIOPA) instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 ( 17 ), ale întreprinderilor de asigurare și de reasigurare din țări terțe, precum și ale întreprinderilor excluse din domeniul de aplicare al Directivei 2009/138/CE, în conformitate cu articolul 4 din directiva menționată, care se deduc din următoarele elemente ale fondurilor proprii:
elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar;
elementele de fonduri proprii de nivel 2.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 37
Deducerea imobilizărilor necorporale
Instituțiile determină cuantumul imobilizărilor necorporale care trebuie deduse după cum urmează:
cuantumul care trebuie dedus se reduce cu valoarea datoriilor asociate privind impozitul amânat care s-ar stinge dacă imobilizările necorporale s-ar deprecia sau ar fi derecunoscute în conformitate cu cadrul contabil aplicabil;
cuantumul care trebuie dedus include fondul comercial inclus în evaluarea investițiilor semnificative ale instituției;
cuantumul care trebuie dedus se reduce cu cuantumul aferent reevaluării contabile a imobilizărilor necorporale ale filialelor în urma consolidării filialelor, care pot fi atribuite altor persoane decât întreprinderile incluse în consolidare în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2.
Articolul 38
Deducerea creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare
Cuantumul creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare poate fi redus cu cuantumul datoriilor conexe privind impozitul amânat ale instituției, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
entitatea are un drept legal, în temeiul dreptului intern aplicabil, de a compensa creanțele respective privind impozitul curent cu datoriile privind impozitul curent;
creanțele respective privind impozitul amânat și datoriile privind impozitul amânat sunt aferente impozitelor percepute de aceeași autoritate fiscală și de la aceeași entitate impozabilă.
Cuantumul datoriilor asociate privind impozitul amânat menționate la alineatul (4) se distribuie între:
creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare care nu sunt deduse în conformitate cu articolul 48 alineatul (1);
toate celelalte creanțe privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare.
Instituțiile alocă datoriile asociate privind impozitul amânat proporțional cu creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare reprezentând elementele menționate la literele (a) și (b).
Articolul 39
Plăți excedentare de impozite, pierderi fiscale reportate la exercițiile financiare anterioare și creanțe privind impozitul amânat care nu se bazează pe profitabilitatea viitoare
Următoarele elemente nu se deduc din fondurile proprii și se supun unei ponderi de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3, după caz:
plăți excedentare de impozite efectuate de instituție pentru anul în curs;
pierderi fiscale ale instituției pentru exercițiul financiar curent transferate în exercițiile financiare anterioare care dau naștere la o creanță asupra administrației centrale, asupra administrației regionale sau asupra autorității fiscale locale.
►M8 Creanțele privind impozitul amânat care nu se bazează pe profitabilitatea viitoare se limitează la creanțele privind impozitul amânat care au fost create înainte de 23 noiembrie 2016 și care rezultă din diferențe temporare, în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții: ◄
sunt înlocuite fără întârziere, în mod automat și obligatoriu, cu un credit fiscal în situația în care instituția raportează o pierdere atunci când situațiile financiare anuale ale instituției sunt aprobate oficial, sau în caz de lichidare sau de insolvență a instituției;
o instituție are posibilitatea, în temeiul legislației fiscale naționale aplicabile, de a compensa un credit fiscal, astfel cum este menționat la litera (a), cu orice obligații fiscale ale instituției sau ale oricărei alte întreprinderi incluse în același consolidare ca și instituția în scopuri fiscale, în temeiul respectivei legislații, sau ale oricărei alte întreprinderi supuse supravegherii pe bază consolidată în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2;
în cazul în care cuantumul creditelor fiscale menționate la litera (b) depășește valoarea obligațiilor fiscale menționate la aceeași literă, orice astfel de excedent este înlocuit fără întârziere cu o creanță directă asupra administrației centrale a statului membru în care este înregistrată instituția.
Instituțiile aplică o pondere de risc de 100 % creanțelor privind impozitul amânat în cazul în care sunt îndeplinite condițiile menționate la literele (a), (b) și (c).
Articolul 40
Deducerea cuantumurilor negative care rezultă din calcularea cuantumului pierderilor așteptate
Cuantumul care trebuie dedus în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (d) nu se reduce printr-o creștere a nivelului creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare sau prin alte efecte fiscale suplimentare, care ar putea apărea în cazul în care provizioanele ar atinge nivelul pierderilor așteptate menționate în partea a treia titlul II capitolul 3 secțiunea 3.
Articolul 41
Deducerea activelor fondului de pensii cu beneficii determinate
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (e), cuantumul activelor fondului de pensii cu beneficii determinate care trebuie dedus se reduce cu:
cuantumul oricărei datorii privind impozitul amânat asociate care ar putea fi stinsă în cazul în care activele s-ar deprecia sau ar fi derecunoscute în conformitate cu cadrul contabil aplicabil;
cuantumul activelor din fondul de pensii cu beneficii determinate pe care instituția le poate utiliza fără restricții, cu condiția ca instituția să obțină aprobarea prealabilă a autorității competente.
Activele respective utilizate pentru a reduce cuantumul care urmează a fi dedus primesc o pondere de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3, după caz.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 42
Deducerea deținerilor de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (f), instituțiile calculează deținerile de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază pe baza pozițiilor brute lungi, cu următoarele excepții:
instituțiile pot calcula cuantumul deținerilor de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază pe baza poziției nete lungi cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
pozițiile lungi și scurte să facă parte din aceeași expunere-suport, iar pozițiile scurte să nu implice niciun risc de contraparte;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
instituțiile determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte și sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin calcularea expunerii-suport față de propriile instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază incluse în indicii respectivi;
instituțiile pot compensa poziții brute lungi pe propriile instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază care rezultă din dețineri de titluri de valoare bazate pe indici cu poziții scurte pe propriile instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază care rezultă din poziții scurte pe indici-suport, inclusiv atunci când aceste poziții scurte implică un risc de contraparte, cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
pozițiile lungi și scurte sunt pe aceiași indici-suport;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia.
Articolul 43
Investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar
În scopul deducerii, se consideră că o instituție deține o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar atunci când este îndeplinită una dintre condițiile următoare:
instituția deține mai mult de 10 % din instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 de bază emise de entitatea respectivă;
instituția are legături strânse cu entitatea respectivă și deține instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază emise de acea entitate;
instituția deține instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază emise de entitatea respectivă și entitatea nu este inclusă în consolidare în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2, dar este inclusă în aceeași consolidare contabilă ca și instituția în scopul raportării financiare în conformitate cu cadrul contabil aplicabil.
Articolul 44
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale entităților din sectorul financiar, atunci când o instituție înregistrează o deținere reciprocă destinată să crească în mod artificial fondurile proprii
Instituțiile operează deducerile menționate la articolul 36 alineatul (1) literele (g), (h) și (i) în conformitate cu următoarele:
deținerile de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază și de alte instrumente de capital ale entităților din sectorul financiar se calculează pe baza pozițiilor brute lungi;
în scopul deducerii, elementele fondurilor proprii de nivel 1 specifice societăților de asigurare sunt tratate drept dețineri de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază.
Articolul 45
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale entităților din sectorul financiar
Instituțiile operează deducerile prevăzute la articolul 36 alineatul (1) literele (h) și (i) în conformitate cu următoarele dispoziții:
instituțiile pot calcula deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale entităților din sectorul financiar pe baza poziției nete lungi pe aceeași expunere-suport cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
data scadenței poziției scurte este aceeași cu data scadenței poziției lungi ori survine după această dată sau scadența reziduală a poziției scurte este de cel puțin un an;
fie atât poziția lungă, cât și cea scurtă sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
instituțiile determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte și sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin calcularea expunerii-suport față de instrumentele de capital ale entităților din sectorul financiar incluse în indicii respectivi.
Articolul 46
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază atunci când o instituție nu deține o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (h), instituțiile calculează cuantumul aplicabil care urmează să fie dedus prin înmulțirea cuantumului menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu factorul derivat din calculul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul agregat cu care deținerile directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu deține o investiție semnificativă depășesc 10 % din cuantumul agregat al elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției calculat după ce li s-au aplicat următoarele:
articolele 32-35;
deducerile menționate la articolul 36 alineatul (1) literele (a)-(g), litera (k) punctele (ii)-(v) și litera (l), cu excepția cuantumului care urmează a fi dedus pentru creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și care decurg din diferențe temporare;
articolele 44 și 45;
cuantumul deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale acelor entități din sectorul financiar în care instituția nu deține o investiție semnificativă împărțit la cuantumul agregat al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale respectivelor entități din sectorul financiar.
Cuantumul care urmează a fi dedus în conformitate cu alineatul (1) se distribuie proporțional tuturor instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază deținute. Instituțiile determină cuantumul fiecărui instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază care se deduce în conformitate cu alineatul (1) prin înmulțirea cuantumului menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu proporția menționată la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul deținerilor care trebuie dedus în conformitate cu alineatul (1);
proporția cuantumului agregat al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale unor entități din sectorul financiar în care instituția nu deține o investiție semnificativă reprezentată de fiecare instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază deținut.
Instituțiile determină cuantumul fiecărui instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază care este ponderat la risc în temeiul alineatului (4) înmulțind cuantumul menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu cuantumul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul deținerilor care trebuie ponderate la risc în conformitate cu alineatul (4);
proporția rezultată din calculul de la alineatul (3) litera (b).
Articolul 47
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază atunci când o instituție deține o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar
În sensul articolului 36 alineatul (1) punctul (i), cuantumul aplicabil care urmează a fi dedus din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază exclude pozițiile aferente angajamentelor de preluare fermă deținute timp de cinci zile lucrătoare sau mai puțin și se determină în conformitate cu articolele 44 și 45 și subsecțiunea 2.
Articolul 47a
Expuneri neperformante
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m), termenul „expunere” include oricare dintre următoarele elemente, cu condiția ca acestea să nu fie incluse în portofoliul de tranzacționare al instituției:
un instrument de datorie, inclusiv un titlu de datorie, un împrumut, un avans și un depozit la vedere;
un angajament de creditare dat, o garanție financiară dată sau orice alt angajament dat, indiferent dacă este revocabil sau irevocabil, cu excepția facilităților de credit neutilizate care pot fi anulate necondiționat, în orice moment și fără notificare, sau care atrag anularea automată ca urmare a deteriorării bonității debitorului.
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m), valoarea expunerii unui instrument de datorie care a fost achiziționată la un preț mai mic decât suma datorată de debitor include diferența dintre prețul de cumpărare și suma datorată de debitor.
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m), valoarea expunerii unui angajament de creditare dat, a unei garanții financiare date sau a oricărui alt angajament dat astfel cum este menționat la litera (b) a alineatului (1) din prezentul articol este valoarea sa nominală, care reprezintă expunerea maximă a instituției la riscul de credit fără a ține seama de nicio protecție finanțată sau nefinanțată a creditului. Valoarea nominală a unui angajament de creditare este cuantumul neutilizat pe care instituția s-a angajat să îl împrumute, iar valoarea nominală a unei garanții financiare date este cuantumul maxim pe care entitatea ar putea să fie nevoită să îl plătească dacă se apelează la garanție.
Valoarea nominală menționată la al treilea paragraf din prezentul alineat nu ține seama de ajustările specifice pentru riscul de credit, de ajustările de valoare suplimentare în conformitate cu articolele 34 și 105, de cuantumurile deduse în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (m) sau de alte reduceri ale fondurilor proprii aferente expunerii.
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m), următoarele expuneri sunt clasificate drept neperformante:
o expunere care este considerată a fi în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 178;
o expunere care este considerată a fi depreciată în conformitate cu cadrul contabil aplicabil;
o expunere supusă unei perioade de probă în conformitate cu alineatul (7), atunci când sunt acordate măsuri suplimentare de restructurare datorate dificultăților financiare sau când expunerea devine restantă cu peste 30 de zile;
o expunere sub forma unui angajament care, dacă ar fi tras sau utilizat în alt mod, probabil nu ar fi restituit în întregime fără executarea garanțiilor reale;
o expunere sub forma unei garanții financiare care este susceptibilă de a fi exercitată de beneficiarul garanției, inclusiv atunci când expunerea garantată suport îndeplinește criteriile pentru a fi considerată drept neperformantă.
În sensul literei (a), în cazul în care o instituție are expuneri bilanțiere față de un debitor care sunt restante cu peste 90 de zile și care reprezintă mai mult de 20 % din totalul expunerilor bilanțiere față de debitorul respectiv, toate expunerile bilanțiere și extrabilanțiere față de debitorul respectiv sunt considerate ca fiind neperformante.
Expunerile cărora nu li s-a aplicat o măsură de restructurare datorate dificultăților financiare încetează să mai fie clasificate drept neperformante în sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m) atunci când sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
expunerea îndeplinește criteriile aplicate de instituție pentru încetarea clasificării ca expunere depreciată în conformitate cu cadrul contabil aplicabil sau ca expunere aflată în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 178;
situația debitorului s-a îmbunătățit într-o asemenea măsură încât instituția este convinsă că rambursarea va fi probabil efectuată integral și la timp;
debitorul nu are nicio sumă restantă de peste 90 de zile.
Expunerile neperformante cărora li s-au aplicat măsuri de restructurare datorate dificultăților financiare încetează să mai fie clasificate drept neperformante în sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m), atunci când sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
expunerile au încetat să mai fie într-o situație care ar duce la clasificarea acestora drept neperformante în temeiul alineatului (3);
a trecut cel puțin un an de la data la care au fost acordate măsuri de restructurare datorate dificultăților financiare sau de la data la care expunerile au fost clasificate drept neperformante, luându-se în calcul data cea mai târzie;
nu există nicio sumă restantă în urma măsurilor de restructurare datorate dificultăților financiare, iar instituția, pe baza analizei situației financiare a debitorului, consideră acceptabilă probabilitatea ca expunerea să fie rambursată integral și la timp.
Rambursarea integrală și la timp poate fi considerată probabilă atunci când debitorul a efectuat la timp și în mod regulat plata unor sume egale cu oricare dintre următoarele:
suma care era restantă înainte de acordarea măsurii de restructurare datorată dificultăților financiare, în cazul în care existau sume restante;
suma care a fost scoasă în afara bilanțului prin măsura de restructurare datorată dificultăților financiare, în cazul în care nu existau sume restante.
În cazul în care o expunere neperformantă a încetat să mai fie clasificată drept neperformantă în conformitate cu alineatul (6), expunerea respectivă este supusă unei perioade de probă până când sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
au trecut cel puțin doi ani de la data la care expunerea căreia i s-au aplicat măsuri de restructurare datorate dificultăților financiare a fost reclasificată drept performantă;
pe parcursul a cel puțin jumătate din perioada de probă la care a fost supusă expunerea s-au efectuat plăți regulate și la timp care au dus la plata unui sume agregate substanțiale aferente principalului sau dobânzii;
niciuna dintre expunerile față de debitor nu este restantă cu peste 30 de zile.
Articolul 47b
Măsuri de restructurare datorate dificultăților financiare
Termenul „măsură de restructurare datorată dificultăților financiare” reprezintă o concesie acordată de o instituție unui debitor care se confruntă sau este susceptibil să se confrunte cu dificultăți în îndeplinirea angajamentelor sale financiare. O concesie poate duce la o pierdere pentru creditor și se referă la una dintre următoarele acțiuni:
o modificare a clauzelor și condițiilor aferente unei datorii contractate, în cazul în care o astfel de modificare nu ar fi fost acordată dacă debitorul nu s-ar fi confruntat cu dificultăți în îndeplinirea angajamentelor sale financiare;
o refinanțare totală sau parțială a unei datorii contractate, în cazul în care o astfel de refinanțare nu ar fi fost acordată dacă debitorul nu s-ar fi confruntat cu dificultăți în îndeplinirea angajamentelor sale financiare.
Cel puțin următoarele situații sunt considerate a fi măsuri de restructurare datorate dificultăților financiare:
noile condiții contractuale sunt mai favorabile pentru debitor decât condițiile contractuale anterioare, în cazul în care debitorul se confruntă sau este susceptibil să se confrunte cu dificultăți în îndeplinirea angajamentelor sale financiare;
noile condiții contractuale sunt mai favorabile pentru debitor decât condițiile contractuale oferite de instituție debitorilor cu un profil de risc similar la momentul respectiv, în cazul în care debitorul se confruntă sau este susceptibil să se confrunte cu dificultăți în îndeplinirea angajamentelor sale financiare;
în conformitate cu condițiile contractuale inițiale, expunerea a fost clasificată drept neperformantă înainte de modificarea condițiilor contractuale sau ar fi fost considerată neperformantă dacă nu s-ar fi modificat condițiile contractuale;
măsura are drept rezultat anularea totală sau parțială a datoriei contractate;
instituția aprobă exercitarea unor clauze care permit debitorului să modifice condițiile contractuale, iar expunerea a fost clasificată drept neperformantă înainte de exercitarea acestor clauze sau ar fi clasificată drept neperformantă dacă aceste clauze nu ar fi exercitate;
la momentul acordării creditului sau într-un moment apropiat în timp de acordarea creditului, debitorul a efectuat plăți ale principalului sau ale dobânzilor pentru un alt credit contractat de la aceeași instituție, care a fost clasificat drept expunere neperformantă sau ar fi fost clasificat drept expunere neperformantă dacă nu s-ar fi efectuat plățile respective;
modificarea condițiilor contractuale implică rambursări efectuate prin intrarea în posesia garanțiilor reale, în cazul în care această modificare reprezintă o concesie.
Următoarele circumstanțe indică faptul că este posibil să se fi adoptat măsuri de restructurare datorate dificultăților financiare:
contractul inițial a fost restant cu peste 30 de zile cel puțin o dată în cursul celor trei luni anterioare modificării sale sau ar fi restant cu peste 30 de zile în lipsa modificării;
la momentul încheierii contractului de credit sau într-un moment apropiat în timp de încheierea contractului de credit, debitorul a efectuat plăți ale principalului sau ale dobânzilor pentru un alt credit contractat de la aceeași instituție care a fost restant cu 30 de zile cel puțin o dată în cursul celor trei luni anterioare acordării noului credit;
instituția aprobă exercitarea unor clauze care permit debitorului să modifice condițiile contractuale, iar expunerea este restantă cu 30 de zile sau ar fi restantă cu 30 de zile dacă aceste clauze nu ar fi exercitate.
Articolul 47c
Deducerea pentru expunerile neperformante
În sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m), instituțiile determină cuantumul aplicabil al acoperirii insuficiente, separat pentru fiecare expunere neperformantă, care urmează să fie dedus din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază prin scăderea cuantumului determinat la litera (b) din prezentul alineat din cuantumul determinat la litera (a) din prezentul alineat, în cazul în care cuantumul menționat la litera (a) depășește cuantumul menționat la litera (b):
suma următoarelor elemente:
partea negarantată a fiecărei expuneri neperformante, dacă există, înmulțită cu factorul aplicabil menționat la alineatul (2);
partea garantată a fiecărei expuneri neperformante, dacă există, înmulțită cu factorul aplicabil menționat la alineatul (3);
suma următoarelor elemente, cu condiția ca acestea să se refere la aceeași expunere neperformantă:
ajustările specifice pentru riscul de credit;
ajustările de valoare suplimentare în conformitate cu articolele 34 și 105;
alte reduceri ale fondurilor proprii;
pentru instituțiile care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor prin utilizarea abordării bazate pe modele interne de rating, valoarea absolută a cuantumurilor deduse în temeiul articolului 36 alineatul (1) litera (d), care se referă la expunerile neperformante, atunci când valoarea absolută atribuibilă fiecărei expuneri neperformante este determinată prin înmulțirea cuantumurilor deduse în temeiul articolului 36 alineatul (1) litera (d) cu procentajul cuantumului pierderii așteptate pentru expunerea neperformantă din totalul cuantumurilor pierderilor așteptate pentru expunerile care se află în stare de nerambursare sau pentru expunerile care nu se află în stare de nerambursare, după caz;
în cazul în care o expunere neperformantă a fost achiziționată la un preț mai mic decât suma datorată de debitor, diferența dintre prețul de cumpărare și suma datorată de debitor;
sumele scoase în afara bilanțului de către instituție după ce expunerea a fost clasificată drept neperformantă.
Partea garantată a unei expuneri neperformante este acea parte din expunere care, în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii în conformitate cu partea a treia titlul II, se consideră a fi acoperită de o protecție finanțată sau nefinanțată a creditului sau a fi garantată integral și pe deplin prin ipoteci.
Partea negarantată a unei expuneri neperformante corespunde diferenței, dacă există, dintre valoarea expunerii, astfel cum este menționată la articolul 47a alineatul (1), și partea garantată a expunerii, dacă există.
În sensul alineatului (1) litera (a) punctul (i), se aplică următorii factori:
0,35 pentru partea negarantată a unei expuneri neperformante – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al treilea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
1 pentru partea negarantată a unei expuneri neperformante – se aplică începând din prima zi a celui de al patrulea an după clasificarea expunerii drept neperformantă.
În scopul alineatului (1) litera (a) punctul (ii), se aplică următorii factori:
0,25 pentru partea garantată a unei expuneri neperformante – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al patrulea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
0,35 pentru partea garantată a unei expuneri neperformante – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al cincilea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
0,55 pentru partea garantată a unei expuneri neperformante – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al șaselea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
0,70 pentru partea unei expuneri neperformante garantate cu bunuri imobile în temeiul părții a treia titlul II sau care este un împrumut locativ garantat de către un furnizor de protecție eligibil astfel cum se menționează la articolul 201 – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al șaptelea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
0,80 pentru partea unei expuneri neperformante garantate printr-o altă protecție finanțată sau nefinanțată a creditului în temeiul părții a treia titlul II – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al șaptelea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
0,80 pentru partea unei expuneri neperformante garantate cu bunuri imobile în temeiul părții a treia titlul II sau care este un împrumut locativ garantat de către un furnizor de protecție eligibil menționat la articolul 201 – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al optulea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
1 pentru partea unei expuneri neperformante garantate printr-o altă protecție finanțată sau nefinanțată a creditului în temeiul părții a treia titlul II – se aplică începând cu prima zi a celui de al optulea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
0,85 pentru partea unei expuneri neperformante garantate cu bunuri imobile în temeiul părții a treia titlul II sau care este un împrumut locativ garantat de către un furnizor de protecție eligibil menționat la articolul 201 – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între prima și ultima zi a celui de al nouălea an după clasificarea expunerii drept neperformantă;
1 pentru partea unei expuneri neperformante garantate cu bunuri imobile în temeiul părții a treia titlul II sau care este un împrumut locativ garantat de către un furnizor de protecție eligibil astfel cum se menționează la articolul 201 – se aplică începând cu prima zi a celui de al zecelea an după clasificarea expunerii drept neperformantă.
Prin derogare de la alineatul (3) din prezentul articol, următorii factori se aplică părții unei expuneri neperformante garantate sau asigurate de o agenție oficială de creditare a exportului ori garantate sau contragarantate de către un furnizor de protecție eligibil menționat la articolul 201 alineatul (1) literele (a)-(e), expuneri negarantate care ar primi o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2:
0 pentru partea garantată a expunerii neperformante – se aplică pe parcursul perioadei cuprinse între un an și șapte ani după clasificarea expunerii drept neperformantă; și
1 pentru partea garantată a expunerii neperformante – se aplică începând cu prima zi a celui de al optulea an după clasificarea expunerii drept neperformantă.
Respectivele ghiduri sunt emise în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Prin derogare de la alineatul (3) în cazul în care unei expuneri i s-a acordat o măsură de restructurare datorată dificultăților financiare între doi și șase ani după clasificarea sa drept neperformantă, factorul aplicabil în conformitate cu alineatul (3) la data la care se acordă măsura de restructurare datorată dificultăților financiare se aplică pentru o perioadă suplimentară de un an.
Prezentul alineat se aplică numai în ceea ce privește prima măsură de restructurare datorată dificultăților financiare care a fost acordată după clasificarea expunerii drept neperformantă.
Subsecțiunea 2
Derogări și alternative la deducerea din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Articolul 48
Derogări privind pragurile de deducere din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Atunci când efectuează deducerile prevăzute la articolul 36 alineatul (1) literele (c) și (i), instituțiile nu au obligația de a deduce cuantumurile elementelor enumerate la literele (a) și (b) de la prezentul alineat, care, agregate, sunt egale cu sau sunt mai mici decât cuantumul-prag menționat la alineatul (2):
creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare și care, agregate, reprezintă 10 % sau mai puțin din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției calculate după aplicarea:
articolelor 32-35;
articolului 36 alineatul (1) literele (a)-(h), litera (k) punctele (ii)-(v) și litera (l), cu excepția creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare.
dacă o instituție deține o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar, deținerile directe, indirecte și sintetice ale respectivei instituții de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale acelor entități care, agregate, reprezintă 10 % sau mai puțin din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției calculate după aplicarea:
articolelor 32-35;
articolului 36 alineatul (1) literele (a)-(h), literei (k) punctele (ii)-(v) și litera (l), cu excepția creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare.
În sensul alineatului (1), cuantumul-prag este egal cu cuantumul menționat la litera (a) de la prezentul alineat înmulțit cu procentajul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul rezidual al elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază după aplicarea tuturor ajustărilor și deducerilor de la articolele 32-36 și fără aplicarea derogărilor de prag de la prezentul articol;
17,65 %.
În sensul alineatului (1), instituțiile determină proporția creanțelor privind impozitul amânat din cuantumul total al elementelor care nu trebuie dedus prin împărțirea cuantumului menționat la litera (a) de la prezentul alineat la cuantumul menționată la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare și care, agregate, reprezintă 10 % sau mai puțin din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției;
suma următoarelor elemente:
cuantumul menționat la litera (a);
cuantumul deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii ale unor entități din sectorul financiar în care instituția deține o investiție semnificativă și care, agregate, reprezintă 10 % sau mai puțin din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției.
Proporția investițiilor semnificative în cuantumul total al elementelor care nu trebuie dedus este egală cu unu minus proporția menționată la primul paragraf.
Articolul 49
Cerințe referitoare la deducere în cazul în care se aplică consolidarea, supravegherea suplimentară sau sistemele instituționale de protecție
În vederea calculării fondurilor proprii pe bază individuală, pe bază subconsolidată și pe bază consolidată, în cazul în care autoritățile competente solicită sau permit instituțiilor să aplice metoda nr. 1, 2 sau 3 din anexa I la Directiva 2002/87/CE, autoritățile competente pot permite instituțiilor să nu deducă deținerile de instrumente de fonduri proprii ale unei entități din sectorul financiar în care instituția-mamă, societatea financiară holding-mamă sau societatea financiară holding mixtă-mamă sau instituția deține o investiție semnificativă, numai dacă sunt îndeplinite condițiile care figurează la literele (a)-(e) de la prezentul alineat:
entitatea din sectorul financiar este o întreprindere de asigurare, o întreprindere de reasigurare sau o societate holding de asigurare;
întreprinderea de asigurare, întreprinderea de reasigurare sau societatea holding de asigurare respectivă este inclusă în aceeași supraveghere suplimentară în conformitate cu Directiva 2002/87/CE ca și instituția-mamă, societatea financiară holding-mamă sau societatea financiară holding mixtă-mamă sau instituția care deține instrumentele;
instituția a primit aprobarea prealabilă a autorităților competente;
atât înaintea acordării aprobării menționate la litera (c), cât și pe bază continuă, autoritățile competente consideră că este adecvat nivelul de gestiune integrată, de gestionare a riscurilor și de control intern al entităților care ar fi incluse în cadrul consolidării în temeiul metodei nr. 1, 2 sau 3;
deținerile în entitatea respectivă aparțin uneia dintre următoarele:
instituția de credit-mamă;
societatea financiară holding-mamă;
societatea financiară holding mixtă-mamă;
instituția;
o filială a uneia dintre entitățile menționate la punctele (i)-(iv) care este inclusă în sfera de aplicare a consolidării în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2.
Metoda aleasă se aplică în mod constant de-a lungul timpului.
Aplicarea abordării menționate la primul paragraf nu poate prezenta efecte adverse disproporționate în ceea ce privește întregul sistem financiar sau părți ale acestuia în alte state membre sau la nivelul Uniunii în ansamblu, formând sau creând un obstacol pentru funcționarea pieței interne.
Prezentul alineat nu se aplică la calcularea fondurilor proprii în scopul cerințelor stabilite la articolele 92a și 92b, care se calculează în conformitate cu cadrul de deducere prevăzut la articolul 72e alineatul (4).
În vederea calculării fondurilor proprii pe bază individuală sau subconsolidată, autoritățile competente pot permite instituțiilor să nu deducă deținerile de instrumente de fonduri proprii în următoarele cazuri:
atunci când o instituție are o deținere într-o altă instituție și sunt îndeplinite condițiile menționate la punctele (i)-(v):
instituțiile se încadrează în același sistem instituțional de protecție menționat la articolul 113 alineatul (7);
autoritățile competente au acordat aprobarea prevăzută în articolul 113 alineatul (7);
condițiile prevăzute la articolul 113 alineatul (7) sunt îndeplinite;
sistemul instituțional de protecție întocmește un bilanț consolidat, menționat la articolul 113 alineatul (7) litera (e), sau, dacă nu are obligația să întocmească situații financiare consolidate, un calcul al valorilor agregate extinse, considerat satisfăcător de către autoritățile competente, care este echivalent cu dispozițiile Directivei 86/635/CEE, care include anumite adaptări ale dispozițiilor Directivei 83/349/CEE sau ale Regulamentului (CE) nr. 1606/2002 care reglementează conturile consolidate ale grupurilor de instituții de credit. Echivalența acestui calcul al valorilor agregate extinse este verificată de un auditor extern, în special în ceea ce privește faptul că utilizarea multiplă a elementelor eligibile pentru calculul fondurilor proprii, precum și orice constituire inadecvată de fonduri proprii între membrii sistemului instituțional de protecție sunt excluse din calcul. ►M8 Bilanțul consolidat sau calculul valorilor agregate extinse sunt prezentate autorităților competente cu o frecvență stabilită în standardele tehnice de punere în aplicare menționate la articolul 430 alineatul (7); ◄
instituțiile incluse într-un sistem instituțional de protecție îndeplinesc împreună, pe bază consolidată sau pe bază agregată extinsă, cerințele prevăzute la articolul 92 și efectuează raportarea respectării respectivelor cerințe în conformitate cu articolul 430. ◄ În cadrul unui sistem instituțional de protecție, nu este necesară deducerea intereselor deținute de membrii organizațiilor cooperatiste de credit sau de entități juridice care nu sunt membri ai sistemului instituțional de protecție, cu condiția ca utilizarea multiplă a elementelor eligibile pentru calculul fondurilor proprii, precum și orice constituire inadecvată de fonduri proprii între membrii sistemului instituțional de protecție și acționarul minoritar, atunci când acesta este o instituție, să fie excluse.
dacă o instituție de credit regională înregistrează o deținere în instituția de credit centrală sau într-o altă instituție de credit regională și condițiile prevăzute la litera (a) punctele (i)-(v) sunt îndeplinite.
ABE, EIOPA și AEVMP transmit Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 și, respectiv, Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Secțiunea 3
Fonduri proprii de nivel 1 de bază
Articolul 50
Fonduri proprii de nivel 1 de bază
Fondurile proprii de nivel 1 de bază ale unei instituții constau în elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază după aplicarea ajustărilor prevăzute la articolele 32-35, a deducerilor în temeiul articolului 36 și a derogărilor și alternativelor prevăzute la articolele 48, 49 și 79.
CAPITOLUL 3
Fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Secțiunea 1
Elemente și instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Articolul 51
Elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar constau în:
instrumente de capital, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute în articolul 52 alineatul (1);
conturi de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (a).
Instrumentele incluse la litera (a) nu se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază sau elemente de fonduri proprii de nivel 2.
Articolul 52
Instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Instrumentele de capital se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instrumentele sunt emise direct de o instituție și plătite integral;
instrumentele nu sunt deținute de:
instituția sau filialele sale;
o întreprindere în care instituția deține o participație ce constă în deținerea, directă sau prin control, a cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul întreprinderii respective;
achiziționarea dreptului de proprietate asupra instrumentelor nu este finanțată în mod direct sau indirect de instituție;
instrumentele sunt de rang inferior instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 în cazul insolvenței instituției;
instrumentele nu sunt garantate și nici nu fac obiectul unei garanții care crește rangul de prioritate la plată al creanțelor, de niciuna dintre următoarele:
instituția sau filialele sale;
întreprinderea-mamă a instituției sau filialele sale;
societatea financiară holding-mamă sau filialele sale;
societatea holding cu activitate mixtă sau filialele sale;
societatea financiară holding cu activitate mixtă sau filialele sale;
orice întreprindere care are legături strânse cu entitățile menționate la punctele (i)-(v)
instrumentele nu fac obiectul niciunei dispoziții, contractuale sau de altă natură, care crește rangul de prioritate la plată al creanțelor înregistrate în temeiul instrumentelor în caz de insolvență sau de lichidare;
instrumentele sunt perpetue și dispozițiile care le reglementează nu includ niciun stimulent de răscumpărare pentru instituție;
în cazul în care instrumentele includ una sau mai multe opțiuni de răscumpărare anticipată, inclusiv opțiuni call, opțiunile se exercită la discreția exclusivă a emitentului;
opțiunile de cumpărare pot fi exercitate, instrumentele pot fi rambursate sau răscumpărate numai dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 77 și nu mai devreme de cinci ani de la data emiterii, cu excepția cazului în care sunt îndeplinite condițiile de la articolul 78 alineatul (4);
dispozițiile care reglementează instrumentele nu indică în mod explicit sau implicit că opțiunea call ar fi exercitată sau că instrumentele ar fi răscumpărate sau rambursate, după caz, de către instituție în alte cazuri decât insolvența sau lichidarea instituției, iar instituția nu face nicio altă mențiune în acest sens;
instituția nu indică în mod explicit sau implicit că autoritatea competentă ar accepta o cerere de exercitare a opțiunilor de cumpărare și rambursare sau răscumpărare a instrumentelor;
distribuirile în baza instrumentelor îndeplinesc următoarele condiții:
se plătesc din elementele care pot fi distribuite;
nivelul distribuirilor aferente instrumentelor nu va fi modificat pe baza calității creditului instituției sau al întreprinderii-mamă a acesteia;
dispozițiile care reglementează instrumentele atribuie instituției competența exclusivă în orice moment de a anula distribuirile aferente instrumentelor pentru o perioadă de timp nelimitată, în mod necumulativ, iar instituția poate utiliza fără restricție aceste plăți anulate, pentru a-și îndeplini obligațiile pe măsură ce acestea devin exigibile;
anularea distribuirilor nu constituie un eveniment de nerambursare pentru instituție;
anularea distribuirilor nu impune restricții asupra instituției;
instrumentele nu contribuie la stabilirea faptului că datoriile unei instituții depășesc activele acesteia, în cazul în care concluzia unei astfel de analize constituie un test de insolvență, în temeiul legislației naționale aplicabile;
dispozițiile care reglementează instrumentele impun ca, în momentul în care survine un eveniment declanșator, cuantumul principalului instrumentelor să fie redus în mod permanent sau temporar, sau ca instrumentele să fie convertite în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
dispozițiile care reglementează instrumentele nu includ caracteristici care ar putea împiedica recapitalizarea instituției;
în cazul în care emitentul este stabilit într-o țară terță și a fost desemnat în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2014/59/UE ca făcând parte dintr-un grup de rezoluție, a cărui entitate de rezoluție este stabilită în Uniune, sau în cazul în care emitentul este stabilit într-un stat membru, legislația sau dispozițiile contractuale care reglementează instrumentele impun ca, la decizia autorității de rezoluție de a exercita competențele de reducere a valorii contabile și de conversie menționate la articolul 59 din directiva respectivă, cuantumul principalului instrumentelor să fie redus în mod permanent sau instrumentele să fie convertite în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
în cazul în care emitentul este stabilit într-o țară terță și nu a fost desemnat în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2014/59/UE ca făcând parte dintr-un grup de rezoluție, a cărui entitate de rezoluție este stabilită în Uniune, legislația sau dispozițiile contractuale care reglementează instrumentele impun ca, la decizia autorității relevante din țara terță, cuantumul principalului instrumentelor să fie redus în mod permanent sau instrumentele să fie convertite în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
în cazul în care emitentul este stabilit într-o țară terță și a fost desemnat în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2014/59/UE ca făcând parte dintr-un grup de rezoluție, a cărui entitate de rezoluție este stabilită în Uniune, sau în cazul în care emitentul este stabilit într-un stat membru, instrumentele pot fi emise în temeiul legislației unei țări terțe sau pot face în alt mod obiectul legislației unei țări terțe numai dacă, în temeiul legislației respective, exercitarea competențelor de reducere a valorii contabile și de conversie menționate la articolul 59 din directiva respectivă este efectivă și executorie în baza dispozițiilor statutare sau a dispozițiilor contractuale cu caracter executoriu din punct de vedere juridic care recunosc rezoluția sau alte acțiuni de reducere a valorii contabile sau de conversie;
instrumentele nu fac obiectul unor acorduri de compensare sau de compensare reciprocă care le-ar afecta capacitatea de a absorbi pierderile.
Condiția menționată la primul paragraf litera (d) se consideră îndeplinită, chiar dacă instrumentele sunt incluse în fondurile proprii de nivel 1 suplimentar sau în fondurile proprii de nivel 2 în temeiul articolului 484 alineatul (3), cu condiția să fie de rang egal.
În sensul literei (a) de la primul paragraf, doar partea unui instrument de capital care a fost plătită integral este eligibilă pentru a fi considerată instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice:
forma și natura stimulentelor de răscumpărare;
natura oricărei majorări a cuantumului principalului unui instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ca urmare a unei reduceri temporare a cuantumului principalului său;
procedurile și calendarul de urmat pentru:
a determina că a survenit un eveniment declanșator;
majorarea cuantumului principalului unui instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ca urmare a unei reduceri temporare a cuantumului principalului său;
caracteristicile instrumentelor care ar putea împiedica recapitalizarea instituției;
utilizarea unor entități cu scopuri speciale pentru emiterea indirectă de instrumente de fonduri proprii.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 53
Restricții privind anularea distribuirilor aferente instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și caracteristici care ar putea să împiedice recapitalizarea instituției
În sensul articolului 52 alineatul (1) litera (l) punctul (v) și litera (o), dispozițiile care reglementează instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar nu includ, în speță, următoarele:
obligația de a efectua distribuiri aferente instrumentelor în cazul în care se efectuează o distribuire asociată unui instrument emis de instituție care este de același rang sau de rang inferior față de un instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, inclusiv un instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
obligația de a anula efectuarea distribuirilor aferente instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 în cazul în care nu se efectuează distribuiri aferente respectivelor instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar;
obligația de a înlocui plata dobânzii sau a dividendelor cu o plată sub orice altă formă. Instituția nu face obiectul unei astfel de obligații în niciun alt mod.
Articolul 54
Reducerea valorii sau conversia instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
În sensul articolului 52alineatul (1) litera (n), instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar li se aplică următoarele dispoziții:
un eveniment declanșator are loc atunci când rata de fonduri proprii de nivel 1 de bază a instituției menționată la articolul 92 alineatul (1) litera (a) scade sub unul dintre pragurile următoare:
5,125 %;
un nivel mai mare decât 5,125 %, stabilit de instituție și specificat în dispozițiile care reglementează instrumentul;
instituțiile pot specifica în dispozițiile care reglementează instrumentul unul sau mai multe evenimente declanșatoare în plus față de cel menționat la litera (a);
în cazul în care dispozițiile care reglementează instrumentele impun ca acestea să fie convertite în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază în momentul în care survine un eveniment declanșator, dispozițiile respective precizează oricare dintre următoarele:
rata utilizată pentru această conversie și o limită referitoare la cuantumul permis al conversiei;
intervalul în cadrul căruia instrumentele se vor converti în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
dacă dispozițiile care reglementează instrumentele prevăd reducerea cuantumului principalului în momentul în care survine un eveniment declanșator, reducerea se aplică în toate cazurile următoare:
creanța deținătorului instrumentului în cazul insolvenței sau lichidării instituției;
suma care trebuie plătită în cazul exercitării opțiunii de cumpărare sau răscumpărării instrumentului;
distribuirile efectuate în ceea ce privește instrumentul;
în cazul în care instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar au fost emise de o întreprindere filială stabilită într-o țară terță, pragul de 5,125 % sau mai mare menționat la litera (a) se calculează în conformitate cu dreptul intern al țării terțe respective sau cu dispozițiile contractuale care reglementează instrumentele, cu condiția ca autoritatea competentă, după consultarea ABE, să se asigure că dispozițiile în cauză sunt cel puțin echivalente cu cerințele prevăzute la prezentul articol.
Cuantumul agregat al instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar care este necesar a fi redus sau convertit în momentul în care are loc un eveniment declanșator este cel puțin egal cu cuantumul cel mai mic dintre următoarele:
cuantumul necesar pentru a restabili complet rata fondurilor proprii de nivel 1 de bază a instituției la nivelul de 5,125 %;
cuantumul integral al principalului instrumentului.
În momentul în care are loc evenimentul declanșator, instituțiile procedează după cum urmează:
informează imediat autoritățile competente;
informează deținătorii de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar;
reduc cuantumul principalului instrumentelor sau convertesc instrumentele în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază fără întârziere, dar nu mai târziu de o lună, în conformitate cu cerințele prezentului articol.
Articolul 55
Consecințe ale încetării îndeplinirii condițiilor privind instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Următoarele dispoziții se aplică în cazul în care încetează să mai fie îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 52 alineatul (1) în ceea ce privește un instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar:
instrumentul respectiv încetează imediat să se califice drept instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar;
partea din conturile de prime de emisiune aferentă instrumentului respectiv încetează imediat să se califice drept un element de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar.
Secțiunea 2
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Articolul 56
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Instituțiile deduc din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar următoarele:
deținerile directe, indirecte și sintetice ale unei instituții de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, inclusiv instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar pe care o instituție ar putea fi obligată să le achiziționeze ca rezultat al unor obligații contractuale existente;
deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale entităților din sectorul financiar cu care instituția înregistrează dețineri reciproce care, în opinia autorității competente, au fost concepute pentru a crește în mod artificial fondurile proprii ale instituției;
cuantumul aplicabil determinat în conformitate cu articolul 60 al deținerilor directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale entităților din sectorul financiar, în cazul în care o instituție nu deține o investiție semnificativă în aceste entități;
deținerile directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale entităților din sectorul financiar, în cazul în care instituția deține o investiție semnificativă în aceste entități, cu excepția pozițiilor aferente angajamentelor de preluare fermă deținute timp de cinci zile lucrătoare sau mai puțin;
cuantumul elementelor care trebuie deduse din elementele de fonduri proprii de nivel 2 în conformitate cu articolul 66 care depășește elementele de fonduri proprii de nivel 2 ale instituției;
orice impozit referitor la elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar previzibil la momentul calculării sale, cu excepția cazului în care instituția ajustează corespunzător cuantumul elementelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, în măsura în care astfel de impozite reduc cuantumul până la care aceste elemente pot fi alocate pentru acoperirea riscurilor sau a pierderilor.
Articolul 57
Deduceri ale deținerilor de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
În sensul articolului 56 litera (a), instituțiile calculează dețineri de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar pe baza pozițiilor brute lungi, cu următoarele excepții:
instituțiile pot calcula cuantumul deținerilor de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar pe baza poziției nete lungi cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
pozițiile lungi și scurte să facă parte din aceeași expunere-suport, iar pozițiile scurte să nu implice niciun risc de contraparte;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
instituțiile determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte sau sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin calcularea expunerii-suport față de propriile instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar incluse în indicii respectivi;
instituțiile pot compensa poziții brute lungi pe instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar care rezultă din dețineri de titluri de valoare bazate pe indici cu poziții scurte pe instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar care rezultă din poziții scurte pe indici-suport, inclusiv atunci când aceste poziții scurte implică un risc de contraparte, cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
pozițiile lungi și scurte sunt pe aceiași indici-suport;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
Articolul 58
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale entităților din sectorul financiar, atunci când o instituție înregistrează o deținere reciprocă destinată să crească în mod artificial fondurile proprii
Instituțiile operează deducerile prevăzute la articolul 56 literele (b), (c) și (d) în conformitate cu următoarele:
deținerile de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar se calculează pe baza pozițiilor brute lungi;
în scopul deducerii, elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar specifice întreprinderilor de asigurare sunt tratate drept dețineri de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar.
Articolul 59
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale entităților din sectorul financiar
Instituțiile operează deducerile prevăzute la articolul 56 literele (c) și (d) în conformitate cu următoarele:
instituțiile pot calcula deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale entităților din sectorul financiar pe baza poziției nete lungi pe aceeași expunere-suport cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
data scadenței poziției scurte este aceeași cu data scadenței poziției lungi ori survine după această dată sau scadența reziduală a poziției scurte este de cel puțin un an;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
instituțiile determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte și sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin calcularea expunerii-suport față de instrumentele de capital ale entităților din sectorul financiar incluse în indicii respectivi.
Articolul 60
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar atunci când o instituție nu deține o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar
În sensul articolului 56 litera (c), instituțiile calculează cuantumul aplicabil care urmează să fie dedus prin înmulțirea cuantumului menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu factorul derivat din calculul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul agregat cu care deținerile instituției, directe, indirecte și sintetice, de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu are o investiție semnificativă depășesc 10 % din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției, calculat după aplicarea:
articolelor 32-35;
articolului 36 alineatul (1) literele (a)-(g), litera (k) punctele (ii)-(v) și litera (l), cu excepția creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare;
articolelor 44 și 45;
cuantumul deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale acelor entități din sectorul financiar în care instituția nu deține o investiție semnificativă împărțit la cuantumul agregat al tuturor deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale respectivelor entități din sectorul financiar.
Cuantumul care urmează a fi dedus în conformitate cu alineatul (1) se distribuie proporțional tuturor instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar deținute. Instituțiile stabilesc cuantumul fiecărui instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar care urmează să fie dedus în conformitate cu alineatul (1) prin înmulțirea valorii menționate la litera (a) de la prezentul alineat cu proporția menționată la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul deținerilor care trebuie dedus în conformitate cu alineatul (1);
proporția cuantumului agregat al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu are o investiție semnificativă reprezentată de fiecare instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar deținut.
Instituțiile determină cuantumul fiecărui instrument de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar care este ponderat la risc în temeiul alineatului (4) înmulțind cuantumul menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu cuantumul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul deținerilor care trebuie ponderate la risc în conformitate cu alineatul (4);
proporția rezultată din calculul de la alineatul (3) litera (b).
Secțiunea 3
Fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Articolul 61
Fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Fondurile proprii de nivel 1 suplimentar ale unei instituții constau în elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar după deducerea elementelor menționate la articolul 56 și după aplicarea articolului 79.
CAPITOLUL 4
Fonduri proprii de nivel 2
Secțiunea 1
Elemente și instrumente de fonduri proprii de nivel 2
Articolul 62
Elemente de fonduri proprii de nivel 2
Elementele de fonduri proprii de nivel 2 constau în:
instrumente de capital, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 63 și în măsura specificată la articolul 64;
conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (a);
pentru instituțiile care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2, ajustările generale pentru riscul de credit, înainte de impozite, de până la 1,25 % din cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor calculate în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2;
pentru instituțiile care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 3, valorile pozitive, înainte de impozite, care rezultă din calculul prevăzut la articolele 158 și 159 până la 0,6 % din cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor calculate în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 3.
Elementele incluse la litera (a) nu se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază sau drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar.
Articolul 63
Instrumente de fonduri proprii de nivel 2
Instrumentele de capital sunt considerate instrumente de fonduri proprii de nivel 2 dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instrumentele sunt emise direct de o instituție și plătite integral;
instrumentele nu sunt deținute de:
instituția sau filialele sale;
o întreprindere în care instituția deține o participație ce constă în deținerea, directă sau prin control, a cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul întreprinderii respective;
achiziționarea dreptului de proprietate asupra instrumentelor nu este finanțată în mod direct sau indirect de instituție;
creanța asupra principalului instrumentelor, în temeiul dispozițiilor care reglementează instrumentele este de rang inferior oricărei creanțe din instrumente de pasive eligibile;
instrumentele nu sunt garantate sau nu fac obiectul unei garanții care crește rangul de prioritate al creanțelor, de niciuna dintre următoarele:
instituția sau filialele sale;
întreprinderea-mamă a instituției sau filialele sale;
societatea financiară holding-mamă sau filialele sale;
societatea holding cu activitate mixtă sau filialele sale;
societatea financiară holding cu activitate mixtă sau filialele sale;
orice întreprindere care are legături strânse cu entitățile menționate la punctul (i) - (v);
instrumentele nu fac obiectul niciunui acord care crește rangul de prioritate al creanțelor în temeiul instrumentelor;
instrumentele au o scadență inițială de cel puțin cinci ani;
dispozițiile care reglementează instrumentele nu includ niciun stimulent pentru ca valoarea principalului acestora să fie răscumpărată sau, după caz, rambursată de către instituție înainte de scadență;
în cazul în care instrumentele includ una sau mai multe opțiuni de rambursare anticipată, inclusiv opțiuni call, opțiunile se exercită la discreția exclusivă a emitentului;
opțiunile call pot fi exercitate, instrumentele pot face obiectul răscumpărării sau rambursării anticipate numai dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 77 și nu mai devreme de cinci ani de la data emiterii, cu excepția cazului în care sunt îndeplinite condițiile de la articolul 78 alineatul (4);
dispozițiile care reglementează instrumentele nu indică în mod explicit sau implicit că opțiunea call ar fi exercitată sau că instrumentele ar face obiectul răscumpărării sau rambursării anticipate, după caz, de către instituție în alte cazuri decât insolvența sau lichidarea instituției, iar instituția nu face nicio altă mențiune în acest sens;
dispozițiile care reglementează instrumentele nu dau deținătorului dreptul de a accelera viitoare plăți programate ale dobânzii sau principalului, decât în caz de insolvență sau de lichidare a instituției;
nivelul plăților de dobânzi sau dividende, după caz, aferente instrumentelor nu va fi modificat pe baza calității creditului instituției sau al întreprinderii-mamă a acesteia;
în cazul în care emitentul este stabilit într-o țară terță și a fost desemnat în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2014/59/UE ca făcând parte dintr-un grup de rezoluție, a cărui entitate de rezoluție este stabilită în Uniune, sau în cazul în care emitentul este stabilit într-un stat membru, legislația sau dispozițiile contractuale care reglementează instrumentele impun ca, la decizia autorității de rezoluție de a exercita competențele de reducere a valorii contabile și de conversie menționate la articolul 59 din directiva respectivă, cuantumul principalului instrumentelor să fie redus în mod permanent sau instrumentele să fie convertite în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
în cazul în care emitentul este stabilit într-o țară terță și nu a fost desemnat în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2014/59/UE ca făcând parte dintr-un grup de rezoluție, a cărui entitate de rezoluție este stabilită în Uniune, legislația sau dispozițiile contractuale care reglementează instrumentele impun ca, la decizia autorității relevante din țara terță, cuantumul principalului instrumentelor să fie redus în mod permanent sau instrumentele să fie convertite în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
în cazul în care emitentul este stabilit într-o țară terță și a fost desemnat în conformitate cu articolul 12 din Directiva 2014/59/UE ca făcând parte dintr-un grup de rezoluție, a cărui entitate de rezoluție este stabilită în Uniune, sau în cazul în care emitentul este stabilit într-un stat membru, instrumentele pot fi emise în temeiul legislației unei țări terțe sau pot face în alt mod obiectul legislației unei țări terțe numai dacă, în temeiul legislației respective, exercitarea competențelor de reducere a valorii contabile și de conversie menționate la articolul 59 din directiva respectivă este efectivă și executorie în baza dispozițiilor statutare sau a dispozițiilor contractuale cu caracter executoriu din punct de vedere juridic care recunosc rezoluția sau alte acțiuni de reducere a valorii contabile sau de conversie;
instrumentele nu fac obiectul unor acorduri de compensare sau de compensare reciprocă care le-ar afecta capacitatea de a absorbi pierderile.
În sensul primului alineat litera (a), doar partea instrumentului de capital care a fost plătită integral este eligibilă pentru a fi considerată instrument de fonduri proprii de nivel 2.
Articolul 64
Amortizarea instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2
Măsura în care instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 sunt considerate elemente de fonduri proprii de nivel 2 pe parcursul ultimilor cinci ani dinaintea scadenței respectivelor instrumente se calculează înmulțind rezultatul calculului menționat la litera (a) cu cuantumul menționat la litera (b), după cum urmează:
valoarea contabilă a instrumentelor în prima zi din ultima perioadă de cinci ani dinaintea scadenței contractuale a acestora, împărțită la numărul de zile din perioada respectivă;
numărul de zile rămase până la scadența contractuală a instrumentelor.
Articolul 65
Consecințe ale încetării îndeplinirii condițiilor privind instrumentele de fonduri proprii de nivel 2
Dacă, în cazul unui instrument de fonduri proprii de nivel 2, nu mai sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 63, se aplică următoarele dispoziții:
instrumentul respectiv încetează imediat să se califice drept instrument de fonduri proprii de nivel 2;
partea din conturile de prime de emisiune aferentă instrumentului respectiv încetează imediat să se califice drept element de fonduri proprii de nivel 2.
Secțiunea 2
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 2
Articolul 66
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 2
Din elementele de fonduri proprii de nivel 2 se deduc:
deținerile directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 2, inclusiv instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 2 pe care o instituție ar putea fi obligată să le achiziționeze ca rezultat al unor obligații contractuale existente;
deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar cu care instituția înregistrează dețineri reciproce care, în opinia autorității competente, au fost concepute pentru a crește în mod artificial fondurile proprii ale instituției;
cuantumul aplicabil determinat în conformitate cu articolul 70 al deținerilor directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar, în cazul în care o instituție nu deține o investiție semnificativă în aceste entități;
deținerile directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar, în cazul în care instituția deține o investiție semnificativă în aceste entități, cu excepția pozițiilor aferente angajamentelor de preluare fermă deținute pe o perioadă mai mică de cinci zile lucrătoare;
cuantumul elementelor care trebuie deduse din elementele de pasive eligibile în temeiul articolului 72e, care depășește elementele de pasive eligibile ale instituției.
Articolul 67
Deduceri ale deținerilor de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 2
În sensul articolului 66 litera (a), instituțiile calculează deținerile pe baza pozițiilor brute lungi, cu următoarele excepții:
instituțiile pot calcula cuantumul deținerilor pe baza poziției nete lungi, cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
pozițiile lungi și scurte să facă parte din aceeași expunere-suport, iar pozițiile scurte să nu implice niciun risc de contraparte;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia.
instituțiile determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte și sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin calcularea expunerii-suport față de propriile instrumente de fonduri proprii de nivel 2 incluse în indicii respectivi;
instituțiile pot compensa poziții brute lungi pe instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 2 care rezultă din dețineri de titluri de valoare bazate pe indici, cu poziții scurte pe instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 2 care rezultă din poziții scurte pe indici-suport, inclusiv atunci când aceste poziții scurte implică un risc de contraparte, condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:.
pozițiile lungi și scurte să facă parte din aceiași indici-suport;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia.
Articolul 68
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar, atunci când o instituție înregistrează o deținere reciprocă destinată să crească în mod artificial fondurile proprii
Instituțiile operează deducerile prevăzute la articolul 66 literele (b), (c) și (d) în conformitate cu următoarele dispoziții:
deținerile de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 se calculează pe baza pozițiilor brute lungi;
în scopul deducerii, deținerile de elemente ale fondurilor proprii de nivel 2 specifice întreprinderilor de asigurare și de elemente ale fondurilor proprii de nivel 3 specifice întreprinderilor de asigurare se tratează ca dețineri de instrumente de fonduri proprii de nivel 2.
Articolul 69
Deducerea deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar
Instituțiile operează deducerile prevăzute la articolul 66 literele (c) și (d) în conformitate cu următoarele dispoziții:
instituțiile pot calcula deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar pe baza poziției nete lungi pe aceeași expunere-suport cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
data scadenței poziției scurte este aceeași cu data scadenței poziției lungi ori survine după această dată sau scadența reziduală a poziției scurte este de cel puțin un an;
fie atât poziția lungă, cât și cea scurtă sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
instituțiile determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte și sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin examinarea expunerii-suport față de instrumentele de capital ale entităților din sectorul financiar incluse în indicii respectivi;
Articolul 70
Deducerea instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 în cazul în care o instituție nu deține o investiție semnificativă într-o entitate relevantă
În sensul articolului 66 litera (c), instituțiile calculează cuantumul aplicabil care urmează să fie dedus prin înmulțirea cuantumului menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu factorul derivat din calculul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul agregat cu care deținerile instituției, directe, indirecte și sintetice, de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu are o investiție semnificativă depășesc 10 % din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției, calculat după aplicarea:
articolelor 32-35;
articolului 36 alineatul (1) literele (a)-(g), litera (k) punctele (ii)-(v) și litera (l), cu excepția cuantumului care urmează să fie dedus din creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare;
articolelor 44 și 45;
cuantumul deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu are o investiție semnificativă împărțit la cuantumul agregat al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale respectivelor entități din sectorul financiar.
Cuantumul care urmează a fi dedus în conformitate cu alineatul (1) este proporțional din fiecare instrument de fonduri proprii de nivel 2 deținut. Instituțiile determină cuantumul care urmează să fie dedus din fiecare instrument de fonduri proprii de nivel 2 care este dedus în temeiul alineatului (1) înmulțind cuantumul menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu proporția menționată la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul total al deținerilor care trebuie dedus în conformitate cu alineatul (1);
proporția cuantumului agregat al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu are o investiție semnificativă reprezentată de fiecare instrument de fonduri proprii de nivel 2 deținut.
Instituțiile determină cuantumul fiecărui instrument de fonduri proprii de nivel 2 care este ponderat la risc în temeiul alineatului (4) înmulțind cuantumul menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu cuantumul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul deținerilor care trebuie ponderate la risc în conformitate cu alineatul (4);
proporția rezultată din calculul de la alineatul (3) litera (b).
Secțiunea 3
Fonduri proprii de nivel 2
Articolul 71
Fonduri proprii de nivel 2
Fondurile proprii de nivel 2 ale unei instituții constau în elementele de fonduri proprii de nivel 2 ale instituției după deducerile menționate la articolul 66 și după aplicarea articolului 79.
CAPITOLUL 5
Fonduri proprii
Articolul 72
Fonduri proprii
Fondurile proprii ale unei instituții sunt constituite din suma fondurilor proprii de nivel 1și a fondurilor proprii de nivel 2.
CAPITOLUL 5a
Pasive eligibile
Articolul 72a
Elemente de pasive eligibile
Elementele de pasive eligibile, cu excepția cazului în care aparțin uneia dintre categoriile de pasive excluse prevăzute la alineatul (2) de la prezentul articol și în măsura specificată la articolul 72c, constau în:
instrumente de pasive eligibile în cazul în care sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 72b, în măsura în care nu pot fi considerate elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau elemente de fonduri proprii de nivel 2;
instrumente de fonduri proprii de nivel 2 cu o scadență reziduală de cel puțin un an, în măsura în care nu pot fi considerate elemente de fonduri proprii de nivel 2 în conformitate cu articolul 64.
Următoarele pasive sunt excluse din elementele de pasive eligibile:
depozitele acoperite;
depozitele la vedere și depozitele pe termen scurt cu o scadență inițială mai mică de un an;
partea din depozitele eligibile ale persoanelor fizice, ale microîntreprinderilor și ale întreprinderilor mici și mijlocii care depășește nivelul de acoperire menționat la articolul 6 din Directiva 2014/49/UE a Parlamentului European și a Consiliului ( 19 );
depozitele care ar fi depozite eligibile ale persoanelor fizice, ale microîntreprinderilor și ale întreprinderilor mici și mijlocii dacă nu au fost constituite prin intermediul sucursalelor situate în afara Uniunii ale instituțiilor stabilite în Uniune;
datoriile garantate, inclusiv obligațiunile garantate și pasivele sub formă de instrumente financiare utilizate în scopul acoperirii riscurilor, care constituie o parte integrantă a portofoliului de acoperire și care, în temeiul dreptului intern, sunt garantate în mod asemănător cu obligațiunile garantate, cu condiția ca toate activele garantate asociate unui portofoliu de acoperire a obligațiunilor garantate să rămână neafectate, separate și cu fonduri suficiente și excluzând orice parte a unei datorii garantate sau a unei datorii acoperite prin garanții reale care depășește valoarea activelor, a gajului, a dreptului de retenție sau a garanției reale care o acoperă;
orice datorie care rezultă din deținerea de active ale clienților sau de bani ai clienților, inclusiv active ale clienților sau bani ai clienților deținuți în numele organismelor de plasament colectiv, cu condiția ca un astfel de client să fie protejat în temeiul legislației aplicabile în materie de insolvență;
orice datorie care rezultă din existența unei relații fiduciare între entitatea de rezoluție sau oricare dintre filialele acesteia (în calitate de fiduciar) și o altă persoană (în calitate de beneficiar), cu condiția ca respectivul beneficiar să fie protejat în temeiul legislației aplicabile în materie de insolvență sau în materie civilă;
datoriile față de instituții, excluzând datoriile față de entitățile care fac parte din același grup, cu o scadență inițială mai mică de șapte zile;
datoriile cu o scadență reziduală mai mică de șapte zile, față de:
sisteme sau operatori de sisteme desemnați în conformitate cu Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 20 );
participanți la un anumit sistem, desemnați în conformitate cu Directiva 98/26/CE, și datorii care rezultă din participarea la un astfel de sistem; sau
CPC-uri din țări terțe, recunoscute în conformitate cu articolul 25 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
o datorie față de:
un angajat, în ceea ce privește salariile, beneficiile de tipul pensiilor sau alte forme de remunerație fixă acumulate, cu excepția componentei variabile a remunerației care nu este reglementată printr-un contract colectiv de muncă și cu excepția componentei variabile a remunerației personalului cu competențe pentru asumarea de riscuri substanțiale, astfel cum este menționat la articolul 92 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE;
un creditor comercial, atunci când datoria rezultă din furnizarea către instituție sau către întreprinderea-mamă de mărfuri sau servicii care sunt cruciale pentru desfășurarea zilnică a activităților instituției sau ale întreprinderii-mamă, inclusiv servicii informatice, servicii de utilități, precum și închirierea, întreținerea și reparațiile spațiilor de lucru;
autorități fiscale și de asigurări sociale, cu condiția ca datoriile respective să fie considerate creanțe privilegiate în baza legislației aplicabile;
scheme de garantare a depozitelor, atunci când datoria rezultă din contribuțiile datorate în conformitate cu Directiva 2014/49/UE;
datorii care provin din instrumente financiare derivate;
datorii care provin din instrumente de datorie cu instrumente financiare derivate încorporate.
În sensul primului paragraf litera (l), instrumentele de datorie conținând opțiuni de răscumpărare anticipată care se exercită la discreția emitentului sau a deținătorului, precum și instrumentele de datorie cu dobânzi variabile derivate dintr-o rată de referință utilizată la scară largă, cum ar fi Euribor sau Libor, nu sunt considerate doar pe baza acestor caracteristici ca fiind instrumente de datorie cu instrumente financiare derivate încorporate.
Articolul 72b
Instrumente de pasive eligibile
Datoriile sunt considerate instrumente de pasive eligibile dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
datoriile sunt emise direct sau, după caz, obținute direct de o instituție și sunt plătite integral;
datoriile nu sunt deținute:
de către instituție sau de către o entitate inclusă în același grup de rezoluție;
de către o întreprindere în care instituția deține o participație directă sau indirectă ce constă în deținerea, directă sau prin control, a cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul întreprinderii respective;
achiziționarea dreptului de proprietate asupra datoriilor nu este finanțată în mod direct sau indirect de entitatea de rezoluție;
creanța asupra principalului datoriilor, în temeiul dispozițiilor care reglementează instrumentele, este în întregime subordonată creanțelor care decurg din pasivele excluse menționate la articolul 72a alineatul (2); această cerință de subordonare este considerată a fi îndeplinită în oricare dintre următoarele situații:
în dispozițiile contractuale care reglementează datoriile se precizează că, în eventualitatea unor proceduri obișnuite de insolvență, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (1) punctul 47 din Directiva 2014/59/UE, creanța asupra principalului instrumentelor este de rang inferior creanțelor provenite din oricare dintre pasivele excluse menționate la articolul 72a alineatul (2) din prezentul regulament;
în legislația aplicabilă se precizează că, în eventualitatea unor proceduri obișnuite de insolvență, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (1) punctul 47 din Directiva 2014/59/UE, creanța asupra principalului instrumentelor este de rang inferior creanțelor provenite din oricare dintre pasivele excluse menționate la articolul 72a alineatul (2) din prezentul regulament;
instrumentele sunt emise de o entitate de rezoluție în al cărei bilanț nu figurează pasive excluse, astfel cum sunt menționate la articolul 72a alineatul (2) din prezentul regulament, care sunt de rang egal sau inferior instrumentelor de pasive eligibile;
datoriile nu sunt garantate și nici nu fac obiectul unei garanții sau al unui alt acord care sporește rangul de prioritate la plată al creanței, de niciuna dintre următoarele:
instituția sau filialele sale;
întreprinderea-mamă a instituției sau filialele sale;
orice întreprindere care are legături strânse cu entitățile menționate la punctele (i) și (ii);
datoriile nu fac obiectul unor acorduri de compensare sau de compensare reciprocă care le-ar afecta capacitatea de a absorbi pierderile în caz de rezoluție;
dispozițiile care reglementează datoriile nu includ niciun stimulent pentru exercitarea unei opțiuni call sau răscumpărarea înainte de scadență sau, după caz, rambursarea anticipată a principalului acestora de către instituție, cu excepția cazurilor menționate la articolul 72c alineatul (3);
datoriile nu sunt răscumpărabile de către deținătorii instrumentelor înainte de scadență, cu excepția cazurilor menționate la articolul 72c alineatul (2);
sub rezerva articolului 72c alineatele (3) și (4), în cazul în care datoriile includ una sau mai multe opțiuni de rambursare anticipată, inclusiv opțiuni call, opțiunile se exercită la discreția exclusivă a emitentului, cu excepția cazurilor prevăzute la articolul 72c alineatul (2);
opțiunile call pot fi exercitate și datoriile pot face obiectul unei răscumpărări sau rambursări anticipate numai dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolele 77 și 78a;
dispozițiile care reglementează datoriile nu indică în mod explicit sau implicit că opțiunile call ar fi exercitate sau datoriile ar face obiectul răscumpărării sau rambursării anticipate, după caz, de către entitatea de rezoluție în alte cazuri decât insolvența sau lichidarea instituției, iar instituția nu face nicio altă mențiune în acest sens;
dispozițiile care reglementează datoriile nu dau deținătorului dreptul de a accelera viitoarele plăți programate ale dobânzii sau principalului, decât în caz de insolvență sau de lichidare a entității de rezoluție;
nivelul plăților de dobânzi sau dividende, după caz, aferente datoriilor nu este modificat pe baza calității creditului entității de rezoluție sau a întreprinderii-mamă a acesteia;
în cazul instrumentelor emise după 28 iunie 2021, documentația contractuală relevantă și, dacă este cazul, prospectul referitor la emisiune fac trimitere în mod explicit la posibila exercitare a competențelor de reducere a valorii contabile și de conversie în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2014/59/UE.
În sensul primului paragraf litera (a), doar părțile datoriilor care au fost plătite integral sunt eligibile să fie considerate instrumente de pasive eligibile.
În sensul primului paragraf litera (d) de la prezentul articol, în cazul în care o parte din pasivele excluse menționate la articolul 72a alineatul (2) sunt subordonate creanțelor negarantate obișnuite în temeiul dreptului intern în materie de insolvență, printre altele, ca urmare a faptului că sunt deținute de un creditor care are relații strânse cu debitorul, întrucât creditorul este sau a fost acționar, se află într-o relație de control sau de grup, este membru al organului de conducere sau în legătură cu oricare dintre persoanele respective, subordonarea nu se evaluează prin raportare la creanțele care rezultă din aceste pasive excluse.
În plus față de datoriile menționate la alineatul (2) de la prezentul articol, autoritatea de rezoluție poate permite ca datoriile să fie considerate drept instrumente de pasive eligibile până la un cuantum total care nu depășește 3,5 % din valoarea totală a expunerii la risc calculată în conformitate cu articolul 92 alineatele (3) și (4), cu condiția ca:
toate condițiile prevăzute la alineatul (2), cu excepția condiției prevăzute la alineatul (2) primul paragraf litera (d), să fie îndeplinite;
datoriile să fie de rang egal cu pasivele excluse de cel mai mic rang menționate la articolul 72a alineatul (2), cu excepția pasivelor excluse care sunt subordonate creanțelor negarantate obișnuite în temeiul legislației naționale în materie de insolvență, menționate la alineatul (2) al treilea paragraf de la prezentul articol; și
includerea datoriilor respective în elementele de pasive eligibile să nu dea naștere la riscuri semnificative de contestații în justiție soluționate favorabil sau de cereri de despăgubire valabile, în conformitate cu evaluarea autorității de rezoluție în raport cu principiile menționate la articolul 34 alineatul (1) litera (g) și la articolul 75 din Directiva 2014/59/UE.
Autoritatea de rezoluție poate permite ca datoriile să fie considerate instrumente de pasive eligibile în plus față de datoriile menționate la alineatul (2), cu condiția ca:
instituția să nu aibă permisiunea de a include în elementele de pasive eligibile datoriile menționate la alineatul (3);
toate condițiile prevăzute la alineatul (2), cu excepția condiției prevăzute la alineatul (2) primul paragraf litera (d), să fie îndeplinite;
datoriile să fie de rang egal sau superior față de pasivele excluse de cel mai mic rang menționate la articolul 72a alineatul (2), cu excepția pasivelor excluse subordonate creanțelor negarantate obișnuite în temeiul dreptului intern în materie de insolvență, menționate la alineatul (2) al treilea paragraf de la prezentul articol;
în bilanțul instituției, cuantumul pasivelor excluse menționate la articolul 72a alineatul (2) care sunt de rang egal sau mai mic decât datoriile respective în caz de insolvență să nu depășească 5 % din cuantumul fondurilor proprii și al pasivelor eligibile ale instituției;
includerea datoriilor respective în elementele de pasive eligibile să nu dea naștere la un risc semnificativ de contestație în justiție soluționat favorabil sau de cereri de despăgubire valabile, în conformitate cu evaluarea autorității de rezoluție în raport cu principiile menționate la articolul 34 alineatul (1) litera (g) și la articolul 75 din Directiva 2014/59/UE.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
natura și formele aplicabile ale finanțării indirecte a instrumentelor de pasive eligibile;
forma și natura stimulentelor pentru răscumpărare în sensul condiției prevăzute la alineatul (2) primul paragraf litera (g) de la prezentul articol și la articolul 72c alineatul (3).
Aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare sunt pe deplin aliniate la actul delegat menționat la articolul 28 alineatul (5) litera (a) și la articolul 52 alineatul (2) litera (a).
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 decembrie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 72c
Amortizarea instrumentelor de pasive eligibile
Instrumentele de pasive eligibile cu o scadență reziduală mai mică de un an nu pot fi considerate elemente de pasive eligibile.
Articolul 72d
Consecințe ale încetării îndeplinirii condițiilor de eligibilitate
Dacă, în cazul unui instrument de pasive eligibile, condițiile aplicabile prevăzute la articolul 72b încetează să mai fie îndeplinite, datoriile încetează imediat să fie considerate instrumente de pasive eligibile.
Datoriile menționate la articolul 72b alineatul (2) pot continua să fie considerate instrumente de pasive eligibile atât timp cât acestea sunt considerate instrumente de pasive eligibile în temeiul articolului 72b alineatul (3) sau (4).
Articolul 72e
Deduceri din elementele de pasive eligibile
Instituțiile care fac obiectul articolului 92a deduc din elementele de pasive eligibile:
deținerile directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente proprii de pasive eligibile, inclusiv datorii proprii pe care instituția ar putea fi obligată să le achiziționeze ca rezultat al unor obligații contractuale existente;
deținerile directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de pasive eligibile ale entităților G-SII cu care instituția înregistrează dețineri reciproce care, în opinia autorității competente, au fost concepute pentru a spori în mod artificial capacitatea de absorbție a pierderilor și de recapitalizare a entității de rezoluție;
cuantumul aplicabil determinat în conformitate cu articolul 72i al deținerilor directe, indirecte și sintetice de instrumente de pasive eligibile ale entităților G-SII, în cazul în care instituția nu deține o investiție semnificativă în aceste entități;
deținerile directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de pasive eligibile ale entităților G-SII, în cazul în care instituția deține o investiție semnificativă în aceste entități, cu excepția pozițiilor aferente angajamentelor de preluare fermă deținute pe o perioadă de cel mult cinci zile lucrătoare.
În sensul prezentei secțiuni, instituțiile pot calcula cuantumul deținerilor de instrumente de pasive eligibile menționate la articolul 72b alineatul (3), după cum urmează:
unde:
h |
= |
cuantumul deținerilor de instrumente de pasive eligibile menționate la articolul 72b alineatul (3); |
i |
= |
indicele care desemnează instituția emitentă; |
Hi |
= |
cuantumul total al deținerilor de pasive eligibile ale instituției emitente i, menționate la articolul 72b alineatul (3); |
li |
= |
cuantumul datoriilor incluse în elementele de pasive eligibile de către instituția emitentă i în limitele precizate la articolul 72b alineatul (3) conform ultimelor informații publicate de instituția emitentă; și |
Li |
= |
cuantumul total al datoriilor existente ale instituției emitente i, menționate la articolul 72b alineatul (3), conform ultimelor informații publicate de emitent. |
În cazul în care o instituție-mamă din UE sau o instituție-mamă dintr-un stat membru care face obiectul articolului 92a are dețineri directe, indirecte sau sintetice de instrumente de fonduri proprii sau de instrumente de pasive eligibile ale uneia sau mai multor filiale care nu aparțin aceluiași grup de rezoluție ca instituția-mamă, autoritatea de rezoluție a instituției-mamă respective, după analizarea corespunzătoare a avizului autorităților de rezoluție ale filialelor în cauză, poate permite instituției-mamă să deducă deținerile respective prin deducerea unui cuantum mai mic specificat de autoritatea de rezoluție a instituției-mamă respective. Acest cuantum ajustat trebuie să fie cel puțin egal cu cuantumul (m) calculat după cum urmează:
i |
= |
indicele care desemnează filiala; |
OPi |
= |
cuantumul instrumentelor de fonduri proprii emise de filiala i și deținute de către instituția-mamă; |
LPi |
= |
cuantumul elementelor de pasive eligibile emise de filiala i și deținute de către instituția-mamă; |
β |
= |
procentul de instrumente de fonduri proprii și de elemente de pasive eligibile emise de filiala i și deținute de întreprinderea-mamă; |
Oi |
= |
cuantumul fondurilor proprii ale filialei i, fără a lua în considerare deducerea calculată în conformitate cu prezentul alineat; |
Li |
= |
cuantumul pasivelor eligibile ale filialei i, fără a lua în considerare deducerea calculată în conformitate cu prezentul alineat; |
ri |
= |
rata aplicabilă filialei i la nivelul grupului său de rezoluție în conformitate cu articolul 92a alineatul (1) litera (a) din prezentul regulament și cu articolul 45d din Directiva 2014/59/UE; și |
aRWAi |
= |
valoarea totală a expunerii la risc a entității G-SII i calculată în conformitate cu articolul 92 alineatele (3) și (4), ținând seama de modificările prevăzute la articolul 12a. |
În cazul în care instituția-mamă este autorizată să deducă cuantumul ajustat în conformitate cu primul paragraf, diferența dintre cuantumul deținerilor de instrumente de fonduri proprii și instrumente de pasive eligibile menționate la primul paragraf și acest cuantum ajustat se deduce de către filială.
Articolul 72f
Deducerea deținerilor de instrumente proprii de pasive eligibile
În sensul articolului 72e alineatul (1) litera (a), instituțiile calculează deținerile pe baza pozițiilor brute lungi, cu următoarele excepții:
instituțiile pot calcula cuantumul deținerilor pe baza poziției nete lungi, cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
pozițiile lungi și scurte fac parte din aceeași expunere-suport, iar pozițiile scurte nu implică niciun risc de contraparte;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
instituțiile determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte și sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin calcularea expunerii-suport față de instrumentele proprii de pasive eligibile incluse în indicii respectivi;
instituțiile pot compensa poziții brute lungi pe instrumente proprii de pasive eligibile care rezultă din dețineri de titluri de valoare bazate pe indici, cu poziții scurte pe instrumente proprii de pasive eligibile care rezultă din poziții scurte pe indici-suport, inclusiv atunci când aceste poziții scurte implică un risc de contraparte, cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
pozițiile lungi și scurte fac parte din aceiași indici-suport;
fie atât pozițiile lungi, cât și cele scurte sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia.
Articolul 72g
Baza de deducere pentru elementele de pasive eligibile
În sensul articolului 72e alineatul (1) literele (b), (c) și (d), instituțiile deduc pozițiile brute lungi, sub rezerva excepțiilor prevăzute la articolele 72h și 72i.
Articolul 72h
Deducerea deținerilor de pasive eligibile ale altor entități G-SII
Instituțiile care nu utilizează excepția prevăzută la articolul 72j operează deducerile menționate la articolul 72e alineatul (1) literele (c) și (d) în conformitate cu următoarele dispoziții:
ele pot calcula deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de pasive eligibile pe baza poziției nete lungi pe aceeași expunere-suport, cu condiția îndeplinirii cumulative a următoarelor două condiții:
data scadenței poziției scurte este aceeași cu data scadenței poziției lungi ori survine după această dată sau scadența reziduală a poziției scurte este de cel puțin un an;
fie atât poziția lungă, cât și cea scurtă sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
ele determină cuantumul care urmează a fi dedus pentru deținerile directe, indirecte și sintetice de titluri de valoare bazate pe indici, prin examinarea expunerii-suport față de instrumentele de pasive eligibile incluse în indicii respectivi.
Articolul 72i
Deducerea pasivelor eligibile atunci când instituția nu deține o investiție semnificativă în entități G-SII
În sensul articolului 72e alineatul (1) litera (c), instituțiile calculează cuantumul aplicabil care urmează să fie dedus prin înmulțirea cuantumului menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu factorul derivat din calculul menționat la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul agregat cu care deținerile instituției, directe, indirecte și sintetice, de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar în care instituția nu are o investiție semnificativă și de instrumente de pasive eligibile ale entităților G-SII în care instituția nu are o investiție semnificativă depășesc 10 % din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției, după aplicarea:
articolelor 32-35;
articolului 36 alineatul (1) literele (a)-(g), litera (k) punctele (ii)-(v) și litera (l), cu excepția cuantumului care urmează să fie dedus în ceea ce privește creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențe temporare;
articolelor 44 și 45;
cuantumul deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de pasive eligibile ale entităților G-SII în care instituția nu are o investiție semnificativă împărțit la cuantumul agregat al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar în care entitatea de rezoluție nu are o investiție semnificativă și de instrumente de pasive eligibile ale entităților G-SII în care entitatea de rezoluție nu are o investiție semnificativă.
Cuantumul care urmează a fi dedus în conformitate cu alineatul (1) se distribuie proporțional fiecărui instrument de pasive eligibile al unei entități G-SII deținut de instituție. Instituțiile determină cuantumul fiecărui instrument de pasive eligibile care se deduce în conformitate cu alineatul (1) prin înmulțirea cuantumului menționat la litera (a) de la prezentul alineat cu proporția menționată la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul deținerilor care trebuie dedus în conformitate cu alineatul (1);
proporția cuantumului agregat al deținerilor directe, indirecte și sintetice ale instituției de instrumente de pasive eligibile ale entităților G-SII în care instituția nu are o investiție semnificativă reprezentată de fiecare instrument de pasive eligibile deținut de instituție.
Articolul 72j
Exceptarea portofoliului de tranzacționare de la deducerile din elementele de pasive eligibile
Instituțiile pot decide să nu deducă o anumită parte din deținerile directe, indirecte și sintetice de instrumente de pasive eligibile, care, la nivel agregat și calculată pe baza pozițiilor brute lungi, este mai mică sau egală cu 5 % din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției după aplicarea articolelor 32-36, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
deținerile sunt în portofoliul de tranzacționare;
instrumentele de pasive eligibile sunt deținute pentru o perioadă care nu depășește 30 de zile lucrătoare.
Articolul 72k
Pasive eligibile
Pasivele eligibile ale unei instituții constau în elementele de pasive eligibile ale instituției după deducerile menționate la articolul 72e.
Articolul 72l
Fonduri proprii și pasive eligibile
Fondurile proprii și pasivele eligibile ale unei instituții constau în suma dintre fondurile proprii și pasivele eligibile ale acesteia.
CAPITOLUL 6
Cerințe generale privind fondurile proprii și pasivele eligibile
Articolul 73
Distribuiri aferente instrumentelor
Autoritățile competente acordă aprobarea prealabilă menționată la alineatul (1) numai atunci când consideră că se îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
capacitatea instituției de anulare a plăților în baza instrumentului nu ar fi afectată de capacitatea discreționară menționată la alineatul (1) sau de forma sub care ar putea fi făcute distribuirile;
capacitatea de absorbție a pierderilor a instrumentului de capital sau a datoriei nu ar fi afectată de capacitatea discreționară menționată la alineatul (1) sau de forma sub care ar putea fi făcute distribuirile;
calitatea instrumentului de capital sau a datoriei nu ar fi redusă în niciun alt fel de capacitatea discreționară menționată la alineatul (1) sau de forma sub care ar putea fi făcute distribuirile.
Autoritatea competentă consultă autoritatea de rezoluție în ceea ce privește respectarea de către o instituție a condițiilor respective înainte de a acorda aprobarea prealabilă menționată la alineatul (1).
Alineatul (4) nu se aplică în situația în care instituția este o entitate de referință pentru respectivul indice general al pieței, cu excepția cazului în care sunt îndeplinite în mod cumulativ următoarele două condiții:
instituția consideră că variațiile indicelui general al pieței nu sunt corelate în mod semnificativ cu calitatea creditului instituției, al instituției-mamă, al societății financiare holding-mamă, al societății financiare holding mixtă-mamă sau al societății holding-mamă cu activitate mixtă;
autoritatea competentă nu a realizat o determinare diferită de cea prevăzută la litera (a).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 74
Deținerile de instrumente de capital emise de entități reglementate din sectorul financiar care nu se califică drept capital reglementat
Instituțiile nu deduc din niciun element al fondurilor proprii deținerile directe, indirecte sau sintetice de instrumente de capital emise de o entitate reglementată din sectorul financiar care nu se califică drept capital reglementat al entității respective. Instituțiile aplică acestor dețineri o pondere de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3, după caz.
Articolul 75
Cerințe de deducere și de scadență pentru pozițiile scurte
Se consideră că cerințele de scadență pentru pozițiile scurte menționate la articolul 45 litera (a), articolul 59 litera (a), articolul 69 litera (a) și articolul 72h litera (a) sunt îndeplinite în cazul pozițiilor deținute dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
instituția are dreptul contractual de a vinde contrapărții care furnizează acoperirea, la o dată viitoare precisă, poziția lungă care este acoperită;
contrapartea care furnizează acoperirea instituției este obligată prin contract să achiziționeze de la instituție, la data viitoare respectivă, poziția lungă menționată la litera (a).
Articolul 76
Deținerile de instrumente de capital bazate pe indici
În sensul articolului 42 litera (a), articolului 45 litera (a), articolului 57 litera (a), articolului 59 litera (a), articolului 67 litera (a), articolului 69 litera (a) și articolului 72h litera (a), instituțiile pot reduce cuantumul unei poziții lungi pe un instrument de capital cu acea parte dintr-un indice care este alcătuită din aceeași expunere-suport care este acoperită, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
fie atât poziția lungă care este acoperită, cât și poziția scurtă dintr-un indice folosită pentru a acoperi poziția lungă respectivă sunt deținute în portofoliul de tranzacționare, fie ambele sunt deținute în afara acestuia;
pozițiile menționate la litera (a) sunt înregistrate la valoarea justă în bilanțul instituției;
poziția scurtă menționată la litera (a) poate fi considerată drept o acoperire eficientă în conformitate cu procedurile de control intern ale instituției;
autoritățile competente evaluează caracterul adecvat al procedurilor de control intern menționate la litera (c) cel puțin o dată pe an și sunt satisfăcute în mod constant de caracterul adecvat al acestora.
În cazul în care autoritatea competentă a acordat aprobarea prealabilă, o instituție poate folosi o estimare prudentă a expunerii-suport a instituției față de instrumentele incluse în indici ca alternativă la calcularea expunerii unei instituții față de elementele menționate la una sau mai multe dintre următoarele litere:
instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 2 și instrumentele proprii de pasive eligibile incluse în indici;
instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților din sectorul financiar, incluse în indici;
instrumentele de pasive eligibile ale instituției, incluse în indici.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
gradul de prudență necesar în estimările utilizate ca alternativă la calcularea expunerii-suport menționate la alineatul (2);
sensul expresiei „împovărător din punct de vedere operațional”, în scopul aplicării alineatului (3).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 77
Condiții pentru reducerea fondurilor proprii și a pasivelor eligibile
O instituție obține aprobarea prealabilă a autorității competente înainte de:
a reduce sau a răscumpăra instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 de bază emise de instituție într-un mod care este permis în temeiul dreptului intern aplicabil;
a reduce, a distribui sau a reclasifica conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor de fonduri proprii drept un alt element de fonduri proprii;
a exercita opțiunile call, a răscumpăra sau a rambursa instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumente de fonduri proprii de nivel 2 înainte de data scadenței contractuale a acestora.
Articolul 78
Aprobarea autorității de supraveghere pentru reducerea fondurilor proprii
Autoritatea competentă acordă unei instituții aprobarea de a exercita opțiunea call sau a reduce, a răscumpăra sau a rambursa instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 sau de a reduce, a distribui sau a reclasifica conturile de prime de emisiune aferente, dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele condiții:
înainte sau în același timp cu oricare dintre acțiunile menționate la articolul 77 alineatul (1), instituția înlocuiește instrumentele sau conturile de prime de emisiune aferente menționate la articolul 77 alineatul (1) cu instrumente de fonduri proprii de o calitate egală sau mai bună, în condiții sustenabile ținând cont de capacitatea instituției de a obține venituri;
instituția a demonstrat, într-un mod pe care autoritatea competentă îl consideră satisfăcător, că în urma acțiunii menționate la articolul 77 alineatul (1) din prezentul regulament, fondurile proprii și pasivele eligibile ale instituției ar depăși cerințele prevăzute în prezentul regulament și în Directivele 2013/36/UE și 2014/59/UE cu marja pe care autoritatea competentă o consideră necesară.
În cazul în care o instituție oferă garanții suficiente cu privire la capacitatea sa de a funcționa cu fonduri proprii al căror cuantum depășește cuantumurile prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE, autoritatea competentă poate acorda instituției respective o aprobare prealabilă generală de a efectua oricare dintre acțiunile prevăzute la articolul 77 alineatul (1) din prezentul regulament, sub rezerva unor criterii care să asigure că orice astfel de acțiune viitoare este realizată cu respectarea condițiilor prevăzute la literele (a) și (b) de la prezentul alineat. Această aprobare prealabilă generală se acordă numai pentru o perioadă de timp specificată, care nu depășește un an, cu posibilitate de reînnoire. Aprobarea prealabilă generală se acordă numai pentru un anumit cuantum prestabilit, care este fixat de autoritatea competentă. În cazul instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, acest cuantum prestabilit nu depășește 3 % din emisiunea relevantă și nu depășește 10 % din cuantumul cu care fondurile proprii de nivel 1 de bază depășesc suma cerințelor de capital pentru fondurile proprii de nivel 1 de bază prevăzute în prezentul regulament și în Directivele 2013/36/UE și 2014/59/UE cu o marjă pe care autoritatea competentă o consideră necesară. În cazul instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2, acest cuantum prestabilit nu depășește 10 % din emisiunea relevantă și nu depășește 3 % din cuantumul total al instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2, după caz, aflate în circulație.
Autoritățile competente retrag aprobarea prealabilă generală în cazul în care o instituție încalcă oricare dintre criteriile prevăzute în scopul aprobării respective.
Autoritățile competente pot permite instituțiilor să exercite opțiunile call sau să răscumpere sau să ramburseze instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumente de fonduri proprii de nivel 2 sau conturi de prime de emisiune aferente timp de cinci ani de la data emiterii lor, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la alineatul (1), precum și una dintre următoarele condiții:
există o schimbare în clasificarea, din punctul de vedere al reglementărilor, a instrumentelor respective care ar putea conduce la excluderea lor din categoria fondurilor proprii sau la reclasificarea lor ca fonduri proprii de o calitate inferioară și sunt îndeplinite cumulativ următoarele două condiții:
autoritatea competentă consideră că o astfel de schimbare este suficient de sigură;
instituția demonstrează, într-un mod pe care autoritatea competentă îl consideră satisfăcător, că reclasificarea din punctul de vedere al reglementărilor a instrumentelor respective nu a fost previzibilă în mod rezonabil în momentul emiterii lor;
există o schimbare în regimul fiscal aplicabil instrumentelor respective, iar instituția demonstrează, într-un mod pe care autoritatea competentă îl consideră satisfăcător, că schimbarea este semnificativă și nu a fost previzibilă în mod rezonabil în momentul emiterii lor;
instrumentele și conturile de prime de emisiune aferente beneficiază de păstrarea drepturilor obținute în temeiul articolului 494b;
înainte sau în același timp cu acțiunea menționată la articolul 77 alineatul (1), instituția înlocuiește instrumentele sau conturile de prime de emisiune aferente menționate la articolul 77 alineatul (1) cu instrumente de fonduri proprii de o calitate egală sau mai bună în condiții sustenabile ținând cont de capacitatea instituției de a obține venituri, iar autoritatea competentă a aprobat această acțiune întrucât a considerat că ar fi benefică din punct de vedere prudențial și justificată de circumstanțe excepționale;
instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 sunt răscumpărate în scopuri de formare a pieței.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
sensul expresiei „condiții sustenabile ținând cont de capacitatea instituției de a obține venituri”;
maniera corespunzătoare de limitare a răscumpărării menționată la alineatul (3);
procedura de urmat, inclusiv limitele și procedurile de acordare de către autoritățile competente a aprobării prealabile pentru una dintre acțiunile enumerate la articolul 77 alineatul (1), și datele care trebuie furnizate la depunerea unei cereri de către o instituție pentru a obține din partea autorității competente aprobarea de a efectua o acțiune menționată la articolul respectiv, inclusiv procedura care se aplică în cazul răscumpărării acțiunilor emise către membrii organizațiilor cooperatiste de credit, precum și termenul de prelucrare a unei astfel de cereri.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 78a
Aprobarea de a reduce instrumentele de pasive eligibile
Autoritatea de rezoluție acordă unei instituții aprobarea de a exercita opțiunea call sau a răscumpăra sau a rambursa instrumente de pasive eligibile dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:
înainte sau în același timp cu oricare dintre acțiunile menționate la articolul 77 alineatul (2), instituția înlocuiește instrumentele de pasive eligibile cu instrumente de fonduri proprii sau instrumente de pasive eligibile de o calitate egală sau mai bună, în condiții sustenabile ținând cont de capacitatea instituției de a obține venituri;
instituția a demonstrat, într-un mod pe care autoritatea de rezoluție îl consideră satisfăcător, că în urma acțiunii menționate la articolul 77 alineatul (2) din prezentul regulament, fondurile proprii și pasivele eligibile ale instituției ar depăși cerințele de fonduri proprii și de pasive eligibile prevăzute în prezentul regulament și în Directivele 2013/36/UE și 2014/59/UE cu marja pe care autoritatea de rezoluție, în acord cu autoritatea competentă, o consideră necesară;
instituția a demonstrat, într-un mod pe care autoritatea de rezoluție îl consideră satisfăcător, că înlocuirea parțială sau integrală a pasivelor eligibile cu instrumente de fonduri proprii este necesară pentru a asigura conformitatea cu cerințele de fonduri proprii prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE, pentru menținerea autorizației.
În cazul în care o instituție oferă garanții suficiente cu privire la capacitatea sa de a funcționa cu fonduri proprii și pasive eligibile al căror cuantum depășește cerințele stabilite în prezentul regulament și în Directivele 2013/36/UE și 2014/59/UE, autoritatea de rezoluție, după consultarea autorității competente, poate acorda instituției respective o aprobare prealabilă generală de a exercita opțiunile call sau de a răscumpăra sau a rambursa instrumentele de pasive eligibile, sub rezerva unor criterii care să asigure că orice astfel de acțiune viitoare este realizată cu respectarea condițiilor prevăzute la literele (a) și (b) de la prezentul alineat. Această aprobare prealabilă generală se acordă numai pentru o perioadă de timp specificată, care nu depășește un an, cu posibilitate de reînnoire. Aprobarea prealabilă generală se acordă pentru un anumit cuantum prestabilit, care este fixat de autoritatea de rezoluție. Autoritățile de rezoluție informează autoritățile competente cu privire la orice aprobare prealabilă generală acordată.
Autoritatea de rezoluție retrage aprobarea prealabilă generală în cazul în care o instituție încalcă oricare dintre criteriile prevăzute în scopul aprobării respective.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
procesul de cooperare între autoritatea competentă și autoritatea de rezoluție;
procedura, inclusiv termenele-limită și cerințele de informare, pentru acordarea aprobării în conformitate cu alineatul (1) primul paragraf;
procedura, inclusiv termenele-limită și cerințele de informare, pentru acordarea aprobării prealabile generale în conformitate cu alineatul (1) al doilea paragraf;
înțelesul expresiei „condiții sustenabile ținând cont de capacitatea instituției de a obține venituri”.
În sensul primului paragraf litera (d) de la prezentul alineat, proiectele de standarde tehnice de reglementare sunt pe deplin aliniate la actul delegat menționat la articolul 78.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 decembrie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 79
Derogare temporară de la deducerea din fondurile proprii și din pasivele eligibile
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 79a
Evaluarea conformității cu condițiile privind instrumentele de fonduri proprii și de pasive eligibile
Instituțiile țin seama de caracteristicile de fond ale instrumentelor și nu doar de forma lor juridică atunci când evaluează conformitatea cu cerințele stabilite în partea a doua. Pentru evaluarea caracteristicilor de fond ale unui instrument se iau în considerare toate acordurile legate de instrumente, chiar și în cazul în care acestea nu sunt prevăzute în mod explicit în termenele și condițiile instrumentelor propriu-zise, pentru a stabili dacă efectele economice combinate ale acestor acorduri sunt conforme cu obiectivul dispozițiilor relevante.
Articolul 80
Revizuirea continuă a calității instrumentelor de fonduri proprii și de pasive eligibile
Autoritățile competente transmit ABE fără întârziere, la cererea acesteia, toate informațiile pe care ABE le consideră relevante în ceea ce privește instrumentele de capital noi sau tipurile noi de pasive emise pentru a-i permite ABE să monitorizeze calitatea instrumentelor de fonduri proprii și de pasive eligibile emise de instituțiile din întreaga Uniune.
O notificare include următoarele:
o explicație detaliată privind natura și amploarea deficitului identificat;
consultanță tehnică privind acțiunea pe care ABE consideră că este necesar să o întreprindă Comisia;
modificărilor importante aduse de ABE metodologiei de simulare a situațiilor de criză pentru testarea solvabilității instituțiilor.
ABE furnizează Comisiei consultanță tehnică în legătură cu orice modificări semnificative ale definiției fondurilor proprii sau pasivelor eligibile pe care le consideră necesare ca rezultat al:
evoluțiilor relevante ale standardelor sau practicilor de pe piață;
modificărilor normelor juridice sau standardelor contabile relevante;
modificărilor importante aduse de ABE metodologiei de simulare a situațiilor de criză pentru testarea solvabilității instituțiilor.
TITLUL II
INTERESE MINORITARE ȘI INSTRUMENTE DE FONDURI PROPRII DE NIVEL 1 SUPLIMENTAR ȘI INSTRUMENTE DE FONDURI PROPRII DE NIVEL 2 EMISE DE FILIALE
Articolul 81
Interesele minoritare care se califică pentru includerea în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate
Interesele minoritare cuprind suma elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale unei filiale dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
filiala este una dintre următoarele:
o instituție;
o întreprindere care, în temeiul dreptului intern aplicabil, face obiectul cerințelor prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE;
o societate financiară holding intermediară sau o societate financiară holding mixtă intermediară care intră sub incidența cerințelor prezentului regulament pe bază subconsolidată, sau o societate holding de investiții intermediară care intră sub incidența cerințelor Regulamentului (UE) 2019/2033 pe bază consolidată;
o firmă de investiții;
o societate financiară holding intermediară dintr-o țară terță, cu condiția ca respectiva societate financiară holding intermediară să facă obiectul unor cerințe prudențiale la fel de stringente precum cele aplicate instituțiilor de credit din țara terță respectivă și cu condiția ca Comisia să fi adoptat o decizie, în conformitate cu articolul 107 alineatul (4), stabilind faptul că cerințele prudențiale respective sunt cel puțin echivalente cu cele din prezentul regulament;
filiala este inclusă în consolidare prin metoda consolidării globale în temeiul părții întâi titlul II capitolul 2;
elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază menționate în partea introductivă a prezentului alineat sunt deținute de alte persoane decât întreprinderile incluse în consolidare în temeiul părții întâi titlul II capitolul 2.
Articolul 82
Fonduri proprii de nivel 1 suplimentar eligibile, fonduri proprii de nivel 1 eligibile, fonduri proprii de nivel 2 eligibile și fonduri proprii eligibile
Fondurile proprii de nivel 1 suplimentar eligibile, fondurile proprii de nivel 1 eligibile, fondurile proprii de nivel 2 eligibile și fondurile proprii eligibile cuprind interesele minoritare, instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumentele de fonduri proprii de nivel 2, după caz, plus rezultatul reportat și conturile de prime de emisiune aferente unei filiale, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
filiala este una dintre următoarele:
o instituție;
o întreprindere care, în temeiul dreptului intern aplicabil, face obiectul cerințelor prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE;
o societate financiară holding intermediară sau o societate financiară holding mixtă intermediară care intră sub incidența cerințelor prezentului regulament pe bază subconsolidată, sau o societate holding de investiții intermediară care intră sub incidența cerințelor Regulamentului (UE) 2019/2033 pe bază consolidată;
o firmă de investiții;
o societate financiară holding intermediară dintr-o țară terță, cu condiția ca respectiva societate financiară holding intermediară să facă obiectul unor cerințe prudențiale la fel de stringente precum cele aplicate instituțiilor de credit din țara terță respectivă și cu condiția ca Comisia să fi adoptat o decizie, în conformitate cu articolul 107 alineatul (4), stabilind faptul că cerințele prudențiale respective sunt cel puțin echivalente cu cele din prezentul regulament;
filiala este inclusă în consolidare prin metoda consolidării globale, în temeiul părții întâi titlul II capitolul 2;
respectivele instrumente sunt deținute de alte persoane decât întreprinderile incluse în consolidare în temeiul părții întâi titlul II capitolul 2.
Articolul 83
Fonduri proprii de nivel 1 suplimentar eligibile și fonduri proprii de nivel 2 eligibile emise de o entitate cu scop special
Instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 emise de o entitate cu scop special și conturile de prime de emisiune aferente sunt incluse până la 31 decembrie 2021 în fondurile proprii de nivel 1 suplimentar eligibile, în fondurile proprii de nivel 1 eligibile sau în fondurile proprii de nivel 2 eligibile ori în fondurile proprii eligibile, după caz, numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
entitatea cu scop special care emite instrumentele respective este inclusă în consolidare prin metoda consolidării globale, în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2;
instrumentele și conturile de prime de emisiune aferente sunt incluse în fondurile proprii de nivel 1 suplimentar eligibile numai dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 52 alineatul (1);
instrumentele și conturile de prime de emisiune aferente sunt incluse în fondurile proprii de nivel 2 eligibile numai dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 63;
singurul activ al entității cu scop special este investiția sa în fondurile proprii ale întreprinderii-mamă sau ale unei filiale a acesteia care este inclusă în consolidare prin metoda consolidării globale, în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2, sub o formă care îndeplinește condițiile relevante prevăzute la articolul 52 alineatul (1) sau la articolul 63, după caz.
În cazul în care autoritatea competentă consideră că activele unei entități cu scop special, altele decât investiția sa în fondurile proprii ale întreprinderii-mamă sau ale unei filiale a acesteia care este inclusă în domeniul de aplicare al consolidării în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2, sunt minime și nesemnificative pentru o astfel de entitate, autoritatea competentă poate acorda o derogare de la respectarea condiției prevăzute la litera (d) de la primul paragraf.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 84
Interese minoritare incluse în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate
Instituțiile determină cuantumul intereselor minoritare ale unei filiale inclus în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate scăzând din interesele minoritare ale respectivei întreprinderi produsul dintre cuantumul menționat la litera (a) și procentul menționat la litera (b), după cum urmează:
fonduri proprii de nivel 1 de bază ale filialei minus cel mai mic dintre următoarele cuantumuri:
cuantumul fondurilor proprii de nivel 1 de bază ale filialei respective necesar pentru respectarea următoarelor:
cuantumul fondurilor proprii de nivel 1 de bază consolidate aferente filialei respective care este necesar pe bază consolidată pentru respectarea, în mod cumulat, a cerinței prevăzute la articolul 92 alineatul (1) litera (a) din prezentul regulament, a cerințelor menționate la articolele 458 și 459 din prezentul regulament, a cerințelor specifice de fonduri proprii menționate la articolul 104 din Directiva 2013/36/UE, a cerinței amortizorului combinat definite la articolul 128 punctul 6 din respectiva directivă și a eventualelor norme locale suplimentare în materie de supraveghere din țări terțe, în măsura în care aceste cerințe trebuie să fie îndeplinite de fondurile proprii de nivel 1 de bază;
interesele minoritare ale filialei exprimate ca procent din totalitatea elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale respectivei întreprinderi.
O instituție poate să aleagă să nu realizeze calculul respectiv pentru una dintre filialele menționate la articolul 81 alineatul (1). În situația în care o instituție ia o astfel de decizie, interesele minoritare ale filialei respective nu pot fi incluse în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Autoritățile competente pot acorda o derogare de la aplicarea prezentului articol unei societăți financiare holding-mamă care îndeplinește toate condițiile următoare:
activitate sa principală constă în dobândirea de dețineri;
face obiectul supravegherii prudențiale pe bază consolidată;
consolidează o filială în care înregistrează doar dețineri minoritare în temeiul relației de control definite la articolul 1 din Directiva 83/349/CEE;
peste 90 % din fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate provin din filiala menționată la litera (c), calculate pe bază subconsolidată.
Atunci când, după 28 iunie 2013, o societate financiară holding-mamă care îndeplinește condițiile prevăzute la primul paragraf devine o societate financiară holding mixtă-mamă, autoritățile competente pot acorda derogarea menționată la primul paragraf respectivei societăți financiare holding mixtă-mamă, cu condiția ca acesta să îndeplinească condițiile prevăzute la paragraful respectiv.
Articolul 85
Instrumente de fonduri proprii de nivel 1 eligibile incluse în fondurile proprii de nivel 1 consolidate
Instituțiile determină cuantumul fondurilor proprii de nivel 1 eligibile ale unei filiale incluse în fondurile proprii consolidate scăzând din fondurile proprii de nivel 1 eligibile ale respectivei întreprinderi produsul dintre cuantumul menționat la litera (a) și procentul menționat la litera (b), după cum urmează:
fondurile proprii de nivel 1 ale filialei minus cel mai mic dintre următoarele cuantumuri:
cuantumul fondurilor proprii de nivel 1 aferente filialei necesar pentru respectarea următoarelor:
cuantumul fondurilor proprii de nivel 1 consolidate aferente filialei care este necesar pe bază consolidată pentru respectarea, în mod cumulat, a cerinței prevăzute la articolul 92 alineatul (1) litera (b) din prezentul regulament, a cerințelor menționate la articolele 458 și 459 din prezentul regulament, a cerințelor specifice de fonduri proprii menționate la articolul 104 din Directiva 2013/36/UE, a cerinței amortizorului combinat definite la articolul 128 punctul 6 din respectiva directivă și a eventualelor norme locale suplimentare în materie de supraveghere din țări terțe, în măsura în care aceste cerințe trebuie să fie îndeplinite de fondurile proprii de nivel 1;
fondurile proprii de nivel 1 eligibile ale filialei exprimate ca procent din totalitatea elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază și a elementelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale respectivei întreprinderi.
O instituție poate să aleagă să nu realizeze calculul respectiv pentru una dintre filialele menționate la articolul 81 alineatul (1). În situația în care o instituție ia o astfel de decizie, fondurile proprii de nivel 1 eligibile ale filialei respective nu pot fi incluse în fondurile proprii de nivel 1consolidate.
Articolul 86
Fonduri proprii de nivel 1 eligibile incluse în fondurile proprii de nivel 1 suplimentar consolidate
Fără a aduce atingere articolului 84 alineatele (5) și (6) noi, instituțiile determină cuantumul fondurilor proprii de nivel 1 eligibile ale unei filiale incluse în fondurile proprii de nivel 1 suplimentar consolidate scăzând din fondurile proprii de nivel 1 eligibile ale respectivei întreprinderi incluse în fondurile proprii de nivel 1 consolidate interesele minoritare ale respectivei întreprinderi care sunt incluse în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate.
Articolul 87
Fondurile proprii eligibile incluse în fondurile proprii consolidate
Instituțiile determină cuantumul fondurilor proprii eligibile ale unei filiale incluse în fondurile proprii consolidate scăzând din fondurile proprii eligibile ale respectivei întreprinderi produsul dintre cuantumul menționat la litera (a) și procentul menționat la litera (b), după cum urmează:
fondurile proprii ale filialei minus cel mai mic dintre următoarele cuantumuri:
cuantumul fondurilor proprii ale filialei necesar pentru respectarea următoarelor:
cuantumul fondurilor proprii aferente filialei care este necesar pe bază consolidată pentru respectarea, în mod cumulat, a cerinței prevăzute la articolul 92 alineatul (1) litera (c) din prezentul regulament, a cerințelor menționate la articolele 458 și 459 din prezentul regulament, a cerințelor specifice de fonduri proprii menționate la articolul 104 din Directiva 2013/36/UE, a cerinței amortizorului combinat definite la articolul 128 punctul 6 din respectiva directivă și a eventualelor norme locale suplimentare în materie de supraveghere din țări terțe;
fondurile proprii eligibile ale întreprinderii, exprimate ca procent din suma tuturor elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, a elementelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și a elementelor de fonduri proprii de nivel 2, cu excepția cuantumurilor menționate la articolul 62 literele (c) și (d), ale respectivei întreprinderi.
O instituție poate să aleagă să nu realizeze calculul respectiv pentru una dintre filialele menționate la articolul 81 alineatul (1). În situația în care o instituție ia o astfel de decizie, fondurile proprii eligibile ale filialei respective nu pot fi incluse în fondurile proprii consolidate.
Articolul 88
Instrumente de fonduri proprii eligibile incluse în fondurile proprii de nivel 2 consolidate
Fără a aduce atingere articolului 84 alineatele (5) și (6) noi, instituțiile determină cuantumul fondurilor proprii eligibile ale unei filiale incluse în fondurile proprii de nivel 2 consolidate scăzând din fondurile proprii eligibile ale respectivei întreprinderi care sunt incluse în fondurile proprii consolidate fondurile proprii de nivel 1 eligibile ale respectivei întreprinderi care sunt incluse în fondurile proprii de nivel 1 consolidate.
Articolul 88a
Instrumente care pot fi considerate instrumente de pasive eligibile
Pasivele emise de o filială stabilită în Uniune care aparține aceluiași grup de rezoluție ca și entitatea de rezoluție îndeplinesc condițiile pentru a fi incluse în instrumentele de pasive eligibile consolidate ale unei instituții care face obiectul articolului 92a, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
sunt emise în conformitate cu articolul 45f alineatul (2) litera (a) din Directiva 2014/59/UE;
sunt achiziționate de către un acționar existent care nu face parte din același grup de rezoluție, atât timp cât exercitarea competențelor de reducere a valorii contabile sau de conversie în conformitate cu articolele 59-62 din Directiva 2014/59/UE nu afectează controlul exercitat asupra filialei de entitatea de rezoluție;
nu depășesc cuantumul stabilit prin deducerea cuantumului menționat la punctul (i) din cuantumul menționat la punctul (ii):
suma pasivelor emise către entitatea de rezoluție și achiziționate de aceasta, fie direct, fie indirect prin intermediul altor entități din același grup de rezoluție, și a cuantumului instrumentelor de fonduri proprii emise în conformitate cu articolul 45f alineatul (2) litera (b) din Directiva 2014/59/UE;
cuantumul impus în conformitate cu articolul 45f alineatul (1) din Directiva 2014/59/UE.
TITLUL III
DEȚINERI CALIFICATE DIN AFARA SECTORULUI FINANCIAR
Articolul 89
Ponderarea la riscuri și interzicerea deținerilor calificate din afara sectorului financiar
Orice deținere calificată al cărei cuantum depășește 15 % din capitalul eligibil al instituției, într-o întreprindere care nu este una dintre cele enumerate în continuare, face obiectul dispozițiilor prevăzute la alineatul (3):
o entitate din sectorul financiar;
o întreprindere care nu este o entitate din sectorul financiar și care desfășoară activități considerate de autoritatea competentă a fi oricare dintre următoarele:
o prelungire directă a serviciilor bancare;
auxiliare serviciilor bancare,
activități de leasing, factoring, administrare a fondurilor de investiții, administrare a serviciilor de prelucrare a datelor sau orice altă activitate similară.
Autoritățile competente aplică cerințele prevăzute la litera (a) sau (b) deținerilor calificate ale instituțiilor menționate la alineatele (1) și (2):
în scopul calculării cerințelor de capital în conformitate cu partea a treia din, instituțiile aplică o pondere de risc de 1 250 % pentru cea mai mare dintre:
cuantumul deținerilor calificate menționate la alineatul (1) care depășește 15 % din capitalul eligibil;
cuantumul total al deținerilor calificate menționate la alineatul (2) care depășește 60 % din capitalul eligibil al instituției;
autoritățile competente interzic instituțiilor să aibă dețineri calificate menționate la alineatele (1) și (2) al căror cuantum depășește procentele din capitalul eligibil prevăzute la alineatele menționate.
Autoritățile competente publică alegerea făcută între (a) și (b).
În sensul alineatului (1) litera (b), ABE emite ghiduri pentru a detalia următoarele concepte:
activități care reprezintă o prelungire directă a serviciilor bancare;
activități auxiliare serviciilor bancare;
activități similare.
Ghidurile respective se adoptă în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 90
Alternativă la aplicarea unei ponderi de risc de 1 250 %
Ca alternativă la aplicarea unei ponderi de risc de 1 250 % la cuantumurile care depășesc limitele menționate la articolul 89 alineatele (1) și (2), instituțiile pot deduce cuantumurile respective din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (k).
Articolul 91
Excepții
Acțiunile întreprinderilor care nu sunt menționate la articolul 89 alineatul (1) literele (a) și (b) nu se includ în calcularea limitelor de capital eligibil menționate la respectivul articol, dacă este îndeplinită oricare dintre următoarele condiții:
acțiunile respective sunt deținute temporar în timpul unei operațiuni de asistență financiară, astfel cum se menționează la articolul 79;
deținerea respectivelor acțiuni reprezintă o poziție aferentă angajamentelor de preluare fermă deținută timp de cinci zile lucrătoare sau mai puțin;
acțiunile respective sunt deținute de instituție în nume propriu și în numele unor terți.
PARTEA A TREIA
CERINȚE DE CAPITAL
TITLUL I
CERINȚE GENERALE, EVALUARE ȘI RAPORTARE
CAPITOLUL 1
Nivelul solicitat de fonduri proprii
Secțiunea 1
Cerințe de fonduri proprii pentru instituții
Articolul 92
Cerințe de fonduri proprii
În conformitate cu articolele 93 și 94, instituțiile îndeplinesc în orice moment următoarele cerințe de fonduri proprii:
o rată a fondurilor proprii de nivel 1 de bază de 4,5 %;
o rată a fondurilor proprii de nivel 1 de 6 %;
o rată a fondurilor proprii totale de 8 %;
un indicator al efectului de levier de 3 %.
Instituțiile își calculează ratele capitalului după cum urmează:
rata fondurilor proprii de nivel 1 de bază reprezintă fondurile proprii de nivel 1 de bază ale instituției exprimate ca procent din cuantumul total al expunerii la risc;
rata fondurilor proprii de nivel 1 reprezintă fondurile proprii de nivel 1 ale instituției exprimate ca procent din cuantumul total al expunerii la risc;
rata fondurilor proprii totale reprezintă fondurile proprii ale instituției exprimate ca procent din cuantumul total al expunerii la risc.
Cuantumul total al expunerii la risc este egal cu suma literelor (a)-(f) de la prezentul alineat, după ce au fost luate în considerare dispozițiile prevăzute la alineatul (4):
cuantumurile expunerilor ponderate la riscul de credit și la riscul de diluție, calculate în conformitate cu titlul II și cu articolul 379, în ceea ce privește toate activitățile economice ale unei instituții, excluzând cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor din portofoliul de tranzacționare al instituției;
cerințele de fonduri proprii aplicabile portofoliului de tranzacționare al unei instituții, pentru:
riscurile de piață, determinate în conformitate cu titlul IV din prezenta parte, cu excluderea abordărilor stabilite în capitolele 1a și 1b din respectivul titlu;
expunerile mari care depășesc limitele prevăzute la articolele 395-401, în măsura în care o instituție este autorizată să depășească limitele respective, determinate în conformitate cu partea a patra;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață, determinate în conformitate cu titlul IV din prezenta parte cu excluderea abordărilor stabilite în capitolele 1a și 1b din respectivul titlu, pentru toate activitățile economice care fac obiectul riscului valutar sau riscului de marfă;
cerințele de fonduri proprii calculate în conformitate cu titlul V din prezenta parte, cu excepția articolului 379 pentru riscul de decontare.
cerințele de fonduri proprii calculate în conformitate cu titlul VI pentru riscul aferent ajustărilor de credit pentru instrumentele financiare derivate OTC, altele decât instrumentele financiare derivate de credit recunoscute pentru reducerea cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor pentru riscul de credit;
cerințele de fonduri proprii determinate în conformitate cu titlul III pentru riscul operațional;
cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor determinate în conformitate cu titlul II pentru riscul de contraparte care decurge din portofoliul de tranzacționare al instituției pentru următoarele tipuri de tranzacții și contracte:
contractele enumerate în anexa II și instrumente financiare derivate de credit;
tranzacțiile de răscumpărare, operațiunile de dare sau luare de titluri de valoare sau mărfuri cu împrumut;
tranzacții de creditare în marjă pe bază de titluri de valoare sau mărfuri;
tranzacțiile cu termen lung de decontare.
Următoarele dispoziții se aplică în ceea ce privește calculul cuantumului expunerii totale la risc menționat la alineatul (3):
cerințele de fonduri proprii menționate la alineatul (3) literele (c), (d) și (e) le includ pe cele care rezultă din toate activitățile economice ale unei instituții;
instituțiile multiplică cu 12,5 cerințele de fonduri proprii prevăzute la alineatul (3) literele (b)-(e).
Articolul 92a
Cerințe privind fondurile proprii și pasivele eligibile pentru G-SII
Sub rezerva articolelor 93 și 94 și a excepțiilor prevăzute la alineatul (2) de la prezentul articol, instituțiile identificate drept entități de rezoluție care sunt G-SII sau fac parte dintr-o G-SII îndeplinesc în orice moment următoarele cerințe privind fondurile proprii și pasivele eligibile:
o rată bazată pe riscuri de 18 %, care reprezintă fondurile proprii și pasivele eligibile ale instituției exprimate ca procentaj din cuantumul total al expunerii la risc calculat în conformitate cu articolul 92 alineatele (3) și (4);
o rată independentă de riscuri de 6,75 %, care reprezintă fondurile proprii și pasivele eligibile ale instituției exprimate ca procentaj din indicatorul de măsurare a expunerii totale menționat la articolul 429 alineatul (4).
Cerințele prevăzute la alineatul (1) nu se aplică în următoarele cazuri:
în cursul celor trei ani de la data la care instituția a fost identificată ca fiind G-SII sau grupul din care face parte instituția a fost identificat ca fiind G-SII;
în cursul celor doi ani de la data la care autoritatea de rezoluție a aplicat instrumentul de recapitalizare internă în conformitate cu Directiva 2014/59/UE;
în cursul celor doi ani de la data la care entitatea de rezoluție a pus în aplicare o măsură alternativă a sectorului privat, menționată la articolul 32 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2014/59/UE, prin care s-a redus valoarea contabilă a instrumentelor de capital și a altor datorii sau acestea au fost convertite în elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază în scopul recapitalizării entității de rezoluție fără aplicarea instrumentelor de rezoluție.
Articolul 92b
Cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile pentru G-SII din afara UE
Un instrument de pasive eligibile este luat în considerare numai în scopul respectării alineatului (1), dacă îndeplinește cumulativ următoarele condiții suplimentare:
în cazul unei proceduri obișnuite de insolvență, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (1) punctul 47 din Directiva 2014/59/UE, creanța provenită din datorie este de rang inferior creanțelor provenite din pasive care nu îndeplinesc condițiile prevăzute la alineatul (2) de la prezentul articol și care nu pot fi considerate fonduri proprii;
face obiectul competențelor de reducere a valorii contabile sau de conversie în conformitate cu articolele 59-62 din Directiva 2014/59/UE.
Articolul 93
Cerința de capital inițial în condiții de asigurare a continuității activității
▼M9 —————
Articolul 94
Derogare pentru portofoliile de tranzacționare de mici dimensiuni
Prin derogare de la articolul 92 alineatul (3) litera (b), instituțiile pot calcula cerința de fonduri proprii pentru activitățile legate de portofoliul de tranzacționare în conformitate cu alineatul (2) de la prezentul articol, cu condiția ca dimensiunea activității bilanțiere și extrabilanțiere a instituțiilor cu portofoliile de tranzacționare să fie mai mică sau egală cu ambele praguri următoare, pe baza unei evaluări realizate lunar utilizând datele din ultima zi a lunii respective:
5 % din activele totale ale instituției;
50 de milioane EUR.
Atunci când sunt îndeplinite ambele condiții stabilite la alineatul (1) literele (a) și (b), instituțiile pot calcula cerința de fonduri proprii pentru portofoliul de tranzacționare după cum urmează:
pentru contractele enumerate la punctul 1 din anexa II, contractele referitoare la titluri de capital la care se face referire la punctul 3 din anexa respectivă și instrumentele financiare derivate de credit, instituțiile pot exclude pozițiile respective din cerința de fonduri proprii menționată la articolul 92 alineatul (3) litera (b);
pentru pozițiile din portofoliul de tranzacționare, altele decât cele menționate la litera (a) de la prezentul alineat, instituțiile pot înlocui cerința de fonduri proprii menționată la articolul 92 alineatul (3) litera (b) cu cerința calculată în conformitate cu articolul 92 alineatul (3) litera (a).
Instituțiile calculează dimensiunea activității lor bilanțiere și extrabilanțiere cu portofoliile de tranzacționare pe baza datelor din ultima zi a fiecărei luni, în sensul alineatului (1), în conformitate cu următoarele cerințe:
toate pozițiile atribuite portofoliului de tranzacționare în conformitate cu articolul 104 sunt incluse în calcul, cu excepția următoarelor:
pozițiile pe cursul de schimb valutar și pe mărfuri;
pozițiile pe instrumente financiare derivate de credit care sunt recunoscute ca acoperiri interne împotriva expunerilor la riscul de credit sau la riscul de contraparte din afara portofoliului de tranzacționare și tranzacțiile cu instrumente financiare derivate de credit care compensează perfect riscul de piață al acoperirilor interne, astfel cum se menționează la articolul 106 alineatul (3);
toate pozițiile incluse în calcul în conformitate cu litera (a) se evaluează la valoarea lor de piață de la data respectivă; în cazul în care valoarea de piață a unei poziții nu este disponibilă la o anumită dată, instituțiile utilizează valoarea justă pentru poziția respectivă de la data vizată; în cazul în care valoarea de piață și valoarea justă a unei poziții nu sunt disponibile la o anumită dată, instituțiile utilizează cea mai recentă valoare de piață sau valoare justă pentru poziția respectivă;
valoarea absolută a pozițiilor lungi se adună cu valoarea absolută a pozițiilor scurte.
O instituție încetează să mai calculeze cerințele de fonduri proprii pentru portofoliul de tranzacționare în conformitate cu alineatul (2) în termen de trei luni dacă se regăsește într-una din următoarele situații:
instituția nu îndeplinește condițiile stabilite la alineatul (1) litera (a) sau (b) timp de trei luni consecutive;
instituția nu îndeplinește condițiile stabilite la alineatul (1) litera (a) sau (b) pentru mai mult de șase din ultimele 12 luni.
Secțiunea 2
Cerințe de fonduri proprii pentru firmele de investiții autorizate să furnizeze servicii de investiții într-o măsură limitată
Articolul 95
Cerințe de fonduri proprii pentru firmele de investiții autorizate să furnizeze servicii de investiții într-o măsură limitată
Firmele de investiții menționate la alineatul (1) de la prezentul articol și firmele menționate la articolul 4 alineatul (1) punctul 2 litera (c) care prestează serviciile și activitățile de investiții menționate în secțiunea A punctele 2 și 4 din anexa I la Directiva 2004/39/CE calculează cuantumul total al expunerii la risc ca fiind cuantumul mai mare dintre următoarele:
suma elementelor menționate la articolul 92 alineatul (3) literele (a)-(d) și (f) după aplicarea articolului 92 alineatul (4);
12,5 înmulțit cu cuantumul menționat la articolul 97.
Firmele menționate la articolul 4 alineatul (1) punctul 2 litera (c) care prestează serviciile și activitățile de investiții menționate în secțiunea A punctele 2 și 4 din anexa I la Directiva 2004/39/CE respectă cerințele de la articolul 87 alineatele (1) și (2) pe baza cuantumului total al expunerii la risc menționat la primul paragraf.
Autoritățile competente pot stabili cerințele privind fondurile proprii pentru firmele menționate la articolul 4 alineatul (1) punctul 2 litera (c) care prestează serviciile și activitățile de investiții menționate în secțiunea A punctele 2 și 4 din anexa I la Directiva 2004/39/CE ca fiind cerințele de fonduri proprii care ar fi obligatorii pentru firmele respective în conformitate cu măsurile naționale în vigoare la 31 decembrie 2013 de transpunere a Directivelor 2006/49/CE și 2006/48/CE.
Articolul 96
Cerințe de fonduri proprii pentru firmele de investiții care dețin capitalul inițial prevăzut la articolul 28 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE
În sensul articolului 92 alineatul (3), următoarele categorii de firme de investiții care dețin capital inițial în conformitate cu articolul 28 alineatul (2) din Directiva 2013/36/UE calculează cuantumul total al expunerii la risc conform alineatului (2) de la prezentul articol:
firmele de investiții care tranzacționează pe cont propriu numai cu scopul de a îndeplini sau de a executa ordinul unui client sau cu scopul de a obține accesul la un sistem de compensare și de decontare sau o bursă recunoscută, atunci când acționează în calitate de agent sau când execută ordinul unui client;
firmele de investiții care îndeplinesc toate condițiile următoare:
nu dețin bani sau titluri de valoare ale clienților;
întreprind numai tranzacții pe cont propriu;
nu au clienți externi;
tranzacțiile lor sunt executate și decontate sub responsabilitatea unei instituții de compensare și sunt garantate de respectiva instituție de compensare.
Pentru firmele de investiții menționate la alineatul (1), cuantumul total al expunerii la risc se calculează ca suma dintre următoarele elemente:
articolul 92 alineatul (3) literele (a)-(d) și (f) după aplicarea articolului 92 alineatul (4);
cuantumul menționat la articolul 97 înmulțit cu 12,5.
Articolul 97
Fonduri proprii bazate pe cheltuieli generale fixe
ABE, cu consultarea AEVMP, elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care detaliază următoarele:
calculul aferent cerinței de a deține capital eligibil egal cu cel puțin un sfert din cheltuielile generale fixe ale anului precedent;
condițiile ajustării, de către autoritatea competentă, a cerinței de a deține capital eligibil egal cu cel puțin un sfert din cheltuielile generale fixe ale anului precedent;
calculul cheltuielilor generale fixe preconizate în cazul unei firme de investiții care își desfășoară activitatea de mai puțin de un an.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 1 martie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 98
Fonduri proprii pentru firmele de investiții pe bază consolidată
În cazul firmelor de investiții menționate la articolul 95 alineatul (1) care fac parte din cadrul unui grup care nu include instituții de credit, o firmă de investiții-mamă dintr-un stat membru aplică articolul 92 la nivel consolidat după cum urmează:
folosind metoda de calcul al cuantumului total al expunerii la risc prevăzută la articolul 95 alineatul (2);
fondurile proprii se calculează pe baza situației financiare consolidate a firmei de investiții-mamă, sau cea a societății financiare holding sau a societății financiare holding mixte, după caz.
În cazul firmelor de investiții menționate la articolul 96 alineatul (1) care fac parte din cadrul unui grup care nu include instituții de credit, o firmă de investiții-mamă dintr-un stat membru și o firmă de investiții controlată de o societate financiară holding sau de o societate financiară holding mixtă aplică articolul 92 pe bază consolidată după cum urmează:
folosind metoda de calcul al cuantumului total al expunerii la risc prevăzută la articolul 96 alineatul (2);
folosind fondurile proprii calculate pe baza situației consolidate a firmei de investiții-mamă sau a societății financiare holding sau a societății financiare holding mixte, după caz, în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2.
▼M8 —————
CAPITOLUL 3
Portofoliul de tranzacționare
Articolul 102
Cerințe pentru portofoliul de tranzacționare
Articolul 103
Administrarea portofoliului de tranzacționare
Instituțiile dispun de politici și proceduri clar definite pentru administrarea globală a portofoliului de tranzacționare. Politicile și procedurile respective acoperă cel puțin:
activitățile pe care instituția le consideră a fi activități de tranzacționare și parte constitutivă a portofoliului de tranzacționare în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii;
măsura în care o poziție poate fi marcată zilnic la prețul pieței prin referință la o piață bidirecțională activă și lichidă;
pentru pozițiile care se marchează la model, măsura în care instituția poate:
să identifice toate riscurile semnificative ale poziției;
să acopere toate riscurile semnificative ale poziției cu instrumente pentru care există o piață bidirecțională activă și lichidă;
să derive estimări fiabile pentru ipotezele și parametrii cheie folosiți în model;
măsura în care instituția poate și trebuie să genereze evaluări pentru poziție care pot fi validate extern în mod consecvent;
măsura în care restricțiile legale sau alte cerințe operaționale ar afecta capacitatea instituției de a lichida sau a acoperi poziția pe termen scurt;
măsura în care instituția poate și trebuie să procedeze la administrarea activă a riscurilor pozițiilor în cadrul operațiunilor de tranzacționare;
măsura în care instituția poate reclasifica riscul sau pozițiile din portofoliul de tranzacționare în afara acestuia sau invers, precum și cerințele pentru astfel de reclasificări, astfel cum sunt menționate la articolul 104a.
În administrarea pozițiilor sau a portofoliilor de poziții din portofoliul de tranzacționare, instituția respectă toate cerințele următoare:
instituția dispune de o strategie de tranzacționare clar documentată în ceea ce privește poziția sau portofoliile din portofoliul de tranzacționare, care să fie aprobată de conducerea superioară și să includă perioada de deținere prevăzută;
instituția dispune de politici și proceduri clar definite pentru administrarea activă a pozițiilor sau a portofoliilor din portofoliul de tranzacționare; aceste politici și proceduri prevăd:
pozițiile sau portofoliile de poziții care pot fi deschise de fiecare birou de tranzacționare sau, după caz, de dealeri desemnați;
stabilirea unor limite ale pozițiilor și monitorizarea acestora pentru a asigura caracterul adecvat al acestora;
asigurarea faptului că dealerii au autonomia de a deschide și administra poziția în limitele agreate și conform strategiei aprobate;
asigurarea faptului că pozițiile sunt raportate conducerii superioare ca parte integrantă a procesului de gestionare a riscurilor al instituției;
asigurarea faptului că pozițiile sunt monitorizate activ cu trimitere la sursele de informații de piață și că se efectuează o evaluare a caracterului tranzacționabil sau a capacității de acoperire a pozițiilor sau a componentelor lor de risc, inclusiv aprecierea, calitatea și disponibilitatea informațiilor de piață pentru procesul de evaluare, rulajul pieței, dimensiunile pozițiilor tranzacționate pe piață;
proceduri și mecanisme de control antifraudă active;
instituția dispune de politici și proceduri clar definite pentru monitorizarea pozițiilor în raport cu strategia de tranzacționare a instituției, inclusiv monitorizarea rulajului și a pozițiilor pentru care perioada de deținere avută în vedere inițial a fost depășită.
Articolul 104
Includerea în portofoliul de tranzacționare
▼M8 —————
Articolul 104b
Cerințe aplicabile birourilor de tranzacționare
Birourile de tranzacționare ale instituțiilor îndeplinesc în permanență toate cerințele următoare:
fiecare birou de tranzacționare are o strategie de afaceri clară și distinctă și o structură de gestionare a riscurilor adecvată pentru strategia sa de afaceri;
fiecare birou de tranzacționare are o structură organizațională clară; pozițiile unui birou de tranzacționare sunt gestionate de dealeri desemnați din cadrul instituției; fiecare dealer are funcții specifice în cadrul biroului de tranzacționare; fiecare dealer este repartizat unui singur birou de tranzacționare;
limitele pozițiilor se stabilesc în cadrul fiecărui birou de tranzacționare în funcție de strategia de afaceri a respectivului birou de tranzacționare;
cel puțin săptămânal se elaborează rapoarte privind activitățile, rentabilitatea, gestionarea riscului și cerințele de reglementare la nivelul biroului de tranzacționare și acestea se comunică organului de conducere în mod regulat;
fiecare birou de tranzacționare are un plan de afaceri anual clar, care să includă o politică de remunerare bine definită pe baza unor criterii solide utilizate pentru evaluarea performanței;
pentru fiecare birou de tranzacționare, se întocmesc lunar și se pun la dispoziția autorităților competente rapoarte privind pozițiile care se apropie de scadență, încălcările limitelor de tranzacționare pe parcursul zilei (intra-day), încălcările limitelor de tranzacționare zilnice și acțiunile întreprinse de instituție împotriva încălcărilor respective, precum și evaluări ale lichidității pieței.
Articolul 105
Cerințe de evaluare prudentă
Instituțiile instituie și mențin sisteme și mecanisme de control suficiente pentru a obține estimări prudente și fiabile pentru scopuri de evaluare. Sistemele și mecanismele de control respective includ cel puțin următoarele elemente:
politici și proceduri formalizate pentru procesul de evaluare, incluzând responsabilități clar definite pentru diversele structuri implicate în procesul de determinare a evaluării, sursele de informații privind piața și examinarea pertinenței acestora, orientări pentru utilizarea datelor de intrare neobservabile care reflectă ipotezele instituției referitoare la elementele pe care le-ar utiliza participanții de pe piață pentru stabilirea prețului poziției, frecvența cu care se realizează evaluările independente, sincronizarea în ceea ce privește prețurile de închidere, procedurile pentru ajustarea evaluărilor, procedurile de verificare ad-hoc și de sfârșit de lună;
linii de raportare pentru departamentul responsabil cu procesul de evaluare, care sunt clare și independente de compartimentul însărcinat cu inițierea tranzacțiilor (front office) care au ca destinatar final organul de conducere.
Instituțiile respectă următoarele cerințe legate de marcarea la model:
conducerea superioară are cunoștință de elementele din portofoliul de tranzacționare sau de alte poziții evaluate la valoarea justă care fac obiectul marcării la model și înțelege importanța incertitudinii astfel create în raportarea riscurilor/rezultatelor activității;
atunci când este posibil, instituțiile extrag informațiile de piață din aceleași surse ca și prețurile de piață și evaluează frecvent pertinența informațiilor de piață privind o anumită poziție evaluată și parametrii modelului;
atunci când sunt disponibile, instituțiile folosesc metodologii de evaluare care reprezintă practici de piață acceptate pentru instrumentele financiare sau mărfurile în cauză;
atunci când modelul este dezvoltat chiar de instituția însăși, acesta se bazează pe ipoteze adecvate, care au fost evaluate și examinate de părți calificate corespunzător independente de procesul de elaborare;
instituțiile dispun de proceduri formale de control al variațiilor și păstrează o copie de siguranță a modelului, care se folosește periodic pentru verificarea evaluărilor;
echipa de gestionare a riscurilor cunoaște punctele slabe ale modelelor folosite și cum să le reflecte cel mai bine în rezultatele evaluării; și
modelele instituțiilor fac obiectul unei examinări periodice pentru a determina precizia rezultatelor lor, care include și o evaluare a menținerii adecvării ipotezelor, o analiză a profitului și a pierderii în raport cu factorii de risc și o comparație a valorilor reale de închidere cu rezultatele modelului.
În sensul primului paragraf litera (d), modelul se dezvoltă sau se aprobă independent de birourile de tranzacționare și este testat independent, inclusiv pentru validarea calculelor matematice, a ipotezelor și a implementării programelor informatice.
Instituțiile instituie și mențin proceduri pentru calculul ajustării evaluării curente a oricărei poziții mai puțin lichide, care ar putea să rezulte în special din evenimente de pe piață sau din situații proprii instituției, de exemplu poziții concentrate și/sau poziții pentru care perioada de deținere avută în vedere inițial a fost depășită. Dacă este necesar, instituțiile efectuează astfel de ajustări în plus față de orice modificări ale valorii poziției necesare în scopul raportării financiare și le concep în așa fel încât să reflecte lipsa de lichiditate a poziției. Conform acestor proceduri, instituțiile trebuie să ia în considerare mai mulți factori pentru a stabili dacă este necesară o ajustare a evaluării pentru pozițiile mai puțin lichide. Acești factori includ:
timpul suplimentar care ar fi necesar pentru acoperirea poziției sau a riscurilor inerente poziției dincolo de orizonturile de lichiditate care au fost atribuite factorilor de risc aplicabili poziției în conformitate cu articolul 325bd;
volatilitatea și media marjelor dintre prețurile de cumpărare și cele de vânzare;
disponibilitatea cotațiilor de piață (numărul și identitatea formatorilor de piață), volatilitatea și media volumelor de tranzacționare, inclusiv volumele de tranzacționare în perioadele de criză a pieței;
concentrările pieței;
clasamentul cronologic al pozițiilor;
măsura în care evaluarea se bazează pe marcarea la model;
impactul altor riscuri de model.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 106
Acoperiri interne
O acoperire internă respectă, în speță, următoarele cerințe:
nu este destinată în principal evitării sau reducerii cerințelor de fonduri proprii;
este documentată corespunzător și este supusă unor proceduri interne speciale de aprobare și de audit;
se efectuează în condițiile pieței;
riscul de piață generat de acoperirea internă este administrat în mod dinamic în portofoliul de tranzacționare în limitele autorizate;
este atent monitorizată în conformitate cu proceduri adecvate.
TITLUL II
CERINȚE DE CAPITAL PENTRU RISCUL DE CREDIT
CAPITOLUL 1
Principii generale
Articolul 107
Abordări ale riscului de credit
Pentru expunerile din tranzacții și pentru contribuțiile la fonduri de garantare pentru CPC, instituțiile aplică tratamentul menționat în capitolul 6 secțiunea 9 pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în sensul articolului 87 alineatul (3) literele (a) și (f). Pentru toate celelalte tipuri de expuneri față de CPC, instituțiile tratează respectivele expuneri după cum urmează:
expuneri față de o instituție, pentru alte tipuri de expuneri față de o CPCC;
ca expuneri față de o societate, pentru alte tipuri de expuneri față de o CPC necalificată.
Articolul 108
Utilizarea tehnicilor de diminuare a riscului de credit în abordarea standardizată și abordarea bazată pe modele interne de rating
Articolul 109
Tratamentul pozițiilor din securitizare
Instituțiile calculează cuantumul ponderat la risc al expunerii pentru o poziție pe care o dețin într-o securitizare, în conformitate cu capitolul 5.
Articolul 110
Tratamentul ajustării pentru riscul de credit
În sensul prezentului articol și al capitolelor 2 și 3, ajustările generale și specifice pentru riscul de credit exclud fondurile pentru riscuri bancare generale.
Instituțiile care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating și care aplică abordarea standardizată pentru o parte din expunerile lor, pe bază consolidată sau individuală, în conformitate cu articolele 148 și 150, stabilesc partea ajustării generale pentru riscul de credit care trebuie supusă tratamentului ajustării generale pentru riscul de credit conform abordării standardizată și cea supusă tratamentului ajustării generale pentru riscul de credit conform abordării IRB, după cum urmează:
dacă este cazul, atunci când o instituție inclusă în consolidare aplică exclusiv abordarea bazată pe modele interne de rating, ajustările generale pentru riscul de credit ale acestei instituții sunt supuse tratamentului prevăzut la alineatul (2);
dacă este cazul, atunci când o instituție inclusă în consolidare aplică exclusiv abordarea standardizată, ajustările generale pentru riscul de credit ale acestei instituții sunt supuse tratamentului prevăzut la alineatul (1);
suma rămasă a ajustării pentru riscul de credit se alocă pro rata în conformitate cu proporția cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor care fac obiectul abordării standardizate și a celor care fac obiectul abordării IRB.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să precizeze modul de calcul al ajustărilor specifice și generale pentru riscul de credit potrivit cadrului contabil aplicabil pentru:
valoarea expunerii în cadrul abordării standardizată prevăzută la articolul 111;
valoarea expunerii în cadrul abordării IRB menționată la articolele 166-168;
tratamentul cuantumurilor pierderilor așteptate menționat la articolul 159;
valoarea expunerii pentru calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor pentru poziții din securitizare menționată la articolul 246 și 266;
determinarea stării de nerambursare în temeiul articolului 178;
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CAPITOLUL 2
Abordarea standardizată
Secțiunea 1
Principii generale
Articolul 111
Valoarea expunerii
Valoarea expunerii unui element de activ este valoarea sa contabilă rămasă după ce au fost aplicate ajustările specifice pentru riscul de credit în conformitate cu articolul 110, ajustările de valoare suplimentare în conformitate cu articolele 34 și 105, cuantumurile deduse în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (m) și alte reduceri ale fondurilor proprii aferente elementului de activ. Valoarea expunerii unui element extrabilanțier enumerat în anexa I este următorul procentaj din valoarea sa nominală, după scăderea ajustărilor specifice pentru riscul de credit și a cuantumurilor deduse în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (m):
100 % dacă este un element cu risc maxim;
50 % dacă este un element cu risc mediu;
20 % dacă este un element cu risc moderat;
0 % dacă este un element cu risc scăzut.
Elementele extrabilanțiere menționate la primul alineat, a doua teză, se încadrează în categoriile de risc indicate în anexa I.
Când o instituție utilizează metoda extinsă a garanțiilor financiare (Financial Collateral Comprehensive Method) în temeiul articolului 223, valoarea expunerii titlurilor de valoare sau a mărfurilor vândute, date în gaj sau împrumutate în cadrul unei tranzacții de răscumpărare, în cadrul unei tranzacții de dare sau luare cu împrumut de titluri de valoare sau mărfuri și în cadrul tranzacțiilor de creditare în marjă se majorează cu ajustarea de volatilitate corespunzătoare a respectivelor titluri de valoare sau mărfuri, în conformitate cu dispozițiile articolelor 223-225.
Articolul 112
Clase de expuneri
Fiecare expunere este încadrată în una dintre următoarele clase de expuneri:
expuneri față de administrații centrale sau bănci centrale;
expuneri față de administrații regionale sau autorități locale;
expuneri față de entități din sectorul public;
expuneri față de bănci de dezvoltare multilaterală;
expuneri față de organizații internaționale;
expuneri față de instituții;
expuneri față de societăți;
expuneri de tip retail;
expuneri garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile;
expuneri în stare de nerambursare;
expuneri asociate unui risc extrem de ridicat;
expuneri sub formă obligațiunilor garantate;
elemente reprezentând poziții din securitizare;
expuneri față de instituții și societăți cu o evaluare de credit pe termen scurt;
expuneri sub formă de unități sau acțiuni deținute în organisme de plasament colectiv (OPC);
expuneri provenind din titluri de capital;
alte elemente.
Articolul 113
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor
Cu excepția expunerilor care generează elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau elemente de fonduri proprii de nivel 2, o instituție poate decide, sub rezerva aprobării prealabile de către autoritățile competente, să nu aplice cerințele prevăzute la prezentul articol alineatul (1) pentru expunerile instituției respective față de o contraparte care este întreprinderea-mamă, filiala sa, o filială a întreprinderii-mamă sau o întreprindere legată printr-o relație în sensul articolului 12 alineatul (1) din Directiva 83/349/CEE. Autoritățile competente sunt împuternicite să acorde aprobarea dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
contrapartea este o instituție, o instituție financiară sau o întreprindere prestatoare de servicii auxiliare care face obiectul unor cerințe prudențiale adecvate;
contrapartea este inclusă în aceeași arie de consolidare ca și instituția, potrivit metodei consolidării globale;
contrapartea face obiectul acelorași proceduri de evaluare, de măsurare și de control al riscurilor ca și instituția;
contrapartea este situată în același stat membru ca și instituția;
nu există niciun impediment practic sau juridic semnificativ, actual sau potențial, în calea transferului prompt de fonduri proprii sau a rambursării rapide a datoriilor de către contraparte instituției.
În cazul în care instituția este autorizată, în conformitate cu prezentul alineat, să nu aplice cerințele prevăzute la alineatul (1), aceasta poate atribui o pondere de risc de 0 %.
Cu excepția expunerilor care generează elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și elemente fonduri proprii de nivel 2, instituțiile pot, sub rezerva aprobării prealabile acordate de autoritățile competente, să nu aplice cerințele prevăzute la prezentul articol alineatul (1) pentru expunerile față de contrapărțile cu care instituțiile au intrat într-un sistem instituțional de protecție care constă într-un acord de stabilire contractuală sau legală a responsabilităților care protejează instituțiile respective și le asigură, în special, lichiditatea și solvabilitatea pentru a evita falimentul, în cazul în care este necesar. Autoritățile competente sunt împuternicite să acorde aprobarea dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
cerințele prevăzute la alineatul (6) literele (a), (d) și (e) sunt respectate;
acordurile încheiate asigură că sistemul instituțional de protecție poate acorda sprijinul necesar, în temeiul angajamentelor care stau la baza lui, din fonduri care îi sunt imediat disponibile;
sistemul instituțional de protecție dispune de sisteme adecvate și uniformizate pentru monitorizarea și clasificarea riscurilor, oferind o imagine completă a situațiilor de risc ale tuturor membrilor, considerați individual, precum și a sistemului instituțional de protecție în ansamblul său, cu posibilitățile corespunzătoare de a-și exercita influența; sistemele în cauză permit monitorizarea adecvată a expunerilor în stare de nerambursare, în conformitate cu articolul 178 alineatul (1);
sistemul instituțional de protecție realizează propria analiză a riscurilor, pe care o comunică membrilor;
sistemul instituțional de protecție întocmește și publică anual un raport consolidat care cuprinde bilanțul, contul de profit și pierderi, raportul de situație și raportul privind riscurile cu privire la sistemul instituțional de protecție în ansamblul său, sau un raport care cuprinde bilanțul agregat, contul agregat de profit și pierderi, raportul de situație și raportul privind riscurile cu privire la sistemul instituțional de protecție în ansamblul său;
membrii sistemului instituțional de protecție sunt obligați să dea un preaviz de cel puțin 24 de luni în cazul în care doresc să pună capăt sistemului instituțional de protecție;
utilizarea multiplă a elementelor eligibile pentru calculul fondurilor proprii (denumită în continuare „multipla utilizare a fondurilor proprii”), precum și orice constituire inadecvată de fonduri proprii între membrii sistemului instituțional de protecție sunt excluse;
sistemul instituțional de protecție se bazează pe o largă participare a instituțiilor de credit cu un profil de activitate predominant omogen;
adecvarea sistemelor menționate la literele (c) și (d) este aprobată și monitorizată la intervale regulate de către autoritățile competente relevante.
În cazul în care instituția decide, în conformitate cu prezentul alineat, să nu aplice cerințele prevăzute la alineatul (1), aceasta poate atribui o pondere de risc de 0 %.
Secțiunea 2
Ponderi de risc
Articolul 114
Expuneri față de administrații centrale sau bănci centrale
Expunerile față de administrații centrale și bănci centrale pentru care este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o instituție externă de evaluare a creditului desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu tabelul 1 care corespunde evaluării de credit emise de instituția externă de evaluare a creditului în conformitate cu articolul 136.
Tabelul 1
Nivel de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Pondere de risc |
0 % |
20 % |
50 % |
100 % |
100 % |
150 % |
▼M10 —————
În sensul prezentului alineat, Comisia poate adopta, prin intermediul actelor de punere în aplicare și sub rezerva procedurii de examinare prevăzute la articolul 464 alineatul (2), o decizie prin care să stabilească dacă o țară terță aplică dispoziții de supraveghere și reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune. În absența unei astfel de decizii, până la 1 ianuarie 2015, instituțiile pot continua să aplice tratamentul prevăzut la prezentul alineat pentru expunerile față de administrația centrală sau față de banca centrală dintr-o țară terță, dacă autoritățile competente relevante au declarat țara terță respectivă ca fiind eligibilă pentru acest tratament, înainte de 1 ianuarie 2014.
Articolul 115
Expuneri față de administrații regionale sau autorități locale
ABE menține o bază de date publică a tuturor administrațiilor regionale și autorităților locale din Uniune pe care autoritățile competente relevante le tratează ca expuneri față de administrațiile lor centrale.
În sensul prezentului alineat, Comisia poate adopta, prin intermediul actelor de punere în aplicare și sub rezerva procedurii de examinare prevăzute la articolul 464 alineatul (2), o decizie prin care să stabilească dacă o țară terță aplică dispoziții de supraveghere și reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune. În absența unei astfel de decizii, până la 1 ianuarie 2015, instituțiile pot continua să aplice tratamentul prevăzut la prezentul alineat pentru o țară terță, dacă autoritățile competente relevante au declarat țara terță respectivă ca fiind eligibilă pentru acest tratament înainte de 1 ianuarie 2014.
Articolul 116
Expuneri față de entități din sectorul public
Expunerile față de entități din sectorul public pentru care nu este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o instituție externă de evaluare a creditului desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu nivelul de calitate a creditului atribuit expunerilor față de administrația centrală a jurisdicției în care este înregistrată entitatea din sectorul public în conformitate cu tabelul 2 de mai jos:
Tabelul 2
Nivel de calitate a creditului atribuit administrației centrale |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Pondere de risc |
20 % |
50 % |
100 % |
100 % |
100 % |
150 % |
Pentru expunerile față de entități din sectorul public înregistrate în țări a căror administrație centrală nu beneficiază de rating, ponderea de risc este de 100 %.
În sensul prezentului alineat, Comisia poate adopta, prin intermediul actelor de punere în aplicare și sub rezerva procedurii de examinare prevăzute la articolul 464 alineatul (2), o decizie prin care să stabilească dacă o țară terță aplică dispoziții de supraveghere și reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune. În absența unei astfel de decizii, până la 1 ianuarie 2015, instituțiile pot continua să aplice tratamentul prevăzut la prezentul alineat pentru o țară terță, dacă autoritățile competente relevante au declarat țara terță respectivă ca fiind eligibilă pentru acest tratament înainte de 1 ianuarie 2014.
Articolul 117
Expuneri față de bănci de dezvoltare multilaterală
Societatea Interamericană de Investiții (Inter-American Investment Corporation), Banca pentru Dezvoltare și Comerț în regiunea Mării Negre (Black Sea Trade and Development Bank) Banca Central-Americană pentru Integrare Economică (Central American Bank for Economic Integration) și CAF-Banca pentru Dezvoltare a Americii Latine sunt considerate bănci de dezvoltare multilaterală.
Expunerilor față de următoarele bănci de dezvoltare multilaterală li se aplică o pondere de risc de 0 %:
Banca Internațională pentru Reconstrucție și Dezvoltare (International Bank for Reconstruction and Development);
Societatea Financiară Internațională (International Finance Corporation);
Banca Interamericană de Dezvoltare (Inter-American Development Bank);
Banca Asiatică de Dezvoltare (Asian Development Bank);
Banca Africană de Dezvoltare (African Development Bank);
Banca de Dezvoltare a Consiliului Europei (Council of Europe Development Bank);
Banca Nordică de Investiții (Nordic Investment Bank);
Banca Caraibiană de Dezvoltare (Caribbean Development Bank);
Banca Europeană pentru Reconstrucție și Dezvoltare (European Bank for Reconstruction and Development);
Banca Europeană de Investiții (European Investment Bank);
Fondul European de Investiții (European Investment Fund);
Agenția pentru Garantarea Investițiilor Multilaterale (Multilateral Investment Guarantee Agency);
Facilitatea Internațională de Finanțare în favoarea Imunizării (International Finance Facility for Immunisation);
Banca Islamică de Dezvoltare (Islamic Development Bank);
Asociația Internațională pentru Dezvoltare;
Banca Asiatică de Investiții în Infrastructură.
Comisia este împuternicită să modifice prezentul regulament prin adoptarea unor acte delegate în conformitate cu articolul 462 pentru a modifica, conform standardelor internaționale, lista băncilor multilaterale de dezvoltare menționate la primul paragraf.
Articolul 118
Expuneri față de organizații internaționale
Expunerilor față de următoarele organizații internaționale li se aplică o pondere de risc de 0 %:
Uniunea Europeană și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice;
Fondul Monetar Internațional;
Banca Reglementelor Internaționale;
Fondul european de stabilitate financiară;
Mecanismul european de stabilitate;
o instituție financiară internațională instituită de două sau mai multe state membre, care are scopul de a mobiliza fonduri și de a oferi asistență financiară în beneficiul membrilor săi care sunt afectați sau amenințați de probleme grave de finanțare.
Articolul 119
Expuneri față de instituții
Expunerea față de o instituție sub formă de rezerve minime obligatorii impuse de BCE sau de banca centrală a unui stat membru a fi deținute de o instituție poate fi ponderată la risc ca și expunerile față de banca centrală din statul membru respectiv cu condiția ca:
rezervele să fie deținute în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1745/2003 al Băncii Centrale Europene din 12 septembrie 2003 privind aplicarea rezervelor minime obligatorii ( 21 ) sau în conformitate cu cerințele naționale echivalente în toate aspectele importante cu regulamentul menționat;
în cazul falimentului sau al insolvenței instituției care deține rezervele, acestea să fie rambursate integral instituției în timp util și să nu fie utilizate pentru a acoperi alte datorii ale instituției.
Expunerile față de instituții financiare autorizate și supravegheate de autoritățile competente și care fac obiectul unor cerințe prudențiale comparabile celor aplicate instituțiilor în ceea ce privește soliditatea sunt tratate ca expuneri față de instituții.
În sensul prezentului alineat, cerințele prudențiale prevăzute în Regulamentul (UE) 2019/2033 sunt considerate a fi comparabile cu cele aplicate instituțiilor în ceea ce privește soliditatea.
Articolul 120
Expuneri față de instituții care beneficiază de rating
Expunerile față de instituții, cu o scadență reziduală de peste trei luni, pentru care este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu tabelul 3 care corespunde evaluării de credit emise de instituția externă de evaluare a creditului în conformitate cu articolul 136.
Tabelul 3
Nivel de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Pondere de risc |
20 % |
50 % |
50 % |
100 % |
100 % |
150 % |
Expunerile față de instituții, cu o scadență reziduală de până la trei luni, pentru care este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu tabelul 4 care corespunde evaluării de credit emise de ECAI în conformitate cu articolul 136:
Tabelul 4
Nivel de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Pondere de risc |
20 % |
20 % |
20 % |
50 % |
50 % |
150 % |
Interacțiunea dintre tratamentul evaluării de credit pe termen scurt în temeiul articolului 131 și tratamentul preferențial general pentru expunerile pe termen scurt prevăzut la alineatul (2) este după cum urmează:
în cazul în care nu există o evaluare a expunerilor pe termen scurt, se aplică tratamentul preferențial general pentru expunerile pe termen scurt menționat la alineatul (2) în cazul tuturor expunerilor față de instituții cu o scadență reziduală de până la trei luni;
în cazul în care există o evaluare pe termen scurt, iar evaluarea respectivă determină aplicarea unei ponderi de risc identice sau mai favorabile decât utilizarea tratamentului preferențial general pentru expunerile pe termen scurt, menționat la alineatul (2), atunci evaluarea pe termen scurt se utilizează numai pentru expunerea respectivă. Celelalte expuneri pe termen scurt fac obiectul tratamentului preferențial general pentru expuneri pe termen scurt, menționat la alineatul (2);
în cazul în care există o evaluare pe termen scurt, iar evaluarea respectivă determină aplicarea unei ponderi de risc mai puțin favorabile decât utilizarea tratamentului preferențial general pentru expunerile pe termen scurt, menționat la alineatul (2), atunci tratamentul preferențial general pentru expunerile pe termen scurt nu se utilizează și tuturor creanțelor pe termen scurt care nu beneficiază de rating li se aplică aceeași pondere de risc ca și cea aplicată prin evaluarea specifică pe termen scurt.
Articolul 121
Expuneri față de instituții care nu beneficiază de rating
Expunerile față de instituții pentru care nu este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu nivelul de calitate a creditului atribuit expunerilor față de administrația centrală a jurisdicției în care este înregistrată instituția în conformitate cu tabelul 5 de mai jos:
Tabelul 5
Nivel de calitate a creditului atribuit administrației centrale |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Ponderea de risc a expunerii |
20 % |
50 % |
100 % |
100 % |
100 % |
150 % |
Articolul 122
Expuneri față de societăți
Expunerile pentru care este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu tabelul 6, care corespunde evaluării de credit emise de ECAI în conformitate cu articolul 136.
Tabelul 6
Nivel de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Pondere de risc |
20 % |
50 % |
100 % |
100 % |
150 % |
150 % |
Articolul 123
Expuneri de tip retail
Expunerile care respectă următoarele criterii primesc o pondere de risc de 75 %:
expunerea este față de una sau mai multe persoane fizice sau față de o întreprindere mică sau mijlocie (IMM);
expunerea face parte dintr-un număr semnificativ de expuneri cu caracteristici similare, astfel încât riscurile asociate unei astfel de creditări sunt reduse considerabil;
suma totală datorată instituției, întreprinderii-mamă și filialelor sale, incluzând orice expunere aflată în stare de nerambursare, de către clientul debitor sau de către un grup de clienți aflați în legătură, dar excluzând expunerile garantate integral și pe deplin cu bunuri imobile locative care au fost atribuite clasei de expuneri menționate la articolul 112 litera (i), nu depășește 1 milion EUR, potrivit informațiilor deținute de instituție. Instituția ia toate măsurile necesare pentru a obține informația respectivă.
Titlurile de valoare nu pot fi încadrate în clasa de expuneri de tip retail.
Expunerile care nu respectă criteriile menționate la literele (a)-(c) de la primul paragraf nu sunt eligibile pentru clasa de expuneri de tip retail.
Valoarea actualizată a plăților minime de leasing de tip retail poate fi încadrată în clasa de expuneri de tip retail.
Expunerilor datorate împrumuturilor acordate de o instituție de credit pensionarilor sau salariaților care au un contract permanent cu condiția transferului necondiționat al unei părți a pensiei sau a salariului debitorului către instituția de credit respectivă li se atribuie o pondere de risc de 35 %, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
pentru a rambursa împrumutul, debitorul autorizează în mod necondiționat fondul de pensii sau angajatorul să efectueze plăți directe către instituția de credit prin deducerea ratelor lunare ale împrumutului din pensia sau salariul lunar al debitorului;
riscurile de deces, de incapacitate de muncă, de șomaj sau de reducere a pensiei sau salariului lunar net al debitorului sunt acoperite în mod corespunzător printr-o poliță de asigurare subscrisă de debitor în beneficiul instituției de credit;
plățile lunare care trebuie efectuate de debitor pentru toate împrumuturile care îndeplinesc condițiile prevăzute la literele (a) și (b) nu depășesc în total 20 % din pensia sau salariul lunar net al debitorului;
scadența inițială maximă a împrumutului este egală cu zece ani sau mai mică.
Articolul 124
Expuneri garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile
Partea unei expuneri care este tratată ca fiind garantată integral cu un bun imobil nu este mai mare decât cuantumul afectat garanției al valorii de piață sau decât valoarea ipotecară a bunului imobil respectiv în cazul statelor membre care au prevăzut criterii riguroase pentru evaluarea valorii ipotecare prin dispoziții legislative sau de reglementare.
În cazul în care autoritatea desemnată de statul membru pentru punerea în aplicare a prezentului articol este autoritatea competentă, ea se asigură că organismele și autoritățile naționale relevante care au un mandat macroprudențial sunt informate în mod corespunzător cu privire la intenția autorității competente de a utiliza dispozițiile prezentului articol și sunt implicate în mod adecvat în evaluarea preocupărilor legate de stabilitatea financiară din statul său membru, în conformitate cu alineatul (2).
În cazul în care autoritatea desemnată de statul membru pentru punerea în aplicare a prezentului articol este diferită de autoritatea competentă, statul membru adoptă dispozițiile necesare pentru a asigura în mod adecvat coordonarea și schimbul de informații între autoritatea competentă și autoritatea desemnată în vederea punerii în aplicare corespunzătoare a prezentului articol. În special, se impune autorităților să coopereze îndeaproape și să partajeze toate informațiile care pot fi necesare pentru exercitarea adecvată a obligațiilor impuse autorității desemnate în temeiul prezentului articol. Această cooperare are drept scop evitarea oricărei forme de acțiune redundantă sau inconsecventă între autoritatea competentă și autoritatea desemnată, precum și asigurarea faptului că interacțiunea cu alte măsuri, în special cu măsurile luate în temeiul articolului 458 din prezentul regulament și al articolului 133 din Directiva 2013/36/UE, este luată în considerare în mod corespunzător.
Pe baza datelor colectate în temeiul articolului 430a și a oricăror alți indicatori relevanți, autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (1a) de la prezentul articol evaluează periodic, cel puțin o dată pe an, dacă ponderea de risc de 35 % pentru expunerile la unul sau mai multe segmente imobiliare garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative menționate la articolul 125, situate în una sau mai multe părți ale teritoriului statului membru al autorității relevante, și ponderea de risc de 50 % pentru expunerile garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile comerciale menționate la articolul 126, situate în una sau mai multe părți ale teritoriului statului membru al autorității relevante, sunt adecvate în baza:
istoricului pierderilor rezultate din expunerile garantate cu bunuri imobile;
perspectivelor de evoluție a piețelor de bunuri imobile.
În cazul în care, pe baza evaluării menționate la primul paragraf de la prezentul alineat, autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (1a) de la prezentul articol concluzionează că ponderile de risc prevăzute la articolul 125 alineatul (2) sau la articolul 126 alineatul (2) nu reflectă în mod adecvat riscurile reale, legate de unul sau mai multe segmente imobiliare, aferente expunerilor garantate integral cu ipoteci pe bunuri imobile locative sau pe bunuri imobile comerciale situate în una sau mai multe părți ale teritoriului statului membru al autorității relevante, precum și în cazul în care consideră că un caracter inadecvat al ponderilor de risc ar putea avea efecte negative asupra stabilității financiare actuale sau viitoare în statul său membru, aceasta poate crește ponderile de risc aplicabile expunerilor respective în intervalele prevăzute la al patrulea paragraf de la prezentul alineat sau poate impune criterii mai stricte decât cele prevăzute la articolul 125 alineatul (2) sau la articolul 126 alineatul (2).
Autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (1a) de la prezentul articol notifică ABE și CERS orice ajustare adusă ponderilor de risc și criteriilor aplicată în temeiul prezentului alineat. În termen de o lună de la primirea notificării respective, ABE și CERS prezintă avizul lor statului membru în cauză. ABE și CERS publică ponderile de risc și criteriile pentru expunerile menționate la articolele 125 și 126 și la articolul 199 alineatul (1) litera (a), astfel cum sunt puse în aplicare de autoritatea relevantă.
În sensul celui de-al doilea paragraf de la prezentul alineat, autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (1a) poate stabili ponderile de risc în următoarele intervale:
de la 35 % la 150 % pentru expunerile garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative;
de la 50 % la 150 % pentru expunerile garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile comerciale.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CERS poate formula, prin intermediul unor recomandări în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 și în strânsă cooperare cu ABE, orientări pentru autoritățile desemnate în conformitate cu alineatul (1a) de la prezentul articol, cu privire la următoarele:
factorii care ar putea „avea efecte negative asupra stabilității financiare actuale sau viitoare”, menționați la alineatul (2) al doilea paragraf; și
valorile indicative de referință de care autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (1a) urmează să țină seama atunci când stabilește ponderi de risc mai mari.
Articolul 125
Expuneri garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative
Cu excepția cazului în care autoritățile competente decid altfel în conformitate cu articolul 124 alineatul (2), expunerile garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative sunt tratate după cum urmează:
expunerile sau orice parte a unei expuneri garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative care sunt sau urmează a fi ocupate sau închiriate de proprietar sau de proprietarul beneficiar în cazul societăților pentru investiții personale, primesc o pondere de risc de 35 %;
expunerile față de un chiriaș, în cazul unei tranzacții de leasing al cărei obiect îl constituie un bun imobil locativ în care instituția este locator, iar chiriașul are opțiunea de cumpărare, primesc o pondere de risc de 35 %, cu condiția ca expunerea instituției să fie garantată integral și pe deplin de dreptul său de proprietate asupra bunului respectiv.
Instituțiile consideră o expunere sau orice parte dintr-o expunere ca fiind garantată integral și pe deplin în sensul alineatului (1) numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
valoarea bunului nu depinde în mod semnificativ de calitatea creditului debitorului. Atunci când determină relevanța unei asemenea dependențe, instituțiile pot exclude situațiile în care atât valoarea bunului, cât și performanța debitorului sunt afectate de factori pur macroeconomici;
riscul asociat debitorului nu depinde în mod semnificativ de randamentul bunului sau al proiectului-suport, ci de capacitatea reală a debitorului de a rambursa datoria din alte surse; în consecință, rambursarea sumelor datorate nu depinde în mod semnificativ de fluxurile de numerar generate de bunul care servește drept garanție reală. Pentru aceste alte surse, instituțiile stabilesc, în momentul acordării împrumutului, raporturile maxime împrumut/venit, ca parte a politicii lor de creditare, și obțin dovezi corespunzătoare privind veniturile relevante;
sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolul 208 și regulile de evaluare prevăzute la articolul 229 alineatul (1);
cu excepția cazului în care se prevede altfel potrivit articolului 124 alineatul (2), partea din împrumut care primește o pondere de risc de 35 % nu depășește 80 % din valoarea de piață a bunului în cauză sau 80 % din valoarea ipotecară a bunului respectiv, în statele membre care au prevăzut criterii riguroase pentru evaluarea valorii ipotecare prin dispoziții legislative sau de reglementare.
Instituțiile pot deroga de la alineatul (2) litera (b) în cazul expunerilor garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative situate pe teritoriul unui stat membru, dacă autoritatea competentă a acestui stat membru a publicat dovezi care să indice prezența unei piețe imobiliare locative bine dezvoltate și cu existență îndelungată pe teritoriul respectiv, cu rate ale pierderii care nu depășesc următoarele limite:
pierderile provenind din împrumuturile garantate cu bunuri imobile locative până la 80 % din valoarea de piață sau până la 80 % din valoarea ipotecară, cu excepția cazului în care se prevede altfel în temeiul articolului 124 alineatul (2), nu depășesc 0,3 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile locative în orice an dat;
pierderile totale provenind din împrumuturi garantate cu bunuri imobile locative nu depășesc 0,5 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile locative în orice an dat.
Articolul 126
Expuneri garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra bunurilor imobile comerciale
Cu excepția cazului în care autoritățile competente decid altfel, în conformitate cu articolul 124 alineatul (2), expunerile garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra bunurilor imobile comerciale sunt tratate după cum urmează:
expunerile sau orice parte a unei expuneri garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra birourilor sau a altor sedii comerciale pot primi o pondere de risc de 50 %;
expunerile asociate tranzacțiilor de leasing cu bunuri imobile al căror obiect îl constituie birouri sau alte sedii comerciale, tranzacții în care instituția este locator, iar chiriașul are opțiunea de cumpărare, pot primi o pondere de risc de 50 %, cu condiția ca expunerea instituției să fie garantată integral și pe deplin cu dreptul său de proprietate asupra bunului respectiv.
Instituțiile consideră o expunere sau orice parte dintr-o expunere ca fiind garantată integral și pe deplin în sensul alineatului (1) numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
valoarea bunului nu depinde în mod semnificativ de calitatea creditului debitorului. Atunci când determină relevanța unei asemenea dependențe, instituțiile pot exclude situațiile în care atât valoarea bunului, cât și performanța debitorului sunt afectate de factori pur macroeconomici;
riscul asociat debitorului nu depinde în mod semnificativ de randamentul bunului sau al proiectului-suport, ci de capacitatea reală a debitorului de a rambursa datoria din alte surse; în consecință, rambursarea sumelor datorate nu depinde în mod semnificativ de fluxurile de numerar generate de bunul care servește drept garanție reală.
sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolul 208 și regulile de evaluare prevăzute la articolul 229 alineatul (1);
cu excepția cazului în care se prevede altfel potrivit articolului 124 alineatul (2), ponderea de risc de 50 %, se aplică acelei părți din împrumut care nu depășește 50 % din valoarea de piață sau 60 % din valoarea ipotecară a bunului respectiv, în statele membre care au prevăzut criterii riguroase pentru evaluarea valorii ipotecare prin dispoziții legislative sau de reglementare.
Instituțiile pot deroga de la alineatul (2) litera (b) în cazul expunerilor garantate integral și pe deplin cu ipoteci pe bunuri imobile comerciale situate pe teritoriul unui stat membru, dacă autoritatea competentă a acestui stat membru a publicat dovezi care să indice prezența unei piețe imobiliare comerciale bine dezvoltate și cu existență îndelungată pe teritoriul respectiv cu rate ale pierderii care nu depășesc următoarele limite:
pierderile provenind din împrumuturi garantate cu bunuri imobile comerciale până la 50 % din valoarea de piață sau 60 % din valoarea ipotecară, cu excepția cazului în care se prevede altfel în temeiul articolului 124 alineatul (2), nu depășesc 0,3 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile comerciale;
pierderile totale provenind din împrumuturi garantate cu bunuri imobile comerciale nu depășesc 0,5 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile comerciale.
Articolul 127
Expuneri în stare de nerambursare
Partea negarantată a oricărui element în legătură cu care debitorul se află în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 178 sau, în cazul expunerilor de tip retail, partea negarantată a oricărei facilități de credit care se află în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 178 primește o pondere de risc de:
150 %, în cazul în care suma ajustărilor specifice pentru riscul de credit și a cuantumurilor deduse în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (m) reprezintă mai puțin de 20 % din partea negarantată a valorii expunerii, în condițiile în care aceste ajustări specifice pentru riscul de credit și aceste deduceri nu ar fi aplicate;
100 %, în cazul în care suma ajustărilor specifice pentru riscul de credit și a cuantumurilor deduse în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (m) nu reprezintă mai puțin de 20 % din partea negarantată a valorii expunerii, în condițiile în care aceste ajustări specifice pentru riscul de credit și aceste deduceri nu ar fi aplicate.
Articolul 128
Elemente asociate unui risc extrem de ridicat
În sensul prezentului articol, instituțiile tratează oricare dintre următoarele expuneri ca expuneri asociate unor riscuri extrem de ridicate:
investițiile în societățile cu capital de risc (venture capital firms), cu excepția cazului în care investițiile respective sunt tratate în conformitate cu articolul 132;
investițiile în capital privat (private equity), cu excepția cazului în care investițiile respective sunt tratate în conformitate cu articolul 132;
finanțările speculative ale bunurilor imobile.
Atunci când evaluează dacă un alt tip de expunere în afară de expunerile menționate la alineatul (2) este asociat unor riscuri extrem de ridicate, instituțiile trebuie să ia în considerare următoarele caracteristici de risc:
există un risc de pierdere ridicat ca urmare a unei stări de nerambursare a debitorului;
este imposibil să se evalueze cu precizie dacă expunerea se încadrează la litera (a).
ABE emite ghiduri care să precizeze ce tipuri de expuneri sunt asociate unui risc extrem de ridicat și în ce circumstanțe.
Ghidurile respective se adoptă în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 129
Expuneri sub formă de obligațiuni garantate
Pentru a fi eligibile pentru tratamentul preferențial prevăzut la alineatele (4) și (5), obligațiunile menționate la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE ca obligațiuni garantate îndeplinesc cerințele prevăzute la alineatul (7) și sunt garantate cu oricare dintre următoarele active eligibile:
expuneri față de sau garantate de administrații centrale, bănci centrale din cadrul SEBC, entități din sectorul public, administrații regionale sau autorități locale din Uniune;
expuneri față de sau garantate de administrații centrale ale unor state terțe, bănci centrale ale unor țări terțe, bănci de dezvoltare multilaterală, organizații internaționale care se încadrează la nivelul 1 de calitate a creditului, după cum se prevede în prezentul capitol, expuneri față de sau garantate de entități din sectorul public din țări terțe, de administrații regionale din țări terțe sau autorități locale din țări terțe, care sunt ponderate la risc ca expuneri față de instituții sau administrații centrale și bănci centrale, în conformitate cu articolul 115 alineatele (1) sau (2) sau, respectiv, cu articolul 116 alineatele (1), (2) sau (4) și care se încadrează la nivelul 1 de calitate a creditului, după cum se prevede în prezentul capitol, și expuneri în înțelesul prezentei litere, care se încadrează cel puțin la nivelul 2 de calitate a creditului, după cum se prevede în prezentul capitol, cu condiția ca respectivele expuneri să nu depășească 20 % din cuantumul nominal al obligațiunilor garantate rămase de rambursat ale instituțiilor emitente;
expuneri față de instituții care se încadrează la nivelul 1 de calitate a creditului, după cum se prevede în prezentul capitol. Totalul acestor expuneri nu trebuie să depășească 15 % din cuantumul nominal al obligațiunilor garantate rămase de rambursat ale instituției emitente. Expunerile față de instituțiile din UE, cu o scadență de cel mult 100 de zile, nu fac obiectul cerințelor pentru nivelul 1, însă respectivele instituții trebuie să se încadreze cel puțin la nivelul 2 de calitate a creditului, după cum se prevede în prezentul capitol.
împrumuturi garantate cu
bunuri imobile locative până la cuantumul cel mai mic dintre principalul drepturilor de ipotecă combinate cu orice drept de ipotecă anterior și 80 % din valoarea bunurilor gajate; sau
unități de rang superior emise de fonduri comune de securitizare franceze sau de organisme echivalente de securitizare, reglementate de legislația unui stat membru, care securitizează expuneri garantate cu bunuri imobile locative. În cazul în care astfel de unități cu rang superior sunt utilizate drept garanție reală, în cadrul supravegherii publice speciale pentru protejarea deținătorilor de obligațiuni, așa cum se prevede la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE, se asigură că activele-suport pentru aceste unități sunt constituite, în orice moment de la integrarea lor în portofoliul de acoperire, în proporție de cel puțin 90 % din ipoteci asupra bunurilor imobile locative combinate cu orice ipoteci anterioare, până la cuantumul cel mai mic dintre principalul unităților, principalul ipotecilor și 80 % din valoarea bunurilor gajate, că unitățile se încadrează la nivelul 1 de calitate a creditului, după cum prevede în prezentul capitol, și că aceste unități nu depășesc 10 % din cuantumul nominal al emisiunii în circulație.
împrumuturi locative garantate integral de un furnizor de protecție eligibil menționat la articolul 201, care se califică pentru nivelul 2 de calitate a creditului sau superior acestuia, conform dispozițiilor prezentului capitol, în cazul în care partea din fiecare dintre împrumuturi care este utilizată pentru a satisface cerința prevăzută la prezentul alineat, de acoperire cu garanții reale a obligațiunii garantate, nu reprezintă mai mult de 80 % din valoarea bunului imobil locativ situat în Franța și în cazul în care un raport împrumut/venit respectă o proporție de cel mult 33 % la acordarea împrumutului. La acordarea împrumutului trebuie să nu existe drepturi de ipotecă asupra bunului imobil locativ, iar pentru împrumuturile acordate începând cu data de 1 ianuarie 2014, creditorul se angajează prin contract să nu acorde astfel de drepturi fără aprobarea instituției de credit care a acordat împrumutul. Raportul împrumut/venit reprezintă partea din venitul brut al debitorului care acoperă rambursarea împrumutului, incluzând dobânzile. Furnizorul de protecție este fie o instituție financiară autorizată și supravegheată de autoritățile competente, supusă unor cerințe prudențiale comparabile celor aplicate instituțiilor în ceea ce privește soliditatea acestora, fie o instituție, fie o întreprindere de asigurare. Aceasta instituie un fond de garantare reciprocă sau o protecție echivalentă pentru întreprinderile de asigurare în scopul de a absorbi pierderile din riscul de credit, a căror calibrare este revizuită periodic de autoritățile competente. Atât instituția de credit, cât și furnizorul de protecție efectuează o evaluare a bonității creditorului.
împrumuturi garantate cu:
bunuri imobile comerciale până la nivelul minimului dintre cuantumul drepturilor de ipotecă aferente combinate cu orice drept de ipotecă anterior și 60 % din valoarea bunurilor gajate; sau
unități de rang superior emise de fonduri comune de securitizare franceze sau de organisme echivalente de securitizare, reglementate de legislația unui stat membru, care securitizează expuneri garantate cu bunuri imobile comerciale. În cazul în care astfel de unități cu rang superior sunt utilizate drept garanție reală, în cadrul supravegherii publice speciale pentru protejarea deținătorilor de obligațiuni, așa cum se prevede la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE, trebuie să se asigure că activele-suport pentru aceste unități sunt constituite, în orice moment de la integrarea lor în portofoliul de acoperire, în proporție de cel puțin 90 % din ipoteci asupra bunurilor imobile comerciale combinate cu orice ipoteci anterioare, până la cuantumul cel mai mic dintre principalul unităților, principalul ipotecilor și 60 % din valoarea bunurilor gajate, că unitățile se încadrează la nivelul 1 de calitate a creditului, după cum prevede în prezentul capitol, și că aceste unități nu depășesc 10 % din cuantumul nominal al emisiunii în circulație.
Împrumuturile garantate cu bunuri imobile comerciale sunt eligibile dacă raportul valoare/împrumut de 60 % este depășit până la un nivel maxim de 70 % în cazul în care valoarea totală a activelor constituite cu titlu de garanții reale pentru obligațiunile garantate depășește cuantumul nominal al obligațiunilor garantate rămase de rambursat cu cel puțin 10 %, iar creanța deținătorilor de obligațiuni îndeplinește cerințele de certitudine juridică, prevăzute în capitolul 4. Creanța deținătorilor de obligațiuni are prioritate față de alte creanțe asupra garanției reale;
împrumuturi garantate cu drepturi de retenție maritimă asupra navelor până la diferența dintre 60 % din valoarea navei gajate și valoarea oricărui drept anterior de retenție maritimă.
În sensul literei (c), al literei (d) punctul (ii) și al literei (f) punctul (ii) de la primul paragraf, expunerile generate de transferul și gestionarea plăților efectuate de debitori sau de lichidarea împrumuturilor garantate cu bunuri gajate în raport cu unități cu rang superior sau titluri de datorie nu se includ în calculul limitei menționate la punctele și literele respective.
Autoritățile competente pot, după ce au consultat ABE, să deroge parțial de la aplicarea literei (c) de la primul paragraf și să permită nivelul 2 de calitate a creditului pentru totalitatea expunerilor reprezentând maxim 10 % din cuantumul nominal al obligațiunilor garantate rămase de rambursat ale instituției emitente, cu condiția ca eventualele probleme semnificative de concentrare în statele membre vizate să poată fi justificate datorită aplicării cerinței privind nivelul 1 de calitate a creditului menționate la litera respectivă;
Obligațiunile garantate pentru care este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu tabelul 6a, care corespunde evaluării de credit emise de ECAI în conformitate cu articolul 136.
Tabelul 6a
Nivelul de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Pondere de risc |
10 % |
20 % |
20 % |
50 % |
50 % |
100 % |
Obligațiunile garantate pentru care nu este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată primesc o pondere de risc pe baza ponderii de risc atribuite expunerilor negarantate cu rang superior față de instituția emitentă. Se aplică următoarea corespondență între ponderile de risc:
în cazul în care expunerile față de instituție primesc o pondere de risc de 20 %, obligațiunea garantată primește o pondere de risc de 10 %;
în cazul în care expunerile față de instituție primesc o pondere de risc de 50 %, obligațiunea garantată primește o pondere de risc de 20 %;
în cazul în care expunerile față de instituție primesc o pondere de risc de 100 %, obligațiunea garantată primește o pondere de risc de 50 %;
în cazul în care expunerile față de instituție primesc o pondere de risc de 150 %, obligațiunea garantată primește o pondere de risc de 100 %.
Expunerile sub formă de obligațiuni garantate sunt eligibile pentru tratamentul preferențial, cu condiția ca instituția care investește în obligațiunile garantate să poată demonstra autorităților competente că:
primește informații privind portofoliul cel puțin despre:
valoarea portofoliului de acoperire și a obligațiunilor garantate rămase de rambursat,
distribuția geografică și tipul de active luate în garanție, mărimea împrumuturilor, riscul de rată a dobânzii și riscul valutar,
structura scadențelor pentru activele luate în garanție și pentru obligațiunile garantate, și
procentul de împrumuturi restante de peste nouăzeci de zile;
emitentul pune informațiile menționate la litera (a) la dispoziția instituției cel puțin semestrial.
Articolul 130
Elemente reprezentând poziții din securitizare
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor aferente pozițiilor din securitizare se determină în conformitate cu capitolul 5.
Articolul 131
Expuneri față de instituții și societăți cu o evaluare de credit pe termen scurt
Expunerile față de instituții și expunerile față de societăți pentru care este disponibilă o evaluare de credit pe termen scurt efectuată de o ECAI desemnată primesc o pondere de risc în conformitate cu tabelul 7, care corespunde evaluării emise de ECAI în conformitate cu articolul 136.
Tabelul 7
Nivelul de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
Pondere de risc |
20 % |
50 % |
100 % |
150 % |
150 % |
150 % |
Articolul 132
Cerințele de fonduri proprii pentru expunerile sub formă de unități sau acțiuni deținute în OPC-uri
În conformitate cu articolul 132b alineatul (2), instituțiile care nu aplică abordarea de tip look-through sau abordarea pe bază de mandat atribuie o pondere de risc de 1 250 % (denumită în continuare „abordarea de rezervă (fall-back)”) expunerilor lor sub formă de unități sau acțiuni deținute într-un OPC.
Instituțiile pot calcula valoarea expunerilor ponderate la risc pentru expunerile lor sub formă de unități sau acțiuni deținute într-un OPC utilizând o combinație a abordărilor menționate la prezentul alineat, în măsura în care condițiile de utilizare a abordărilor respective sunt îndeplinite.
Instituțiile pot stabili valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile unui OPC în conformitate cu abordările prevăzute la articolul 132a în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
OPC-ul este unul dintre următoarele:
un organism de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), reglementat de Directiva 2009/65/CE;
un FIA administrat de un AFIA din UE înregistrat în temeiul articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE;
un FIA administrat de un AFIA din UE autorizat în temeiul articolului 6 din Directiva 2011/61/UE;
un FIA administrat de un AFIA din afara UE autorizat în temeiul articolului 37 din Directiva 2011/61/UE;
un FIA din afara UE administrat de un AFIA din afara UE și distribuit în conformitate cu articolul 42 din Directiva 2011/61/UE;
un FIA din afara UE care nu este distribuit în Uniune și este administrat de un AFIA din afara UE cu sediul într-o țară terță, care face obiectul unui act delegat menționat la articolul 67 alineatul (6) din Directiva 2011/61/UE;
prospectul de emisiune al OPC-ului sau documentul echivalent include următoarele:
categoriile de active în care OPC-ul este autorizat să investească;
dacă se aplică limite în ceea ce privește investițiile, limitele relative și metodologiile de calcul al acestora;
raportarea realizată pentru instituție de către OPC sau de societatea de administrare a OPC-ului respectă următoarele cerințe:
expunerile OPC-ului sunt raportate cel puțin la fel de frecvent ca cele ale instituției;
nivelul de detaliu al informațiilor financiare este suficient pentru a permite instituției să calculeze valoarea expunerii ponderate la risc OPC-ului în conformitate cu abordarea aleasă de instituție;
în cazul în care instituția aplică abordarea de tip look-through, informațiile privind expunerile-suport sunt verificate de o parte terță independentă.
Prin derogare de la primul paragraf litera (a) din prezentul alineat, băncile multilaterale și bilaterale de dezvoltare și alte instituții care investesc într-un OPC împreună cu bănci multilaterale sau bilaterale de dezvoltare pot determina valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile respectivului OPC în conformitate cu abordările prevăzute la articolul 132a, cu condiția îndeplinirii condițiilor prevăzute la primul paragraf literele (b) și (c) din prezentul alineat și cu condiția ca mandatul de investiții al OPC-ului să limiteze tipurile de active în care OPC-ul poate investi la active care promovează dezvoltarea durabilă în țările în curs de dezvoltare.
Instituțiile notifică autorității lor competente OPC-urile cărora le aplică tratamentul menționat la al doilea paragraf.
Prin derogare de la primul paragraf litera (c) punctul (i), în cazul în care instituția stabilește valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile unui OPC în conformitate cu abordarea pe bază de mandat, raportarea realizată pentru instituție de către OPC sau de societatea de administrare a OPC-ului poate fi limitată la mandatul de investiții al OPC-ului și la eventualele modificări ale acestuia și poate fi efectuată numai atunci când instituția înregistrează pentru prima dată expunerea față de OPC și când are loc o modificare în mandatul de investiții al OPC-ului.
Instituțiile care nu dispun de date sau informații adecvate pentru a calcula valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile unui OPC în conformitate cu abordările descrise la articolul 132a se pot baza pe calculele efectuate de o parte terță, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
partea terță este:
instituția depozitară sau instituția financiară depozitară a OPC-ului, cu condiția ca OPC-ul să investească exclusiv în titluri de valoare și să depoziteze toate titlurile de valoare la această instituție depozitară sau instituție financiară depozitară;
pentru OPC-urile care nu se încadrează la punctul (i) de la prezenta literă, societatea de administrare a OPC-ului, cu condiția ca această societate să îndeplinească condiția prevăzută la alineatul (3) litera (a);
partea terță efectuează calculul în conformitate cu abordările prevăzute la articolul 132a alineatul (1), (2) sau (3), după caz;
un auditor extern a confirmat corectitudinea calculului efectuat de partea terță.
Instituțiile care se bazează pe calcule efectuate de terți înmulțesc valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile unui OPC rezultată în urma acestor calcule cu un factor de 1,2.
Prin derogare de la al doilea paragraf, în cazul în care instituția dispune de acces nerestricționat la calculele detaliate efectuate de partea terță, nu se aplică factorul de 1,2. Instituția furnizează, la cerere, calculele respective autorității competente.
instituțiile măsoară valoarea deținerilor lor de unități sau acțiuni într-un OPC la costul istoric, dar măsoară valoarea activelor subiacente ale OPC-ului la valoarea justă dacă aplică abordarea de tip look-through;
o modificare a valorii de piață a unităților sau a acțiunilor pentru care instituțiile măsoară valoarea la costul istoric nu modifică nici cuantumul fondurilor proprii ale instituțiilor respective, nici valoarea expunerii asociată deținerilor respective.
Articolul 132a
Abordări pentru calcularea valorilor expunerilor ponderate la risc ale pentru OPC-uri
Instituțiile efectuează calculele menționate la primul paragraf presupunând că OPC-ul își asumă în primul rând expuneri care atrag cea mai mare cerință de fonduri proprii, în limitele maxime permise în temeiul mandatului său sau al dreptului relevant, după care continuă să își asume expuneri în ordine descrescătoare, până când este atinsă limita totală maximă de expunere, și că OPC-ul aplică efectul de levier în limitele maxime permise în temeiul mandatului său sau al dreptului relevant, după caz.
Instituțiile efectuează calculele menționate la primul paragraf în conformitate cu metodele prevăzute în prezentul capitol, în capitolul 5 și în capitolul 6 secțiunea 3, 4 sau 5 din prezentul titlu.
Prin derogare de la primul paragraf, o instituție poate să excludă din calculul cerinței de fonduri proprii pentru riscul aferent ajustărilor evaluării creditului expunerile din instrumente financiare derivate care nu ar fi supuse acestei cerințe dacă ar fi asumate direct de instituție.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 martie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 132b
Excluderi de la abordările pentru calcularea valorilor expunerilor ponderate la risc pentru OPC-uri
Articolul 132c
Tratamentul expunerilor extrabilanțiere față de OPC-uri
Instituțiile calculează valoarea expunerii ponderate la risc a pentru elementele lor extrabilanțiere care au potențialul de a fi convertite în expuneri sub formă de unități sau acțiuni deținute într-un OPC, înmulțind valorile expunerilor pentru expunerile respective, calculate în conformitate cu articolul 111, cu următoarea pondere de risc:
pentru toate expunerile pentru care instituțiile utilizează una dintre abordările prevăzute la articolul 132a:
unde:
|
= |
ponderea de risc; |
i |
= |
indicele care desemnează filiala; |
RWAEi |
= |
cuantumul calculat în conformitate cu articolul 132a pentru un OPCi; |
|
= |
valoarea expunerii pentru expunerile OPCi; |
Ai |
= |
valoarea contabilă a activelor OPCi; și |
EQi |
= |
valoarea contabilă a fondurilor proprii ale OPCi; |
Instituțiile calculează valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile lor extrabilanțiere rezultate din angajamente de valoare minimă care întrunesc toate condițiile menționate la alineatul (3) din prezentul articol înmulțind valorile expunerilor pentru expunerile respective cu un factor de conversie de 20 % și cu ponderea de risc care decurge din articolul 132 sau 152.
Instituțiile stabilesc valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile lor extrabilanțiere rezultate din angajamente de valoare minimă în conformitate cu alineatul (2) dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
expunerea extrabilanțieră a instituției constă într-un angajament de valoare minimă pentru o investiție în unități sau acțiuni într-unul sau mai multe OPC-uri în baza căruia instituția este obligată să plătească, conform angajamentului de valoare minimă, numai în cazul în care valoarea de piață a expunerilor-suport ale OPC-ului sau OPC-urilor scade sub un anumit prag predeterminat într-unul sau mai multe momente specificate în contract;
OPC-ul este unul dintre următoarele:
un OPCVM, astfel cum este definit în Directiva 2009/65/CE; sau
un FIA, astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2011/61/UE, care investește exclusiv în valori mobiliare sau în alte active financiare lichide menționate la articolul 50 alineatul (1) din Directiva 2009/65/CE, în cazul în care mandatul fondului nu permite un nivel al efectului de levier mai mare decât cel permis în temeiul articolului 51 alineatul (3) din Directiva 2009/65/CE;
valoarea de piață curentă a expunerilor-suport ale OPC-ului care constituie suportul angajamentului de valoare minimă, fără a ține seama de efectul angajamentelor de valoare minimă extrabilanțiere, acoperă sau depășește valoarea actualizată a pragului specificat în angajamentul de valoare minimă;
în cazul în care excedentul valorii de piață a expunerilor-suport ale OPC-ului sau OPC-urilor față de valoarea curentă a angajamentului de valoare minimă scade, instituția sau altă întreprindere, în măsura în care este vizată de aceeași supraveghere pe bază consolidată al cărei obiect îl constituie instituția însăși în conformitate cu prezentul regulament și cu Directiva 2013/36/UE sau Directiva 2002/87/CE, poate influența componența expunerilor-suport ale OPC-ului sau OPC-urilor sau poate limita potențialul de reducere în continuare a excedentului în alte moduri;
beneficiarul final direct sau indirect al angajamentului de valoare minimă este, în general, un client de retail, astfel cum este definit la articolul 4 alineatul (1) punctul 11 din Directiva 2014/65/UE.
Articolul 133
Expuneri provenind din titluri de capital
Următoarele expuneri se consideră expuneri provenind din titluri de capital:
expuneri care nu provin din titluri de datorie și care conferă dreptul la o creanță subordonată reziduală asupra activelor sau venitului emitentului;
expunerile din titluri de datorie și alte titluri de valoare, parteneriate, instrumente financiare derivate sau altele, al căror conținut economic este similar cu cel aferent expunerilor menționate la litera (a).
Articolul 134
Alte elemente
Secțiunea 3
Recunoașterea și punerea în corespondență a evaluărilor riscului de credit
Subsecțiunea 1
Recunoașterea ECAI
Articolul 135
Utilizarea evaluărilor de credit furnizate de instituțiile externe de evaluare a creditului
Subsecțiunea 2
Punerea în corespondență a evaluărilor de credit efectuate de o ECAI
Articolul 136
Punerea în corespondență a evaluărilor de credit efectuate de o ECAI
ABE, EIPA și AEVMP transmit Comisiei proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare până la 1 iulie 2014 și transmite versiuni revizuite ale proiectelor de standarde tehnice de punere în aplicare, dacă este necesar.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 și, respectiv, Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
La punerea în corespondență a evaluărilor de credit, ABE, EIPA și AEVMP respectă următoarele cerințe:
pentru a diferenția gradele relative de risc exprimate de fiecare evaluare de credit, ABE, EIPA și AEVMP iau în considerare factori cantitativi cum ar fi rata de nerambursare pe termen lung aferentă tuturor elementelor care primesc aceeași evaluare de credit. Pentru ECAI nou-înființate și pentru cele care nu dispun decât de un volum limitat de date referitoare la starea de nerambursare, ABE, EIPA și AEVMP solicită ECAI respective o estimare a ratei de nerambursare pe termen lung aferentă tuturor elementelor care au primit aceeași evaluare de credit;
pentru a diferenția gradele relative de risc exprimate de fiecare evaluare de credit, ABE, EIPA și AEVMP iau în considerare factori calitativi cum ar fi grupul de emitenți acoperiți de ECAI, gama de evaluări de credit atribuite de ECAI, semnificația fiecărei evaluări de credit și definiția stării de nerambursare în accepțiunea ECAI;
ABE, EIPA și AEVMP compară ratele de nerambursare înregistrate pentru fiecare evaluare de credit efectuată de o anumită ECAI, iar apoi le compară cu o valoare de referință stabilită pe baza ratelor de nerambursare înregistrate de alte ECAI pentru un ansamblu de emitenți care prezintă un nivel echivalent al riscului de credit;
în cazul în care ratele de nerambursare înregistrate pentru evaluarea de credit efectuată de o anumită ECAI sunt semnificativ și sistematic mai ridicate decât valoarea de referință, ABE, EIPA și AEVMP atribuie ECAI un nivel de calitate a creditului mai ridicat pe scala de evaluare a calității creditului pentru evaluarea de credit efectuată de ECAI;
dacă ABE, EIPA și AEVMP a crescut ponderea de risc asociată unei evaluări de credit efectuate de o anumită ECAI, iar ratele de nerambursare înregistrate pentru acea evaluare de credit efectuată de respectiva ECAI nu mai sunt semnificativ și sistematic mai ridicate decât valoarea de referință, ABE, EIPA și AEVMP pot să restabilească nivelul inițial de calitate a creditului pe scala de evaluare a calității creditului pentru evaluarea de credit efectuată de respectiva ECAI.
ABE, EIPA și AEVMP transmit Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de punere în aplicare până la 1 iulie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 și, respectiv, Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Subsecțiunea 3
Utilizarea evaluărilor de credit ale agențiilor de creditare a exportului
Articolul 137
Utilizarea evaluărilor de credit ale agențiilor de creditare a exportului
În sensul articolului 114, instituțiile pot utiliza evaluări de credit ale unei agenții de creditare a exportului desemnată de instituție, dacă este îndeplinită oricare dintre condițiile următoare:
este vorba despre o clasificare de comun acord a riscurilor de către agențiile de creditare a exportului care participă la „Acordul privind orientările privind creditele pentru export care beneficiază de sprijin public” al OCDE;
agenția de creditare a exportului își publică evaluările de credit și aderă la metodologia agreată de OCDE, iar evaluarea de credit este asociată uneia dintre cele opt prime minime de asigurare pentru export (MEIP) prevăzute de metodologia agreată de OCDE. O instituție poate revoca desemnarea unei agenții de creditare a exportului. Instituția motivează revocarea dacă există indicii concrete care arată că intenția care stă la baza revocării este reducerea cerințelor privind adecvarea capitalului.
Expunerilor pentru care este recunoscută o evaluare de credit efectuată de o agenție de creditare a exportului în scopul ponderării la risc li se aplică o pondere de risc în conformitate cu tabelul 9.
Tabelul 9
MEIP |
0 |
1 |
2 |
3 |
4 |
5 |
6 |
7 |
Pondere de risc |
0 % |
0 % |
20 % |
50 % |
100 % |
100 % |
100 % |
150 % |
Secțiunea 4
Utilizarea evaluărilor de credit elaborate de o ECAI pentru determinarea ponderilor de risc
Articolul 138
Cerințe generale
O instituție poate desemna una sau mai multe ECAI pe care le va utiliza pentru a determina ponderile de risc aplicabile activelor și elementelor extrabilanțiere. O instituție poate revoca desemnarea unei ECAI. Instituția motivează revocarea dacă există indicii concrete care arată că intenția care stă la baza revocării este reducerea cerințelor privind adecvarea capitalului. Evaluările de credit nu pot fi utilizate selectiv. O instituție utilizează evaluările de credit solicitate. Cu toate acestea, o instituție poate utiliza evaluări de credit nesolicitate în cazul în care ABE confirmă că evaluările de credit nesolicitate ale unei ECAI nu diferă, în ceea ce privește calitatea, de evaluările de credit solicitate ale respectivei ECAI. ABE refuză sau revocă respectiva confirmare în special dacă ECAI a utilizat o evaluare de credit nesolicitată pentru a pune presiuni asupra entității evaluate astfel încât aceasta să solicite o evaluare a creditului sau alte servicii. Atunci când utilizează evaluări de credit, instituțiile respectă următoarele cerințe:
o instituție care decide să utilizeze evaluările de credit efectuate de o ECAI pentru o anumită clasă de elemente trebuie să utilizeze respectivele evaluări de credit în mod consecvent, pentru toate expunerile aparținând acelei clase;
o instituție care decide să utilizeze evaluări de credit efectuate de o ECAI trebuie să utilizeze respectivele evaluări în mod continuu și consecvent de-a lungul timpului;
o instituție utilizează numai acele evaluări de credit efectuate de o ECAI care iau în considerare toate cuantumurile, atât ca principal, cât și ca dobândă datorată pentru acesta;
în cazul în care nu este disponibilă decât o singură evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată pentru un element evaluat, respectiva evaluare de credit se utilizează pentru a determina ponderea de risc pentru elementul respectiv;
în cazul în care sunt disponibile două evaluări de credit efectuate de o ECAI desemnată și ele corespund unor ponderi de risc diferite pentru un element evaluat, se aplică ponderea de risc cea mai ridicată;
în cazul în care sunt disponibile mai mult de două evaluări de credit efectuate de o ECAI desemnată pentru un element evaluat, se iau în considerare acele două evaluări de risc care generează cele mai scăzute ponderi de risc. În cazul în care cele două ponderi de risc sunt diferite, se aplică cea mai ridicată dintre ele. În cazul în care cele două ponderi de risc sunt identice, se aplică ponderea de risc respectivă.
Articolul 139
Evaluări de credit pentru un emitent sau o emisiune
În cazul în care nu există o evaluare de credit aplicabilă în mod direct pentru un anumit element, însă există o evaluare de credit pentru un anumit program sau facilitate de emisiune căreia nu îi aparține elementul ce reprezintă expunerea sau există o evaluare generală de credit pentru emitent, atunci respectiva evaluare de credit se utilizează în oricare dintre cazurile următoare:
aceasta generează o pondere de risc mai ridicată decât ar fi cazul și expunerea în cauză este de rang egal sau inferior, în toate privințele, față de respectivul program sau facilitate de emisiune sau față de expunerile negarantate cu rang prioritar ale emitentului respectiv, după cum este cazul;
aceasta generează o pondere de risc mai scăzută și expunerea în cauză este de rang egal sau superior, în toate privințele, față de respectivul program sau facilitate de emisiune sau față de expunerile negarantate cu rang prioritar ale emitentului respectiv, după cum este cazul;
În toate celelalte cazuri, expunerea trebuie să fie tratată ca o expunere care nu beneficiază de rating.
Articolul 140
Evaluări de credit pe termen lung și pe termen scurt
O evaluare de credit pe termen scurt se aplică doar elementului la care se referă evaluarea de credit pe termen scurt și nu se utilizează pentru determinarea ponderilor de risc aplicabile altor elemente, cu excepția situațiilor următoare:
în cazul în care o facilitate pe termen scurt, care a fost evaluată, primește o pondere de risc de 150 %, atunci toate expunerile negarantate față de respectivul debitor, care nu au fost evaluate, fie pe termen scurt, fie pe termen lung, primesc, de asemenea, o pondere de risc de 150 %;
în cazul în care o facilitate pe termen scurt, care a fost evaluată, primește o pondere de risc de 50 %, atunci nicio expunere pe termen scurt care nu este evaluată nu primește o pondere de risc mai mică de 100 %.
Articolul 141
Elemente denominate în moneda națională și în valută
O evaluare de credit pentru un element denominat în moneda națională a debitorului nu poate fi utilizată la determinarea unei ponderi de risc pentru o altă expunere față de același debitor, dar care este denominată într-o monedă străină.
În cazul în care o expunere rezultă din participarea unei instituții la un împrumut acordat de o bancă de dezvoltare multilaterală, cu statut de creditor preferențial recunoscut de piață, evaluarea de credit aferentă elementului denominat în moneda națională a debitorului poate fi utilizată în scopul ponderării la risc.
CAPITOLUL 3
Abordarea bazată pe modele interne de rating
Secțiunea 1
Aprobarea acordată de autoritățile competente pentru utilizarea abordării bazate pe modele interne de rating
Articolul 142
Definiții
În sensul prezentului capitol, se aplică următoarele definiții:
„sistem de rating” înseamnă ansamblul tuturor metodelor, proceselor, sistemelor de control, sistemelor de colectare a datelor și sistemelor informatice care permit evaluarea riscului de credit, încadrarea expunerilor în clase de rating sau grupe de risc și cuantificarea estimărilor cu privire la stările de nerambursare și la pierderi, care au fost elaborate pentru un anumit tip de expuneri;
„tip de expuneri” înseamnă un grup de expuneri administrate omogen, care sunt formate dintr-un anumit tip de tranzacții și care pot fi limitate la o singură entitate sau la un singur subansamblu de entități din cadrul unui grup, dacă același tip de expuneri este administrat în mod diferit în alte entități din cadrul grupului;
„unitate operațională” înseamnă orice entitate separată din punct de vedere organizatoric sau juridic, linii de activitate, amplasări geografice;
„entitate de mari dimensiuni din sectorul financiar” înseamnă orice entitate din sectorul financiar care îndeplinește următoarele condiții:
active sale totale, calculate pe bază individuală sau consolidată, ating sau depășesc pragul de 70 de miliarde EUR, utilizând cele mai recente situații financiare auditate sau situațiile financiare consolidate pentru a stabili dimensiunea activelor;
face ea însăși sau una dintre filialele sale obiectul reglementării prudențiale în Uniune sau al legilor dintr-o țară terță care aplică cerințe de supraveghere prudențială și reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune.
„entitate din sectorul financiar nereglementată” înseamnă orice altă entitate care nu este o entitate reglementată din sectorul financiar, dar care desfășoară, ca activitate principală, una sau mai multe dintre activitățile enumerate în anexa I la Directiva 2013/36/UE sau în anexa I la Directiva 2004/39/CE;
„clasă de rating a debitorilor” înseamnă o categorie de risc din cadrul scalei de rating a debitorilor aferente unui sistem de rating, în care debitorii sunt alocați pe baza unui set distinct și specificat de criterii de rating care stau la baza estimării probabilității de nerambursare (PD);
„clasă de rating a tranzacțiilor” desemnează o categorie de risc din cadrul scalei de rating a tranzacțiilor, aferentă unui sistem de rating, în care sunt încadrate expunerile pe baza unui set distinct și specificat de criterii de rating, în baza cărora se obțin propriile estimări ale LGD.
▼M5 —————
Articolul 143
Aprobare pentru utilizarea abordării IRB
Instituțiile obțin aprobarea prealabilă a autorităților competente pentru:
modificările importante ale sferei de aplicare a unui sistem de rating sau a unei abordări bazate pe modele interne pentru expuneri din titluri de capital pe care instituția a primit aprobarea să le utilizeze;
modificările importante ale unui sistem de rating sau ale unei abordări bazate pe modele interne pentru expuneri din titluri de capital pe care instituția a primit aprobarea să le utilizeze.
Sfera de aplicare a unui sistem de rating cuprinde toate expunerile de tipul relevant de expuneri pentru care a fost conceput sistemul de rating respectiv.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 144
Evaluarea de către autoritățile competente a unei cereri de utilizare a abordării IRB
Autoritatea competentă acordă unei instituții aprobarea de a utiliza abordarea bazată pe modele interne de rating, inclusiv de a folosi propriile estimări ale LGD și proprii factori de conversie, în conformitate cu articolul 143, numai dacă autoritatea competentă este convinsă că sunt îndeplinite cerințele prevăzute în prezentul capitol, în special cele prevăzute în secțiunea 6, și că sistemele instituției de administrare și de rating pentru expunerile la riscul de credit sunt solide și aplicate cu integritate și, în special, că instituția a demonstrat, spre satisfacția autorităților competente, că sunt îndeplinite următoarele criterii:
sistemele de rating ale instituției permit o evaluare pertinentă a caracteristicilor debitorului și ale tranzacției, precum și o diferențiere semnificativă și o estimare cantitativă precisă și consecventă a riscului;
ratingurile interne și estimările situațiilor de nerambursare și ale pierderilor, utilizate pentru determinarea cerințelor de fonduri proprii, precum și sistemele și procesele asociate joacă un rol esențial în gestionarea riscurilor și în procesul decizional, precum și în mecanismul de aprobare a creditelor, în repartizarea capitalului intern și în cadrul de administrare al instituției;
instituția dispune de o unitate de control a riscului de credit, responsabilă pentru sistemele sale de rating, suficient de independentă și aflată în afara oricărei influențe care să-i pericliteze independența;
instituția colectează și păstrează toate datele relevante care pot constitui un sprijin eficace pentru procedurilor sale de măsurare și de gestionare a riscului de credit;
instituția își documentează sistemele de rating, precum și motivele care stau la baza proiectării lor și validează sistemele respective;
instituția și-a validat fiecare sistem de rating și fiecare abordare bazată pe modele interne pentru expunerile din titluri de capital pe o perioadă corespunzătoare înainte de a primi aprobarea de a utiliza sistemul de rating sau abordarea bazată pe modele interne pentru expunerile din titluri de capital, a analizat în cursul acestei perioade dacă sistemul de rating sau abordările bazate pe modele interne pentru expunerile din titluri de capital sunt potrivite pentru sfera de aplicare a sistemului de rating sau a abordării bazate pe modele interne pentru expunerile din titluri de capital și a introdus modificările care s-au dovedit necesare în urma evaluării pentru respectivele sisteme de rating sau pentru abordările bazate pe modele interne pentru expunerile din titluri de capital;
instituția a calculat conform abordării IRB cerințele de fonduri proprii care rezultă din estimările sale referitoare la parametrii de risc și este în măsură să transmită rapoartele cerute în conformitate cu articolul 430;
instituția a alocat și alocă în continuare fiecare expunere din sfera de aplicare a unui sistem de rating unei clase de rating sau grupe de risc din cadrul acestui sistem de rating; instituția a alocat și alocă în continuare fiecare expunere din sfera de aplicare a unei abordări pentru expuneri din titluri de capital acestei abordări bazate pe modele interne.
Cerințele de utilizare a unei abordări IRB, inclusiv a propriilor estimări ale LGD și factori de conversie, se aplică, de asemenea, în cazul în care o instituție a introdus un sistem de rating, sau un model utilizat într-un sistem de rating, pe care l-a achiziționat de la un furnizor terț.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 145
Experiența anterioară în utilizarea abordărilor IRB
Articolul 146
Măsuri care trebuie luate în cazul în care cerințele din prezentul capitol nu mai sunt respectate
În cazul în care o instituție nu mai îndeplinește cerințele prevăzute în prezentul capitol, aceasta notifică autoritatea competentă și ia una din următoarele măsuri:
prezintă autorității competente, într-un mod pe care aceasta îl consideră satisfăcător, un plan de redresare rapidă în vederea respectării cerințelor și realizează planul respectiv într-un interval de timp convenit cu autoritatea competentă;
demonstrează, într-un mod considerat satisfăcător de autoritățile competente, că efectele nerespectării cerințelor respective sunt neglijabile.
Articolul 147
Metodologia de încadrare a expunerilor în clase de expuneri
Fiecare expunere este încadrată în una dintre următoarele clase de expuneri:
expuneri față de administrații centrale sau bănci centrale;
expuneri față de instituții;
expuneri față de societăți;
expuneri de tip retail;
expuneri provenind din titluri de capital;
elemente reprezentând poziții din securitizare;
active, altele decât cele care reprezintă creanțe de natura creditelor.
Următoarele expuneri se încadrează în clasa prevăzută la alineatul (2) litera (a):
expuneri față de administrații regionale, autorități locale sau entități din sectorul public, care sunt tratate ca expuneri față de administrații centrale în temeiul articolelor 115 și 116;
expuneri față de băncile multilaterale de dezvoltare menționate la articolul 117 alineatul (2);
expuneri față de organizațiile internaționale cărora le este atribuită o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 118.
Următoarele expuneri se încadrează în clasa prevăzută la alineatul (2) litera (b):
expuneri față de administrații regionale și autorități locale care nu sunt tratate ca expuneri față de administrații centrale, în conformitate cu articolul 115 alineatele (2) și (4);
expuneri față de entități din sectorul public care nu sunt tratate ca expuneri față de administrații centrale, în conformitate cu articolul 116 alineatul (4);
expuneri față de băncile multilaterale de dezvoltare cărora nu li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 117; și
expuneri față de instituții financiare care sunt tratate ca expuneri față de instituții, în conformitate cu articolul 119 alineatul (5).
Pentru a fi încadrate în clasa expunerilor de tip retail, prevăzută la alineatul (2) litera (d), expunerile respectă următoarele criterii:
sunt expuneri față de:
una sau mai multe persoane fizice;
o întreprindere mică sau mijlocie, cu condiția ca, în acel caz, suma totală datorată instituției, întreprinderii-mamă și filialelor sale, inclusiv orice expunere restantă, de către clientul debitor sau de către un grup de clienți aflați în legătură, excluzând expuneri garantate cu bunuri imobile locative, să nu depășească 1 milion EUR, din informațiile deținute de instituție, care va fi luat măsurile necesare pentru a confirma situația;
sunt tratate de instituție în cadrul procesului său de gestionare a riscurilor într-o manieră similară și consecventă în timp;
nu sunt administrate doar în mod individual ca expuneri din clasa expunerilor față de societăți;
fiecare reprezintă o expunere dintr-un număr semnificativ de expuneri care sunt administrate în mod similar.
În plus față de expunerile enumerate la primul paragraf, valoarea actualizată a plăților minime aferente contractelor de leasing de tip retail se include în clasa de expuneri de tip retail.
Următoarele expuneri se încadrează în clasa de expuneri din titluri de capital prevăzută la alineatul (2) litera (e):
expuneri care nu sunt reprezentate de titluri de datorie și care conferă un drept subordonat și rezidual asupra activelor sau venitului emitentului;
expunerile din titluri de datorie și alte titluri, parteneriate, instrumente financiare derivate sau alte vehicule, a căror semnificație economică este similară cu cea a expunerilor menționate la litera (a).
În cadrul clasei de expuneri față de societăți prevăzute la alineatul (2) litera (c), instituțiile identifică în mod distinct ca expuneri provenind din finanțări specializate, expunerile care prezintă următoarele caracteristici:
expunerile sunt față de o entitate creată în mod special pentru a finanța sau administra active corporale sau sunt expuneri comparabile din punct de vedere economic;
dispozițiile contractuale conferă creditorului un grad substanțial de control asupra activelor și veniturilor pe care le generează;
sursa principală de rambursare a creditului este reprezentată de venitul generat de activele finanțate și nu de capacitatea independentă de rambursare a societății comerciale în ansamblul său.
Articolul 148
Condiții de implementare a abordării IRB pentru diferite clase de expuneri și unități operaționale
Sub rezerva aprobării prealabile de către autoritățile competente, implementarea se poate face progresiv pentru fiecare dintre clasele de expuneri menționate la articolul 147, în cadrul aceleiași unități operaționale, pentru diferite unități operaționale din același grup sau în cazul utilizării propriilor estimări ale LGD sau a propriilor factori de conversie pentru calculul ponderilor de risc aplicabile expunerilor față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale.
În cazul clasei de expuneri de tip retail menționate la articolul 147 alineatul (5), implementarea se poate face progresiv pentru clasele de expuneri cărora le corespund diferitele corelații de la articolul 154.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 149
Condiții pentru a reveni la utilizarea unor abordări mai puțin sofisticate
O instituție care utilizează abordarea bazată pe modele interne de rating pentru o anumită clasă de expuneri sau pentru un anumit tip de expunere nu renunță la utilizarea acestei abordări pentru a utiliza în schimb abordarea standardizată pentru calcularea cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor, decât dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a demonstrat în mod satisfăcător autorității competente că utilizarea abordării standardizate nu este propusă pentru a reduce cerințele de fonduri proprii ale instituției, ci este necesară ținând cont de natura și complexitatea tuturor expunerilor de acest tip ale instituției și nu ar avea un impact negativ semnificativ asupra solvabilității instituției sau asupra capacității sale de a administra riscul în mod eficient;
instituția a primit aprobarea prealabilă a autorității competente.
Instituțiile care au obținut aprobarea prevăzută la articolul 151 alineatul (9) pentru utilizarea propriilor estimări ale LGD și a propriilor factori de conversie, nu revin la utilizarea valorilor LGD și a factorilor de conversie menționați la articolul 151 alineatul (8), decât dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a demonstrat în mod satisfăcător autorității competente că utilizarea LGD și a factorilor de conversie prevăzuți la articolul 151 alineatul (8) pentru o anumită clasă de expuneri sau pentru un anumit tip de expunere nu este propusă pentru a reduce cerințele de fonduri proprii ale instituției, ci este necesară ținând cont de natura și complexitatea expunerilor totale de acest tip ale instituției și nu ar avea un impact negativ semnificativ asupra solvabilității instituției sau asupra capacității sale de a administra riscul în mod eficient;
instituția a primit aprobarea prealabilă a autorității competente.
Articolul 150
Condiții de utilizare parțială permanentă
În cazul în care au primit aprobarea prealabilă a autorităților competente, instituțiile autorizate să utilizeze abordarea bazată pe modele interne de rating pentru calcularea cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și a cuantumurilor pierderilor așteptate pentru una sau mai multe clase de expuneri pot aplica abordarea standardizată pentru următoarele expuneri:
clasa de expuneri prevăzută la articolul 147 alineatul (2) litera (a), în cazul în care numărul contrapărților semnificative este limitat, iar implementarea unui sistem de rating pentru contrapărțile respective ar constitui un efort excesiv pentru instituție;
clasa de expuneri prevăzută la articolul 147 alineatul (2) litera (b), în cazul în care numărul contrapărților semnificative este limitat, iar implementarea unui sistem de rating pentru contrapărțile respective ar constitui un efort excesiv pentru instituție;
expunerile față de unități operaționale de mică importanță, precum și clasele de expuneri sau tipurile de expuneri care nu sunt semnificative din perspectiva dimensiunii și a profilului de risc;
expunerile față de administrațiile centrale și băncile centrale ale statelor membre și față de administrațiile regionale, autoritățile locale, organele administrative și entitățile din sectorul public ale acestora, sub rezerva următoarelor condiții:
din punctul de vedere al riscului, ca urmare a unor acorduri publice cu caracter specific, nu există diferențe între expunerile față de administrația centrală și față de banca centrală în cauză și celelalte expuneri menționate și
expunerile față de administrațiile centrale și față de băncile centrale primesc o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 114 alineatul (2) sau alineatul (4);
expunerile unei instituții față de o contraparte care este întreprinderea-mamă, filiala sa sau o filială a întreprinderii-mamă, cu condiția ca contrapartea să fie o instituție sau o societate financiară holding, un societate financiară holding mixtă, o instituție financiară, o societate de administrare a activelor sau o întreprindere prestatoare de servicii auxiliare care face obiectul unor cerințe prudențiale adecvate sau o întreprindere legată printr-o relație în sensul articolului 12 alineatul (1) din Directiva 83/349/CEE;
expunerile între instituții care îndeplinesc cerințele prevăzute la articolul 113 alineatul (7);
expunerile din titluri de capital față de entități ale căror obligații din credite primesc o pondere de risc de 0 % în temeiul capitolului 2, inclusiv față de entitățile sponsorizate public în cazul cărora se poate aplica o pondere de risc de 0 %;
expunerile din titluri de capital din cadrul programelor legislative de promovare a anumitor sectoare ale economiei, care acordă instituției subvenții importante pentru investiții și implică o anumită formă de supraveghere guvernamentală, precum și restricții privind investițiile în titluri de capital, atunci când aceste expuneri, sub formă agregată, nu pot fi excluse din abordarea bazată pe modele interne de rating decât până la o limită de 10 % din fondurile proprii;
expunerile prevăzute de articolul 119 alineatul (4) care îndeplinesc condițiile specificate la articolul respectiv;
garanțiile și contragaranțiile furnizate de stat menționate la articolul 215 alineatul (2).
Autoritățile competente permit aplicarea abordării standardizate pentru expunerile din titluri de capital menționate la literele (g) și (h) de la primul paragraf care au primit aprobare pentru acest tratament în alte state membre. ABE publică pe site-ul său de internet și actualizează periodic lista cu expunerile menționate la literele respective care urmează să fie tratate în conformitate cu abordarea standardizată.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Aceste ghiduri se adoptă în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Secțiunea 2
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor
Subsecțiunea 1
Tratament pe tip de clasă de expuneri
Articolul 151
Tratament pe clasă de expuneri
Articolul 152
Tratamentul expunerilor sub formă de unități sau acțiuni deținute în OPC-uri
Prin derogare de la primul paragraf, o instituție poate să excludă din calculul cerinței de fonduri proprii pentru riscul aferent ajustărilor evaluării creditului expunerile din instrumente financiare derivate care nu ar fi supuse acestei cerințe dacă ar fi asumate direct de instituție.
Instituțiile care aplică abordarea transparentă de tip look-through în conformitate cu alineatele (2) și (3) de la prezentul articol și care îndeplinesc condițiile de utilizare parțială permanentă în conformitate cu articolul 150 sau care nu îndeplinesc condițiile pentru utilizarea metodelor prevăzute în prezentul capitol sau a uneia sau mai multor metode prevăzute în capitolul 5 pentru toate expunerile-suport ale OPC-ului sau o parte dintre acestea calculează valorile expunerilor ponderate la risc și cuantumurile pierderilor așteptate în conformitate cu următoarele principii:
pentru expunerile atribuite clasei de expuneri provenind din titluri de capital menționate la articolul 147 alineatul (2) litera (e), instituțiile aplică metoda simplă de ponderare la risc prevăzută la articolul 155 alineatul (2);
pentru expunerile atribuite clasei de elemente reprezentând poziții din securitizare menționate la articolul 147 alineatul (2) litera (f), instituțiile aplică tratamentul prevăzut la articolul 254 ca și cum expunerile respective ar fi deținute de acele instituții;
pentru toate celelalte expuneri-suport, instituțiile aplică abordarea standardizată prevăzută în capitolul 2 din prezentul titlu.
În sensul literei (a) de la primul paragraf, în cazul în care instituția nu are capacitatea de a distinge între expuneri din investiții de tip private equity, expuneri tranzacționate la bursă și alte expuneri din titluri de capital, instituția tratează respectivele expuneri ca alte expuneri din titluri de capital.
Instituțiile care nu dispun de date sau informații adecvate pentru a calcula valoarea ponderată la risc pentru un OPC în conformitate cu abordările descrise la alineatele (2), (3), (4) și (5) se pot baza pe calculele efectuate de o terță parte, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
partea terță este:
instituția depozitară sau instituția financiară depozitară a OPC-ului, cu condiția ca OPC-ul să investească exclusiv în titluri de valoare și să depoziteze toate titlurile de valoare la această instituție depozitară sau instituție financiară depozitară;
pentru OPC-urile care nu se încadrează la punctul (i) de la prezenta literă, societatea de administrare a OPC-ului, cu condiția ca societatea de administrare a OPC-ului să îndeplinească criteriile prevăzute la articolul 132 alineatul (3) litera (a);
pentru alte expuneri decât cele menționate la alineatul (4) literele (a), (b) și (c) din prezentul articol, partea terță efectuează calculul în conformitate cu abordarea de tip look-through prevăzută la articolul 132a alineatul (1);
pentru expunerile menționate la alineatul (4) literele (a), (b) și (c), partea terță efectuează calculul în conformitate cu abordările prevăzute la literele respective;
un auditor extern a confirmat corectitudinea calculului efectuat de partea terță.
Instituțiile care se bazează pe calcule efectuate de terți înmulțesc valoarea expunerii ponderate la risc pentru expunerile unui OPC rezultată în urma acestor calcule cu un factor de 1,2.
Prin derogare de la al doilea paragraf, în cazul în care instituția dispune de acces nerestricționat la calculele detaliate efectuate de partea terță, nu se aplică factorul de 1,2. Instituția furnizează, la cerere, calculele respective autorității competente.
Subsecțiunea 2
Calculul cuantumurilor expunerilor ponderate la riscul de credit
Articolul 153
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru expunerile față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale
Sub rezerva aplicării tratamentelor specifice prevăzute la alineatele (2), (3) și (4), cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru expunerile față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale se calculează în conformitate cu următoarele formule:
Cuantumul ponderat la risc al expunerii = RW · valoarea expunerii
unde ponderea de risc (RW) este definită după cum urmează:
dacă PD = 0, RW este 0;
dacă PD = 1, și anume pentru expunerile aflate în stare de nerambursare:
unde cea mai bună estimare a pierderii așteptate [denumită în continuare -„ELBE” (Expected Loss Best Estimate)] este cea mai bună estimare a instituției cu privire la pierderea așteptată în cazul expunerilor aflate în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 177 alineatul (1) litera (h);
dacă 0 < PD < 1
unde
N(x) |
= |
funcția de distribuție cumulativă a unei variabile aleatorii normale standard (care exprimă probabilitatea ca o variabilă aleatorie normal distribuită, cu media zero și varianța 1, să fie mai mică sau egală cu x); |
G (Z) |
= |
inversa funcției de distribuție cumulativă pentru o variabilă aleatorie normală standard (care exprimă valoarea x astfel încât N(x) = z); |
R |
= |
coeficientul de corelație, este definit ca
|
b |
= |
factorul de ajustare în funcție de scadență, care este definit ca.
|
Cuantumul ponderat la risc al expunerii pentru fiecare expunere care întrunește cerințele prevăzute la articolele 202 și 217 poate fi ajustat în conformitate cu următoarea formulă:
Cuantumul ponderat la risc al expunerii = RW · valoarea expunerii · (0.15 + 160 · PDpp )
în care:
PDpp |
= |
PD a furnizorului de protecție. |
RW se calculează utilizând formula relevantă a ponderii de risc prevăzută la alineatul (1) pentru expunere, PD a debitorului și LGD pentru o expunere directă comparabilă față de furnizorul de protecție. Factorul de ajustare în funcție de scadență (b) se calculează pe baza valorii celei mai reduse a PD a furnizorului de protecție și a PD a debitorului.
Pentru calcularea ponderilor de risc pentru expunerile față de societăți în cazul cărora cifra de afaceri anuală a grupului consolidat din care face parte respectiva societate este mai mică de 50 de milioane EUR, instituțiile pot folosi formula de corelație de la alineatul (1) punctul (iii). În această formulă, S (sales) corespunde cifrei de afaceri anuale exprimate în milioane de euro, unde 5 milioane EUR ≤ S ≤ 50 milioane EUR. O cifră de afaceri declarată mai mică de 5 milioane EUR se consideră a fi echivalentă cu 5 milioane EUR. Pentru creanțele achiziționate, cifra de afaceri anuală totală reprezintă media ponderată a expunerilor individuale din coș.
Instituțiile pot folosi activele totale ale grupului consolidat în locul cifrei de afaceri anuale totale în cazul în care cifra de afaceri anuală totală nu este un indicator adecvat pentru dimensiunea societății, iar activele totale constituie un indicator mai reprezentativ decât cifra de afaceri anuală totală.
Pentru expunerile din finanțări specializate pentru care o instituție nu poate estima PD sau estimările PD ale instituției nu îndeplinesc cerințele prevăzute în secțiunea 6, instituția atribuie ponderi de risc în conformitate cu tabelul 1, după cum urmează:
Tabelul 1
Scadență reziduală |
Categoria 1 |
Categoria 2 |
Categoria 3 |
Categoria 4 |
Categoria 5 |
Mai puțin de 2,5 ani |
50 % |
70 % |
115 % |
250 % |
0 % |
Egală sau mai mare de 2,5 ani |
70 % |
90 % |
115 % |
250 % |
0 % |
Atunci când atribuie ponderi de risc pentru expunerile din finanțări specializate, instituțiile iau în considerare următorii factori: puterea financiară, cadrul politic și juridic, caracteristicile tranzacției și/sau ale activului, soliditatea sponsorului și a promotorului, inclusiv veniturile obținute în urma unui parteneriat public-privat și mecanismele de garantare.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 154
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru expunerile de tip retail
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru expunerile de tip retail se calculează după următoarele formule:
Cuantumul ponderat la risc al expunerii = RW · valoarea expunerii
unde ponderea de risc (RW) este definită după cum urmează:
dacă PD = 1, adică în cazul expunerilor aflate în stare de nerambursare, RW este;
unde ELBE este cea mai bună estimare a pierderii așteptate a instituției pentru expunerea aflată în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 181 alineatul (1) litera (h);
dacă 0 < PD < 1, de exemplu, pentru orice altă valoare posibilă pentru PD decât valorile prevăzute la punctul (i)
unde
N(x) |
= |
funcția de distribuție cumulativă a unei variabile aleatoare normale standard (care exprimă probabilitatea ca o variabilă aleatoare normal distribuită, cu media zero și varianța 1, să fie mai mică sau egală cu x); |
G (Z) |
= |
inversa funcției de distribuție cumulative pentru o variabilă aleatoare normală standard [care exprimă valoarea x astfel încât N(x) = z]; |
R |
= |
coeficientul de corelație, definit ca
|
Expunerile se califică drept expuneri eligibile de tip retail reînnoibile dacă întrunesc următoarele condiții:
expunerile sunt față de persoane fizice;
expunerile sunt reînnoibile, negarantate și, în măsura în care creditul nu este utilizat imediat și necondiționat, sunt revocabile de către instituție. În acest context, expunerile reînnoibile desemnează acele expuneri în cazul cărora soldurile clienților pot fluctua în funcție de decizia de a împrumuta sau de a rambursa, în limita impusă de instituție. Angajamentele de finanțare neutilizate se consideră ca revocabile necondiționat în cazul în care clauzele contractuale permit instituției să le revoce integral în conformitate cu normele de protecție a consumatorului și alte legi conexe;
valoarea maximă a expunerii față de o singură persoană în cadrul sub-portofoliului este de 100 000 EUR sau mai puțin;
folosirea corelației vizate la prezentul paragraf se limitează la portofoliile care prezintă o volatilitate redusă a ratei pierderilor în raport cu nivelul mediu al ratei pierderilor pentru astfel de expuneri, în special în plajele de valori scăzute ale PD;
tratamentul ca expuneri eligibile de tip retail reînnoibile este în conformitate cu caracteristicile de risc aferente subportofoliului.
Prin derogare de la litera (b), cerința de a fi negarantate nu se aplică în cazul facilităților de credit acoperite cu garanții reale asociate unui cont în care se efectuează plata salariului. În acest caz, sumele recuperate prin intermediul executării garanției reale nu se iau în considerare în estimarea LGD.
Autoritățile competente examinează volatilitatea relativă a ratei pierderilor pentru diferite subportofolii eligibile de tip retail reînnoibile, precum și pentru portofoliul agregat de expuneri eligibile de tip retail reînnoibile și fac schimb de informații cu celelalte state membre în ceea ce privește caracteristicile tipice ale ratei pierderilor respective.
Pentru a fi eligibile pentru tratament de tip retail, creanțele achiziționate respectă cerințele prevăzute la articolul 180, precum și următoarele condiții:
instituția a achiziționat creanțele de la un vânzător terț cu care nu se află în legătură, iar expunerile sale față de debitorul creanțelor nu includ nicio expunere la originea căreia se află, în mod direct sau indirect, instituția însăși;
creanțele achiziționate sunt generate în condiții de favoare între vânzător și debitor. În consecință, creanțele din tranzacții între conturile aceleiași societăți și creanțele care fac obiectul unor operațiuni încrucișate între conturile societăților care vând și cumpără una de la cealaltă nu sunt eligibile;
Instituția cumpărătoare deține o creanță asupra ansamblului veniturilor generate de creanțele achiziționate sau un drept pro-rata asupra veniturilor respective; și
portofoliul de creanțe achiziționate este suficient de diversificat.
Articolul 155
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru expunerile din titluri de capital
Instituțiile pot să trateze expunerile din titluri de capital față de întreprinderile prestatoare de servicii auxiliare în conformitate cu tratamentul aplicat altor active, altele decât creanțele de natura creditelor.
Pe baza metodei simple de ponderare de risc, cuantumul ponderat la risc al expunerii se calculează în conformitate cu următoarea formulă:
Cuantumul ponderat la risc al expunerii = RW * valoarea expunerii,
Ponderea de risc (RW) = 190 % pentru expunerile din investiții de tip private equity în cazul portofoliilor suficient de diversificate.
Ponderea de risc (RW) = 290 % pentru expunerile din titluri de capital tranzacționate la bursă.
Ponderea de risc (RW) = 370 % pentru toate celelalte expuneri din titluri de capital.
Pozițiile scurte de numerar și instrumentele financiare derivate care nu sunt incluse în portofoliul de tranzacționare pot compensa pozițiile lungi pe aceleași titluri de valoare, cu condiția ca instrumentele respective să fi fost desemnate explicit ca instrumente de acoperire pentru expuneri specifice din titluri de capital și să funcționeze ca instrumente de acoperire pe o perioadă de cel puțin un an. Alte poziții scurte se tratează ca poziții lungi, atribuind ponderea de risc adecvată valorii absolute a fiecărei poziții. În contextul pozițiilor cu neconcordanță de scadență, se aplică metoda pentru expunerile față de societăți prevăzută la articolul 162 alineatul (5).
Instituțiile pot recunoaște protecția nefinanțată a creditului obținută pentru o expunere din titluri de capital în conformitate cu metodele prevăzute în capitolul 4.
La nivelul fiecărei expuneri, suma dintre cuantumul pierderilor așteptate înmulțit cu 12,5 și cuantumul ponderat la risc al expunerii nu trebuie să depășească valoarea expunerii înmulțită cu 12,5.
Instituțiile pot recunoaște protecția nefinanțată a creditului obținută pentru o expunere din titluri de capital în conformitate cu metodele prevăzute în capitolul 4. Procedura se aplică sub rezerva unui nivel al LGD de 90 % pentru expunerea față de furnizorul de protecție. Pentru expunerile sub formă de investiții de tip private equity în cazul portofoliilor suficient de diversificate se poate folosi o valoare a LGD de 65 %. În acest sens, M este de cinci ani.
În cazul abordării bazate pe modele interne, cuantumul ponderat la risc al expunerii este pierderea potențială aferentă expunerilor din titluri de capital ale instituției, calculată cu ajutorul modelelor interne valoare-la-risc (value-at-risk), la un interval de încredere unilateral de 99 de centile pentru diferența dintre, pe de o parte, randamentele trimestriale și, pe de altă parte, o rată adecvată fără risc calculată pe o perioadă de eșantionare de lungă durată, înmulțită cu 12,5. Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor, la nivelul portofoliului de titluri de capital nu trebuie să fie mai mici decât totalul sumelor dintre următoarele elemente:
cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor cerute în cazul metodei PD/LGD; și
cuantumurile corespunzătoare ale pierderilor așteptate înmulțite cu 12,5.
Cuantumurile menționate la literele (a) și (b) se calculează pe baza valorilor PD prevăzute la articolul 165 alineatul (1) și a valorilor LGD corespunzătoare prevăzute la articolul 165 alineatul (2).
Instituțiile pot recunoaște protecția nefinanțată a creditului obținută pentru o poziție pe titluri de capital.
Articolul 156
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru alte active decât creanțele de tip credit
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru alte active, altele decât creanțele de tip credit se calculează după următoarea formulă:
Cuantumul ponderat la risc al expunerii = 100 % · valoarea expunerii,
exceptând următoarele:
numerarul aflat în casă și elementele echivalente de numerar, precum și lingourile de aur păstrate în case de valori proprii sau depozitate în custodie, în limita sumelor garantate cu pasive sub formă de lingouri de aur, cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 %;
situațiile în care expunerea este o valoare reziduală a unor active care fac obiectul unui contract de leasing, când cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor se calculează după cum urmează:
unde t reprezintă numărul cel mai mare dintre 1 și cel mai apropiat număr întreg de ani aferenți duratei rămase a contractul de leasing.
Subsecțiunea 3
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor pentru riscul de diminuare a valorii creanței aferent creanțelor achiziționate
Articolul 157
Cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru riscul de diminuare a valorii creanței aferent creanțelor achiziționate
Secțiunea 3
Cuantumurile pierderilor așteptate
Articolul 158
Tratamentul pe tip de expunere
Pierderea așteptată (EL) și cuantumurile pierderilor așteptate pentru expunerile față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale, precum și pentru expunerile de tip retail se calculează conform următoarelor formule:
Pierderea așteptată (EL) = PD * LGD
Cuantumul pierderii așteptate |
= |
EL [multiplicat cu] valoarea expunerii. |
Pentru expunerile aflate în stare de nerambursare (PD = 100 %), în cazul în care instituțiile utilizează propriile estimări ale pierderilor în caz de nerambursare, pierderea așteptată este ELBE, respectiv cea mai bună estimare a instituției cu privire la pierderea așteptată pentru expunerea aflată în stare de nerambursare, în conformitate cu articolul 181 alineatul (1) litera (h).
Pentru expunerile tratate în conformitate cu articolul 153 alineatul (3), pierderea așteptată este 0 %.
Pentru expunerile provenind din finanțări specializate, în cazul în care instituțiile utilizează metodele prevăzute la articolul 153 alineatul (5) pentru atribuirea ponderilor de risc, valorile pierderilor așteptate se atribuie în conformitate cu tabelul 2.
Tabelul 2
Scadență reziduală |
Categoria 1 |
Categoria 2 |
Categoria 3 |
Categoria 4 |
Categoria 5 |
Mai puțin de 2,5 ani |
0 % |
0,4 % |
2,8 % |
8 % |
50 % |
2,5 ani sau mai mult |
0,4 % |
0,8 % |
2,8 % |
8 % |
50 % |
Cuantumul pierderilor așteptate pentru expunerile provenind din titluri de capital, în cazul în care cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor sunt calculate după metoda simplă de ponderare la risc, se calculează conform următoarei formule:
Cuantumul pierderii așteptate = EL · valoarea expunerii
Valorile EL sunt următoarele:
Pierderea așteptată (EL) = 0,8 % pentru expunerile provenind din investiții de tip private equity din cadrul portofoliilor suficient de diversificate
Pierderea așteptată (EL) = 0,8 % pentru expunerile provenind din titluri de capital tranzacționate la bursă
Pierderea așteptată (EL) = 2,4 % pentru toate celelalte expuneri provenind din titluri de capital.
Pierderile așteptate și cuantumul pierderilor așteptate pentru expunerile provenind din titluri de capital, în cazul în care cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor sunt calculate după metoda bazată pe probabilitatea de nerambursare/pierderea în caz de nerambursare (PD/LGD), se calculează conform următoarelor formule:
Pierderea așteptată (EL) = PD · LGD
Cuantumul pierderii așteptate = EL · valoarea expunerii
Cuantumul pierderilor așteptate pentru riscul de diminuare a valorii creanței aferente creanțelor achiziționate se calculează conform următoarei formule:
Pierderea așteptată (EL) = PD · LGD
Cuantumul pierderii așteptate = EL · valoarea expunerii
Articolul 159
Tratamentul cuantumurilor pierderilor așteptate
Instituțiile deduc cuantumurile pierderilor așteptate calculate în conformitate cu articolul 158 alineatele (5), (6) și (10) din ajustările generale și specifice pentru riscul de credit în conformitate cu articolul 110, din ajustările de valoare suplimentare în conformitate cu articolele 34 și 105, precum și din alte reduceri de fonduri proprii aferente expunerilor respective, cu excepția deducerilor efectuate în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (m). Disconturile aferente expunerilor bilanțiere achiziționate atunci când acestea se află în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 166 alineatul (1) se tratează în același fel ca ajustările specifice pentru riscul de credit. Ajustările specifice pentru riscul de credit aferente expunerilor aflate în stare de nerambursare nu se utilizează pentru a acoperi cuantumurile pierderilor așteptate în cazul altor expuneri. Cuantumurile pierderilor așteptate pentru expunerile securitizate și ajustările generale și specifice pentru riscul de credit aferente expunerilor respective nu se includ în calculul respectiv.
Secțiunea 4
Probabilitatea de nerambursare (PD), pierderile în caz de nerambursare (LGD) și scadența
Subsecțiunea 1
Expunerile față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale
Articolul 160
Probabilitatea de nerambursare (PD)
În cazul expunerilor provenind din creanțe asupra societăților, achiziționate de către instituție, pentru care aceasta nu poate estima probabilitățile de nerambursare sau pentru care estimările instituției cu privire la probabilitatea de nerambursare nu îndeplinesc cerințele stabilite în secțiunea 6, probabilitățile de nerambursare se determină conform următoarelor metode:
pentru drepturile cu rang prioritar în ceea ce privește creanțele asupra societăților, achiziționate de către instituție, probabilitatea de nerambursare este estimarea instituției cu privire la pierderea așteptată împărțită la pierderea în caz de nerambursare pentru creanțele respective;
pentru drepturile subordonate în ceea ce privește creanțele asupra societăților, achiziționate de către instituție, probabilitatea de nerambursare este estimarea instituției cu privire la pierderea așteptată;
o instituție care a primit, în temeiul articolului 143, aprobarea autorității competente de a utiliza propriile estimări ale pierderii în caz de nerambursare pentru expunerile față de societăți și care poate descompune estimările sale cu privire la pierderea așteptată pentru creanțele asupra societăților, achiziționate de către aceasta, în probabilități de nerambursare și pierderi în caz de nerambursare, într-un mod pe care autoritatea competentă îl consideră fiabil, poate utiliza estimarea probabilității de nerambursare care rezultă din această descompunere.
În calculul probabilității de nerambursare, instituțiile pot recunoaște protecția nefinanțată a creditului în conformitate cu dispozițiile de la capitolul 4. Pentru riscul de diminuare a valorii creanței, pe lângă furnizorii de protecție menționați la articolul 201 alineatul (1) litera (g), vânzătorul creanțelor achiziționate este eligibil dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
entitatea corporativă dispune de o evaluare a creditului efectuată de o ECAI, pe care ABE a asociat-o cu nivelul 3 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de societăți, prevăzute la capitolul 2;
entitatea corporativă, în cazul instituțiilor care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și cuantumurile pierderilor așteptate conform abordării IRB, nu dispune de o evaluare a creditului efectuată de o ECAI recunoscută și este evaluată intern ca având o probabilitate de nerambursare echivalentă cu cea corespunzătoare evaluărilor creditului efectuate de ECAI și asociate de ABE cu nivelul 3 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de societăți, prevăzute la capitolul 2.
O instituție care a primit, în temeiul articolului 143, aprobarea autorității competente de a utiliza propriile estimări ale pierderii în caz de nerambursare pentru riscul de diminuare a valorii creanțelor asupra societăților, achiziționate de către instituție, poate recunoaște protecția nefinanțată a creditului ajustând probabilitățile de nerambursare cu respectarea dispozițiilor de la articolul 161 alineatul (3).
Articolul 161
Pierderea în caz de nerambursare (LGD)
Instituțiile trebuie să utilizeze următoarele valori ale pierderilor în caz de nerambursare:
expuneri cu rang prioritar care nu beneficiază de garanții reale eligibile: 45 %;
expuneri subordonate care nu beneficiază de garanții reale eligibile: 75 %;
în calculul pierderii în caz de nerambursare, instituțiile pot recunoaște protecția finanțată sau nefinanțată a creditului în conformitate cu capitolul 4;
obligațiunilor garantate eligibile pentru tratamentul stabilit la articolul 129 alineatele (4) și (5) li se poate atribui o valoare a pierderii în caz de nerambursare de 11,25 %;
pentru expunerile aferente creanțelor cu rang prioritar asupra societăților, achiziționate de către instituție, în cazul în care aceasta nu poate estima probabilitățile de nerambursare sau în care estimările instituției cu privire la probabilitatea de nerambursare nu îndeplinesc cerințele stabilite în secțiunea 6: 45 %;
pentru expunerile aferente creanțelor subordonate asupra societăților, achiziționate de către instituție, în cazul în care aceasta nu poate estima probabilitățile de nerambursare sau în care estimările instituției cu privire la probabilitatea de nerambursare nu îndeplinesc cerințele stabilite în secțiunea 6: 100 %;
pentru riscul de diminuare a valorii creanțelor asupra societăților, achiziționate de către instituție: 75 %.
Articolul 162
Scadența
În mod alternativ, ca parte a aprobării menționate la articolul 143, autoritățile competente decid dacă instituția trebuie să utilizeze scadența (M) pentru fiecare expunere, astfel cum se prevede la alineatul (2).
Instituțiile care au primit, în temeiul articolului 143, aprobarea autorității competente de a utiliza propriile estimări ale pierderii în caz de nerambursare și ale factorilor de conversie pentru expunerile față de societăți, instituții sau administrații centrale și bănci centrale calculează scadența pentru fiecare expunere, astfel cum se prevede la literele (a)-(e) de la prezentul alineat și respectând dispozițiile de la alineatele (3)-(5) de la prezentul articol. Scadența nu depășește cinci ani, cu excepția cazurilor specificate la articolul 384 alineatul (1), în care se utilizează scadența astfel cum este precizată la acel alineat:
pentru un instrument care face obiectul unei eșalonări a fluxurilor de numerar, scadența (M) se calculează conform următoarei formule:
unde CFt reprezintă fluxurile de numerar (principal, dobânzi și comisioane) pe care debitorul trebuie să le plătească conform contractului în perioada t;
pentru instrumentele financiare derivate care fac obiectul unui acord-cadru de compensare, scadența este media ponderată a scadențelor rămase ale expunerilor și trebuie să fie de cel puțin 1 an. Pentru ponderarea scadențelor, se utilizează cuantumul noțional al fiecărei expuneri;
pentru expunerile provenind din instrumente financiare derivate enumerate în anexa II, acoperite integral sau aproape integral cu garanții reale, și pentru expunerile provenind din tranzacții de creditare în marjă acoperite integral sau aproape integral cu garanții reale, care fac obiectul unui acord-cadru de compensare, scadența este media ponderată a scadențelor rămase ale tranzacțiilor și trebuie să fie de cel puțin 10 zile;
pentru tranzacțiile de răscumpărare sau pentru operațiunile de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut, care fac obiectul unui acord-cadru de compensare, scadența este media ponderată a scadențelor rămase ale tranzacțiilor și trebuie să fie de cel puțin 5 zile. Pentru ponderarea scadențelor, se utilizează cuantumul noțional al fiecărei tranzacții;
pentru o instituție care a primit, în temeiul articolului 143, aprobarea autorității competente de a utiliza propriile estimări ale probabilității de nerambursare pentru creanțele achiziționate asupra societăților, în cazul sumelor trase, scadența este egală cu scadența medie ponderată a expunerilor provenind din creanțele achiziționate și trebuie să fie de cel puțin 90 de zile. Aceeași valoare a scadenței se aplică și sumelor neutilizate din cadrul unei facilități de cumpărare ferme, cu condiția ca facilitatea de cumpărare să prevadă angajamente efective, situații în care se declanșează rambursarea anticipată sau alte elemente care să protejeze instituția cumpărătoare împotriva unei deteriorări viitoare semnificative a calității creanțelor pe care este obligată să le cumpere până la scadența facilității. În lipsa unor astfel de protecții efective, pentru sumele neutilizate, scadența se calculează ca suma dintre cea mai îndelungată scadență a unei creanțe potențiale conform contractului de cumpărare și scadența reziduală a facilității de cumpărare și trebuie să fie de cel puțin 90 de zile;
pentru orice alte instrumente decât cele menționate în prezentul alineat, sau în cazul în care o instituție nu este în măsură să calculeze scadența astfel cum se prevede la litera (a), scadența este scadența reziduală maximă (în ani) pe care o poate avea la dispoziție debitorul pentru a-și îndeplini integral obligațiile contractuale și trebuie să fie de cel puțin 1 an;
în cazul instituțiilor care determină valorile expunerilor utilizând metoda modelelor interne prevăzută în capitolul 6 secțiunea 6, pentru expunerile cărora li se aplică metoda respectivă și care sunt incluse într-un set de compensare în care scadența celui mai îndelungat contract este mai mare de un an, scadența se calculează conform următoarei formule:
în care:
|
= |
o variabilă de tip „dummy” a cărei valoare pentru perioada viitoare tk este egală cu 0, dacă tk > 1 an, și cu 1, dacă tk≤ 1 |
|
= |
expunerea așteptată pentru perioada viitoare tk; |
|
= |
expunerea așteptată efectivă pentru perioada viitoare tk; |
|
= |
factorul de actualizare fără risc pentru perioada de timp viitoare tk; |
o instituție care folosește un model intern pentru a calcula o ajustare unilaterală a evaluării creditului (CVA) poate utiliza ca valoare a scadenței, cu aprobarea autorităților competente, durata efectivă a creditului estimată prin modelul intern.
Sub rezerva dispozițiilor de la alineatul (2), pentru seturile de compensare în care toate contractele au o scadență inițială mai mică de 1 an, se aplică formula de la litera (a);
în cazul instituțiilor care determină valorile expunerilor utilizând metoda modelelor interne prevăzută în capitolul 6 secțiunea 6 și care au aprobarea de a utiliza un model intern pentru riscul specific asociat pozițiilor din titluri de datorie tranzacționate, în conformitate cu partea a treia titlul IV capitolul 5, scadența se stabilește la 1 în formula prevăzută la articolul 153 alineatul (1), cu condiția ca instituția să poată demonstra autorităților competente că modelul său intern pentru riscul specific asociat pozițiilor din titluri de datorie tranzacționate prevăzut la articolul 383 cuprinde efectele migrației ratingurilor;
în sensul articolului 153 alineatul (3), scadența este durata efectivă a protecției creditului, dar nu poate fi mai mică de 1 an.
Dacă documentația prevede ajustări zilnice ale marjei și reevaluări zilnice și include clauze care permit lichidarea sau compensarea rapidă a garanțiilor reale în caz de nerambursare sau de imposibilitate de refacere a marjei, scadența este de cel puțin o zi pentru:
instrumentele financiare derivate enumerate în anexa II, acoperite integral sau aproape integral cu garanții reale;
tranzacțiile de creditare în marjă acoperite integral sau aproape integral cu garanții reale;
tranzacțiile de răscumpărare, operațiunile de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut.
În plus, pentru expuneri pe termen scurt eligibile care nu fac parte din finanțarea curentă a debitorului de către instituție, scadența este de cel puțin o zi. Expunerile pe termen scurt eligibile includ următoarele:
expuneri față de instituții sau firme de investiții provenind din decontarea obligațiilor în monedă străină;
operațiuni de finanțare a comerțului pe termen scurt cu autolichidare cu privire la schimbul de bunuri sau servicii cu scadență reziduală de până la un an potrivit articolului 4 alineatul (1) punctul 80;
expuneri provenind din decontarea achiziționărilor și vânzărilor de titluri în cadrul perioadei de livrare obișnuite de două zile lucrătoare;
expuneri provenind din decontarea plăților în numerar prin transfer electronic și din decontarea operațiunilor de plată electronică și a serviciilor preplătite, inclusiv din descoperitul de cont rezultat din tranzacții nereușite, care nu depășesc un număr de zile lucrătoare redus, fix și convenit.
Subsecțiunea 2
Expunerile de tip retail
Articolul 163
Probabilitatea de nerambursare (PD)
Articolul 164
Pierderea în caz de nerambursare (LGD)
Pierderea în caz de nerambursare medie ponderată pentru toate expunerile de tip retail garantate cu bunuri imobile comerciale și care nu beneficiază de garanții din partea administrațiilor centrale nu este mai mică de 15 %.
În cazul în care autoritatea desemnată de statul membru pentru punerea în aplicare a prezentului articol este autoritatea competentă, ea se asigură că organismele și autoritățile naționale relevante care au un mandat macroprudențial sunt informate în mod corespunzător cu privire la intenția autorității competente de a utiliza dispozițiile prezentului articol și sunt implicate în mod adecvat în evaluarea preocupărilor legate de stabilitatea financiară din statul său membru, în conformitate cu alineatul (6).
În cazul în care autoritatea desemnată de statul membru pentru punerea în aplicare a prezentului articol este diferită de autoritatea competentă, statul membru adoptă dispozițiile necesare pentru a asigura în mod adecvat coordonarea și schimbul de informații între autoritatea competentă și autoritatea desemnată în vederea punerii în aplicare corespunzătoare a prezentului articol. În special, se impune autorităților să coopereze îndeaproape și să partajeze toate informațiile care pot fi necesare pentru exercitarea adecvată a obligațiilor impuse autorității desemnate în temeiul prezentului articol. Această cooperare are drept scop evitarea oricărei forme de acțiune redundantă sau inconsecventă între autoritatea competentă și autoritatea desemnată, precum și asigurarea faptului că interacțiunea cu alte măsuri, în special cu măsurile luate în temeiul articolului 458 din prezentul regulament și al articolului 133 din Directiva 2013/36/UE, este luată în considerare în mod corespunzător.
În cazul în care, pe baza evaluării menționate la primul paragraf de la prezentul alineat, autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (5) concluzionează că valorile minime ale pierderilor în caz de nerambursare menționate la alineatul (4) nu sunt adecvate, precum și în cazul în care consideră că valorile necorespunzătoare ale pierderilor în caz de nerambursare ar putea avea efecte negative asupra stabilității financiare actuale sau viitoare în statul său membru, aceasta poate stabili valori minime mai mari ale pierderilor în caz de nerambursare pentru expunerile respective situate în una sau mai multe părți ale teritoriului statului membru al autorității relevante. Aceste valori minime mai mari pot fi aplicate, de asemenea, la nivelul unuia sau mai multor segmente imobiliare ale expunerilor respective.
Autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (5) înștiințează ABE și CERS înainte de a lua decizia menționată la prezentul alineat. În termen de o lună de la primirea notificării respective, ABE și CERS prezintă avizul lor statului membru în cauză. ABE și CERS publică aceste valori ale pierderilor în caz de nerambursare.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CERS poate formula, prin intermediul unor recomandări în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 și în strânsă cooperare cu ABE, orientări pentru autoritățile desemnate în conformitate cu alineatul (5) de la prezentul articol, cu privire la următoarele:
factorii care ar putea „avea efecte negative asupra stabilității financiare actuale sau viitoare”, menționați la alineatul (6); și
valorile indicative de referință de care autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (5) trebuie să țină seama atunci când stabilește valorile minime mai mari ale pierderilor în caz de nerambursare.
Subsecțiunea 3
Expuneri provenind din titluri de capital care fac obiectul metodei bazate pe probabilitatea de nerambursare/pierderea în caz de nerambursare
Articolul 165
Expuneri provenind din titluri de capital care fac obiectul metodei bazate pe probabilitatea de nerambursare/pierderea în caz de nerambursare
Se aplică următoarele valori minime ale probabilității de nerambursare:
0,09 % pentru expuneri din titluri de capital tranzacționate la bursă, în cazul în care investiția se înscrie în cadrul unei relații pe termen lung cu clientul;
0,09 % pentru expuneri din titluri de capital netranzacționate la bursă, în cazul în care randamentul investiției se bazează pe fluxuri de numerar regulate și periodice, care nu provin din câștiguri de capital;
0,40 % pentru expuneri din titluri de capital tranzacționate la bursă, inclusiv pentru alte poziții scurte prevăzute la articolul 155 alineatul (2);
1,25 % pentru toate celelalte expuneri din titluri de capital, inclusiv pentru alte poziții scurte prevăzute la articolul 155 alineatul (2).
Secțiunea 5
Valoarea expunerii
Articolul 166
Expuneri față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale și expuneri de tip retail
Această regulă se aplică și activelor achiziționate la un preț diferit de suma datorată.
Pentru activele achiziționate, diferența dintre suma datorată și valoarea contabilă rezultată după aplicarea ajustărilor specifice pentru riscul de credit, care a fost înregistrată în bilanțul instituțiilor la achiziționarea activului, este denumită discount dacă suma datorată este mai mare, respectiv, primă dacă suma datorată este mai mică.
Valoarea expunerii pentru următoarele elemente se calculează înmulțind suma angajată ferm dar neutilizată, cu un factor de conversie. Instituțiile utilizează următorii factori de conversie, în conformitate cu articolul 151 alineatul (8), pentru expuneri față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale:
în cazul liniilor de credit care sunt revocabile necondiționat, în orice moment și fără aviz prealabil, de către instituție sau care prevăd efectiv revocarea automată ca urmare a deteriorării bonității financiare a debitorului, se aplică un factor de conversie de 0 %. Pentru a putea aplica un factor de conversie de 0 %, instituțiile trebuie să monitorizeze activ situația financiară a debitorului, iar sistemele de control intern ale acestora trebuie să permită detectarea imediată a oricărei deteriorări a calității creditului debitorului. Liniile de credit neutilizate pot fi considerate ca fiind revocabile necondiționat dacă termenii contractuali permit instituției revocarea acestora în măsura maximă permisă de legislația privind protecția consumatorului și de legislația conexă;
în cazul scrisorilor de credit pe termen scurt provenind din circulația bunurilor, se aplică un factor de conversie de 20 %, atât pentru instituția emitentă, cât și pentru cea care face confirmarea;
în cazul angajamentelor de cumpărare neutilizate pentru creanțe achiziționate reînnoibile, care sunt revocabile necondiționat, sau care prevăd efectiv revocarea automată, în orice moment și fără aviz prealabil, de către instituție, se aplică un factor de conversie de 0 %. Pentru a putea aplica un factor de conversie de 0 %, instituțiile trebuie să monitorizeze activ situația financiară a debitorului, iar sistemele de control intern ale acestora trebuie să permită detectarea imediată a oricărei deteriorări a calității creditului debitorului.
în cazul altor linii de credit, al facilităților de emisiune de efecte (Note Issuance Facilities — NIF) și al facilităților reînnoibile de subscriere fermă (Revolving Underwriting Facilities — RUF), se aplică un factor de conversie de 75 %.
Instituțiile care îndeplinesc cerințele pentru utilizarea propriilor estimări ale factorilor de conversie, specificate în secțiunea 6, pot utiliza propriile estimări ale factorilor de conversie pentru diferitele tipuri de produse menționate la literele (a)-(d), cu aprobarea autorităților competente.
Pentru toate elementele extrabilanțiere, altele decât cele menționate la alineatele (1)-(8), valoarea expunerii este egală cu următoarele procente din valoarea acestora:
100 % dacă este un element cu risc maxim;
50 % dacă este un element cu risc mediu;
20 % dacă este un element cu risc moderat;
0 % dacă este un element cu risc scăzut.
În sensul prezentului alineat, elementele extrabilanțiere sunt încadrate în categoriile de risc indicate în anexa I.
Articolul 167
Expuneri provenind din titluri de capital
Articolul 168
Active, altele decât cele de tip credit
Valoarea expunerii pentru active, altele decât obligațiile din credit, este valoarea contabilă rezultată după aplicarea ajustărilor specifice pentru riscul de credit.
Secțiunea 6
Cerințe pentru utilizarea abordării IRB
Subsecțiunea 1
Sisteme de rating
Articolul 169
Principii generale
Articolul 170
Structura sistemelor de rating
Structura sistemelor de rating pentru expunerile față de societăți, instituții și administrații centrale și bănci centrale respectă următoarele cerințe:
un sistem de rating trebuie să ia în considerare caracteristicile de risc ale debitorului și ale tranzacției;
un sistem de rating trebuie să includă o scală de rating a debitorilor care să reflecte exclusiv cuantificarea riscului de nerambursare asociat debitorilor. Scala de rating a debitorilor trebuie să aibă minimum 7 clase pentru debitorii care nu se află în stare de nerambursare și o clasă pentru debitorii care se află în stare de nerambursare;
instituția trebuie să formalizeze relația dintre clasele de rating ale debitorilor din punctul de vedere al nivelului riscului de nerambursare pe care îl implică fiecare clasă de rating și al criteriilor utilizate pentru a distinge nivelul respectiv al riscului de nerambursare;
instituțiile care dețin portofolii concentrate pe un anumit segment de piață și într-un anumit interval al riscului de nerambursare trebuie să dispună de un număr suficient de clase de rating în cadrul intervalului respectiv pentru a evita concentrarea excesivă a debitorilor într-o anumită clasă de rating. Concentrările semnificative dintr-o singură clasă de rating trebuie justificate prin dovezi empirice convingătoare din care să rezulte că respectiva clasă de rating a debitorilor acoperă un interval rezonabil de îngust al PD și că riscul de nerambursare aferent tuturor debitorilor din această clasă de rating se încadrează în intervalul respectiv;
pentru a i se permite de către autoritatea competentă să folosească propriile estimări ale pierderilor în caz de nerambursare în vederea determinării cerințelor de fonduri proprii, un sistem de rating trebuie să includă o scală de rating a tranzacțiilor distinctă, care să reflecte exclusiv caracteristicile asociate pierderii în caz de nerambursare ale tranzacțiilor. Definiția clasei de rating a tranzacțiilor trebuie să includă atât descrierea modului de încadrare a expunerilor în clasa respectivă, cât și a criteriilor utilizate pentru a distinge nivelul de risc aferent fiecărei clase de rating;
concentrările semnificative dintr-o singură clasă de rating a tranzacțiilor trebuie justificate prin dovezi empirice convingătoare din care să rezulte că respectiva clasă de rating a tranzacțiilor acoperă un interval rezonabil de îngust al pierderilor în caz de nerambursare și că riscul aferent tuturor expunerilor din această clasă de rating se încadrează în intervalul respectiv.
Structura sistemelor de rating pentru expunerile de tip retail respectă următoarele cerințe:
sistemele de rating trebuie să reflecte riscul, atât cel asociat debitorului, cât și cel asociat tranzacției, și să includă toate caracteristicile relevante ale debitorilor și ale tranzacțiilor.
nivelul de diferențiere a riscului trebuie să asigure faptul că numărul de expuneri încadrate într-o clasă de rating dată sau într-o grupă de risc dată este suficient de mare pentru a permite cuantificarea și validarea adecvată a caracteristicilor pierderilor la nivelul clasei de rating sau al grupei de risc. Distribuția expunerilor și a debitorilor în clase de rating sau grupe de risc se efectuează astfel încât să se evite concentrările excesive.
procesul de încadrare a expunerilor în clase de rating sau grupe de risc trebuie să permită diferențierea adecvată a riscului, gruparea expunerilor suficient de omogene și estimarea precisă și coerentă a caracteristicilor pierderilor la nivel de clasă de rating sau grupă de risc. În cazul creanțelor achiziționate, gruparea trebuie să reflecte practicile de subscriere ale vânzătorului și eterogenitatea clienților săi;
La încadrarea expunerilor în clase de risc sau grupe de risc, instituțiile trebuie să ia în considerare următorii factori de risc:
caracteristicile de risc ale debitorului;
caracteristicile de risc ale tranzacției, inclusiv tipul de produs sau de garanție reală, sau ambele. Instituțiile acordă în mod explicit atenție cazurilor în care mai multe expuneri beneficiază de aceeași garanție reală;
incidentele de neplată, cu excepția cazului în care o instituție demonstrează autorității competente într-un mod pe care aceasta îl consideră satisfăcător că incidentele de neplată nu constituie un factor de risc semnificativ pentru expunere.
Articolul 171
Încadrarea în clase de rating sau grupe de risc
O instituție trebuie să utilizeze definiții, procese și criterii specifice pentru a încadra expunerile în clase de rating sau grupe de risc în cadrul unui sistem de rating, care să respecte următoarele cerințe:
definițiile și criteriile corespunzătoare claselor de rating sau grupelor de risc trebuie să fie suficient de detaliate pentru a permite persoanelor responsabile cu acordarea ratingurilor să încadreze în mod consecvent debitorii sau tranzacțiile care prezintă un risc similar în aceeași clasă de rating sau grupă de risc. Această consecvență trebuie menținută indiferent de linia de activitate, de departament sau de localizarea geografică;
documentația aferentă procesului de rating trebuie să permită terților să înțeleagă și să reproducă încadrarea expunerilor în clase de rating sau grupe de risc, precum și să evalueze adecvarea încadrării într-o anumită clasă de rating sau grupă de risc;
de asemenea, criteriile trebuie să respecte normele interne de creditare ale instituției și politicile sale privind tratamentul aplicat debitorilor și tranzacțiilor în dificultate.
Articolul 172
Încadrarea expunerilor
În ceea ce privește expunerile față de societăți, instituții, administrații centrale și bănci centrale și în ceea ce privește expunerile din titluri de capital în cazul cărora o instituție folosește metoda PD/LGD prevăzută la articolul 155 alineatul (3), încadrarea acestora se efectuează în conformitate cu următoarele criterii:
fiecare debitor trebuie încadrat într-o clasă de rating a debitorilor, ca parte a procesului de aprobare a creditelor;
în cazul expunerilor pentru care o instituție a primit, în temeiul articolului 143, aprobarea autorității competente de a utiliza propriile estimări ale pierderilor în caz de nerambursare și ale factorilor de conversie, fiecare expunere este încadrată, de asemenea, într-o clasă de rating al tranzacției, ca parte a procesului de aprobare a creditelor;
instituțiile care utilizează metodele prevăzute la articolul 153 alineatul (5) pentru atribuirea ponderilor de risc în cazul expunerilor provenind din finanțări specializate, încadrează fiecare dintre aceste expuneri într-o clasă de rating, în conformitate cu articolul 170 alineatul (2);
fiecare entitate juridică distinctă față de care instituția înregistrează expuneri trebuie evaluată separat. O instituție trebuie să dispună de politici adecvate privind tratamentul clienților care sunt debitori individuali și al grupurilor de clienți aflați în legătură;
expunerile distincte față de același debitor trebuie încadrate în aceeași clasă de rating al debitorului, indiferent de diferențele existente în natura fiecărei tranzacții specifice. Cu toate acestea, expunerile distincte pot conduce la încadrarea aceluiași debitor în mai multe clase de rating, în următoarele cazuri:
există un risc de transfer aferent unei țări, după cum expunerile sunt denominate în moneda locală sau într-o monedă străină;
tratamentul garanțiilor asociate unei expuneri poate consta în ajustarea unui rating atribuit debitorului;
legislația privind protecția consumatorilor sau secretul bancar, sau orice alte reglementări interzic schimbul de informații cu privire la clienți.
Articolul 173
Integritatea procesului de încadrare
În ceea ce privește expunerile față de societăți, instituții și administrații centrale și bănci centrale și în ceea ce privește expunerile din titluri de capital în cazul cărora o instituție folosește metoda PD/LGD prevăzută la articolul 155 alineatul (3), procesul de încadrare trebuie să îndeplinească următoarele cerințe de integritate:
Încadrările și revizuirile periodice ale acestora se efectuează sau se aprobă de către o parte independentă, care nu obține în mod direct beneficii în urma deciziei de acordare a creditului.
Instituțiile reexaminează încadrările cel puțin anual și ajustează încadrarea în cazul în care rezultatul reexaminării nu justifică continuarea încadrării actuale. Debitorii care prezintă un risc ridicat și expunerile cu probleme trebuie să facă obiectul unor revizuiri mai frecvente. Dacă noi informații semnificative privind un debitor sau o expunere devin disponibile, instituțiile efectuează o nouă încadrare.
O instituție trebuie să dispună de un proces eficient de obținere și actualizare a informațiilor relevante referitoare la caracteristicile debitorilor care afectează probabilitățile de nerambursare și la caracteristicile tranzacțiilor care afectează pierderile în caz de nerambursare sau factorii de conversie.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 174
Utilizarea modelelor
Dacă o instituție utilizează modele statistice și alte metode automate pentru a încadra expunerile în clase de rating sau grupe de risc de debitori sau de tranzacții, următoarele cerințe trebuie să fie îndeplinite:
modelul trebuie să aibă o bună putere de previzionare, iar utilizarea sa nu trebuie să denatureze cerințele de capital. Variabilele de intrare trebuie să constituie o bază rezonabilă și eficientă pentru previziunile rezultate. Modelul nu trebuie să producă abateri semnificative ale rezultatelor;
instituția trebuie să dispună de un proces de verificare a datelor de intrare ale modelului, care să includă o evaluare a acurateței, exhaustivității și adecvării acestor date;
datele utilizate pentru a crea modelul trebuie să fie reprezentative pentru populația de debitori sau de expuneri curente a instituției;
instituția trebuie să dispună de un ciclu periodic de validare a modelului, care să includă monitorizarea performanței și a stabilității, revizuirea specificațiilor și compararea datelor de ieșire cu rezultatele efective;
instituția trebuie să utilizeze raționamentul profesional și supravegherea umană în completarea modelului statistic, pentru a revizui încadrările efectuate pe baza modelului și a se asigura că modelul este utilizat în mod adecvat. Procedurile de revizuire trebuie să urmărească identificarea și limitarea erorilor asociate unor deficiențe ale modelului. Raționamentele profesionale trebuie să țină seama de toate informațiile relevante pe care modelul nu le ia în considerare. Instituția trebuie să formalizeze modul în care trebuie îmbinate raționamentul profesional și rezultatele modelului.
Articolul 175
Documentația sistemelor de rating
În cazul în care utilizează modele statistice în procesul de rating, instituția formalizează metodologiile aferente acestora. Documentația trebuie:
să descrie detaliat teoria, ipotezele și baza matematică și empirică utilizate pentru a atribui estimări claselor de rating, debitorilor individuali, expunerilor sau grupelor de risc, precum și sursa sau sursele de date utilizate pentru a estima modelul;
să stabilească un proces statistic riguros de validare a modelului, care să includă teste de performanță „în afara orizontului de timp” (out-of-time) și „în afara eșantionului” (out-of-sample);
să precizeze orice circumstanțe în care modelul nu funcționează eficient.
Articolul 176
Păstrarea datelor
În cazul expunerilor față de societăți, instituții si administrații centrale și bănci centrale și în cazul expunerilor din titluri de capital pentru care o instituție folosește metoda PD/LGD prevăzută la articolul 155 alineatul (3), instituțiile colectează și păstrează:
istoricul complet al ratingurilor acordate debitorilor și garanților recunoscuți;
datele la care s-au acordat ratingurile;
metodologia și datele principale utilizate pentru determinarea ratingurilor;
identitatea persoanei responsabile cu acordarea ratingurilor;
identitatea debitorilor aflați în stare de nerambursare și expunerile aflate în stare de nerambursare;
data și circumstanțele apariției stărilor de nerambursare;
datele privind probabilitățile de nerambursare și ratele de nerambursare efective asociate claselor de rating și datele privind migrația ratingurilor.
Instituțiile care utilizează propriile estimări ale pierderilor în caz de nerambursare și ale factorilor de conversie colectează și păstrează:
istoricul complet al datelor privind ratingurile acordate tranzacțiilor și estimarea pierderii în caz de nerambursare și a factorului de conversie, asociate fiecărei scale de rating;
datele la care s-au acordat ratingurile și s-au efectuat estimările;
metodologia și datele principale utilizate pentru determinarea ratingurilor acordate tranzacțiilor și pentru obținerea estimării pierderii în caz de nerambursare și a factorului de conversie;
identitatea persoanei care a acordat ratingul tranzacției și a persoanei care a furnizat estimarea pierderii în caz de nerambursare și a factorului de conversie;
datele privind pierderile în caz de nerambursare estimate și efective și factorii de conversie estimați și efectivi, asociați fiecărei expuneri aflate în stare de nerambursare;
datele privind pierderea în caz de nerambursare pentru o expunere, înainte și după evaluarea efectelor unei garanții sau ale unui instrumentului financiar derivat de credit, în cazul instituțiilor care țin seama, la calculul pierderii în caz de nerambursare, de efectele de diminuare a riscului de credit aferente garanțiilor sau instrumentelor financiare derivate de credit.
datele privind componentele pierderii pentru fiecare expunere aflată în stare de nerambursare.
În cazul expunerilor de tip retail, instituțiile colectează și păstrează:
datele utilizate în procesul de încadrare a expunerilor în clase de rating sau grupe de risc;
datele privind estimările probabilităților de nerambursare, ale pierderilor în caz de nerambursare și ale factorilor de conversie asociați claselor de rating sau grupelor de expuneri;
identitatea debitorilor aflați în stare de nerambursare și expunerile aflate în stare de nerambursare;
în cazul expunerilor aflate în stare de nerambursare, datele privind clasele de rating sau grupele de risc în care a fost încadrată expunerea în cursul anului anterior înregistrării stării de nerambursare, precum și pierderea efectivă în caz de nerambursare și factorul de conversie efectiv;
datele privind ratele pierderilor pentru expunerile eligibile de tip retail reînnoibile.
Articolul 177
Simulările de criză (stress tests) utilizate la evaluarea adecvării capitalului
Subsecțiunea 2
Cuantificarea riscului
Articolul 178
Debitorul aflat în stare de nerambursare
Se consideră că un debitor se află în stare de nerambursare atunci când are loc cel puțin una dintre următoarele situații:
instituția consideră că, în lipsa recurgerii la măsuri precum executarea garanței, este improbabil ca debitorul să-și achite în întregime obligațiile din credite față de instituție, de întreprinderea-mamă sau de oricare din filialele acesteia;
întârzierea la plată a debitorului a depășit 90 de zile pentru oricare din obligațiile semnificative din credite față de instituție, de întreprinderea-mamă sau de oricare din filialele acesteia. Autoritățile competente pot înlocui termenul de 90 de zile cu 180 de zile pentru expunerile garantate cu bunuri imobile locative sau cu bunuri imobile comerciale aparținând unor IMM-uri din clasa expunerilor de tip retail, precum și pentru expunerile față de entități din sectorul public. Termenul de 180 de zile nu se aplică în sensul articolului 36 alineatul (1) litera (m) sau al articolului 127.
În cazul expunerilor de tip retail, instituțiile pot aplica definiția stării de nerambursare prevăzută la literele (a) și (b) de la primul paragraf mai degrabă la nivelul facilităților de credit individuale decât referitor la obligațiile totale ale debitorului.
În sensul alineatului (1) litera (b) se aplică următoarele:
în cazul tragerilor pe descoperit de cont, întârzierea la plată începe să curgă de la data la care debitorul a depășit o limită autorizată, a fost anunțat că limita este inferioară soldului curent sau a tras credit fără autorizație, cuantumul acestuia fiind semnificativ;
în sensul literei (a), o limită autorizată înseamnă orice limită de credit pe care instituția o stabilește și o comunică debitorului;
în cazul cardurilor de credit, zilele restante la plată curg de la data scadenței plății minime;
importanța unei obligații din credite restante este evaluată în raport cu un prag stabilit de autoritățile competente. Acest prag reflectă un nivel de risc pe care autoritățile competente îl consideră rezonabil;
instituțiile trebuie să aibă politici formalizate în ceea ce privește numărarea zilelor restante, în special în ceea ce privește modificarea scadențelor tranzacțiilor și acordarea de prelungiri, modificări sau amânări, reînnoiri și compensarea conturilor existente. Aceste politici trebuie să fie aplicate consecvent în timp și trebuie să fie conforme cu gestionarea internă a riscurilor și cu procesele decizionale ale instituției.
În sensul alineatului (1) litera (a), elementele care trebuie considerate indicii ale improbabilității de plată includ următoarele:
instituția încetează să mai contabilizeze dobânda aferentă obligației din credite;
instituția recunoaște o ajustare specifică pentru riscul de credit, rezultată în urma perceperii unei deteriorări semnificative a calității creditului, ulterioară momentului în care instituția s-a expus la risc;
instituția vinde obligația din credite înregistrând o pierdere economică semnificativă;
instituția consimte să restructureze obligația din credite în regim de urgență, în cazul în care acest lucru poate conduce la reducerea obligației financiare, ca urmare a anulării sau a amânării la plată a unei părți semnificative a principalului, a dobânzii sau, dacă este cazul, a comisioanelor. În cazul expunerilor din titluri de capital evaluate conform metodei bazate pe probabilitatea de nerambursare/pierderea în caz de nerambursare, aceasta include restructurarea în regim de urgență a însuși titlului de capital.
instituția a introdus o cerere prin care solicită deschiderea procedurii de faliment împotriva debitorului sau aplicarea unei măsuri similare pentru o obligație din credite a debitorului față de instituție, de întreprinderea-mamă sau de oricare din filialele acesteia;
debitorul a solicitat deschiderea procedurii de faliment sau face obiectul acesteia sau al unei protecții similare, în cazul în care acest lucru ar conduce la evitarea sau amânarea plății unei obligații din credite față de instituție, de întreprinderea-mamă sau de oricare din filialele acesteia.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 179
Cerințe generale privind estimarea
La cuantificarea parametrilor de risc care trebuie asociați claselor de rating sau grupelor de risc, instituțiile aplică următoarele cerințe:
estimările proprii ale unei instituții cu privire la parametrii de risc: probabilitatea de nerambursare, pierderea în caz de nerambursare, factorul de conversie și pierderea așteptată trebuie să ia în considerare toate datele, informațiile și metodele relevante. Estimările se obțin utilizând experiența istorică și dovezile empirice și nu se bazează numai pe considerente derivate din raționamentul profesional. Estimările trebuie să fie plauzibile și intuitive și să se bazeze pe principalii factori care determină evoluția parametrilor de risc respectivi. Estimările unei instituții trebuie să fie cu atât mai prudente, cu cât aceasta dispune de mai puține date.
o instituție trebuie să fie în măsură să furnizeze un istoric, în funcție de factorii pe care îi consideră determinanți pentru evoluția parametrilor de risc, al experienței sale în materie de pierderi, exprimat prin frecvența stărilor de nerambursare, pierderea în caz de nerambursare, factorul de conversie sau pierdere, în cazul în care se utilizează estimări ale pierderii așteptate. Estimările instituției trebuie să fie reprezentative pentru experiența pe termen lung;
orice modificări ale practicilor de creditare sau ale procesului de recuperare a sumelor datorate, intervenite în perioadele de observare menționate la articolul 180 alineatul (1) litera (h) și alineatul (2) litera (e), la articolul 181 alineatul (1) litera (j) și alineatul (2) și la articolul 182 alineatele (2) și (3), trebuie să fie luate în considerare. Estimările unei instituții trebuie să țină seama de implicațiile progresului tehnologic și ale noilor date, sau ale altor informații, pe măsură ce acestea devin disponibile. Instituțiile trebuie să-și revizuiască estimările cel puțin anual și atunci când apar noi informații;
populația de expuneri reprezentată în datele utilizate pentru estimare, normele de creditare utilizate la momentul generării datelor și alte caracteristici relevante trebuie să fie comparabile cu cele ale expunerilor și ale normelor instituției. Condițiile economice sau de piață pe care se bazează datele trebuie să fie relevante pentru condițiile curente și pentru evoluția previzibilă a acestora. Numărul de expuneri incluse în eșantion și perioada la care se referă datele utilizate pentru cuantificare trebuie să fie suficiente pentru a oferi instituției asigurarea acurateței și a solidității estimărilor sale.
în cazul creanțelor achiziționate, estimările trebuie să țină seama de toate informațiile relevante aflate la dispoziția instituției cumpărătoare cu privire la calitatea creanțelor-suport, inclusiv de datele referitoare la portofolii similare, furnizate de vânzător, de instituția cumpărătoare sau de surse externe. Instituția cumpărătoare trebuie să evalueze orice date pe care se bazează și care sunt furnizate de vânzător.
instituția trebuie să adauge estimărilor sale o marjă de prudență, asociată intervalului așteptat al erorilor de estimare. În cazul în care metodele și datele sunt considerate ca fiind mai puțin satisfăcătoare, intervalul așteptat al erorilor este mai mare, iar marja de prudență trebuie să fie, de asemenea, mai mare.
În cazul în care instituțiile utilizează pentru calculul ponderilor de risc estimări diferite de cele utilizate pentru scopuri interne, această situație trebuie să fie formalizată și să aibă un caracter rezonabil. Dacă instituțiile pot demonstra autorităților competente că în ceea ce privește datele colectate înainte de 1 ianuarie 2007 au fost efectuate ajustări adecvate pentru a obține o echivalență substanțială cu definiția stării de nerambursare prevăzută la articolul 178 sau cu pierderea, autoritățile competente pot permite instituțiilor o anumită flexibilitate în aplicarea standardelor cerute pentru date.
În cazul în care o instituție utilizează date centralizate provenind de la mai multe instituții, aceasta trebuie să îndeplinească următoarele cerințe:
sistemele și criteriile de rating ale altor instituții care furnizează date trebuie să fie similare cu ale sale;
datele centralizate trebuie să fie reprezentative pentru portofoliul pentru care se utilizează aceste date;
datele centralizate trebuie să fie utilizate de către instituție pentru estimările sale în mod consecvent în timp;
instituția trebuie să păstreze responsabilitatea integrității sistemelor sale de rating;
instituția trebuie să dispună, pe plan intern, de o suficientă comprehensiune a sistemelor sale de rating, inclusiv de capacitatea efectivă de a monitoriza și a audita procesul de rating.
Articolul 180
Cerințe specifice privind estimarea probabilității de nerambursare
La cuantificarea parametrilor de risc care trebuie asociați claselor de rating sau grupelor de risc, instituțiile aplică următoarele cerințe specifice privind estimarea probabilității de nerambursare în cazul expunerilor față de societăți, instituții și administrații centrale și bănci centrale și în cazul expunerilor din titluri de capital pentru care o instituție folosește metoda PD/LGD prevăzută la articolul 155 alineatul (3):
instituțiile estimează probabilitățile de nerambursare pe clase de rating ale debitorilor, utilizând mediile pe termen lung ale ratelor de nerambursare anuale. Estimările probabilității de nerambursare în cazul debitorilor foarte îndatorați sau al debitorilor ale căror active sunt predominant active tranzacționate trebuie să reflecte performanța activelor-suport în perioade de volatilitate accentuată;
pentru creanțele achiziționate asupra societăților, instituțiile pot estima pierderile așteptate pe clase de rating ale debitorilor, utilizând mediile pe termen lung ale ratelor de nerambursare anuale efective;
dacă o instituție obține, pentru creanțele achiziționate asupra societăților, estimările medii pe termen lung ale probabilităților de nerambursare și ale pierderilor în caz de nerambursare din estimarea pierderii așteptate, precum și dintr-o estimare adecvată a probabilității de nerambursare sau a pierderii în caz de nerambursare, procesul de estimare a pierderilor totale trebuie să îndeplinească cerințele generale privind estimarea probabilității de nerambursare și a pierderii în caz de nerambursare prevăzute în prezenta parte, iar rezultatul trebuie să fie conform cu conceptul de pierdere în caz de nerambursare, prevăzut la articolul 181 alineatul (1) litera (a);
instituțiile utilizează tehnicile de estimare a probabilității de nerambursare numai în urma unei analize justificative. Instituțiile trebuie să recunoască importanța considerentelor derivate din raționamentul profesional, combinând rezultatele tehnicilor și efectuând ajustări pentru a ține seama de limitele tehnicilor și ale informațiilor.
în măsura în care o instituție utilizează, pentru estimarea probabilităților de nerambursare, date din experiența proprie în materie de nerambursare, estimările trebuie să țină seama de condițiile sale de acordare a creditelor și de orice diferențe existente între sistemul de rating care a generat datele și sistemul actual de rating. În cazul în care condițiile de acordare a creditelor sau sistemele de rating au fost modificate, instituția trebuie să adauge o marjă de prudență mai mare la estimările sale privind probabilitatea de nerambursare;
în măsura în care o instituție asociază sau pune în corespondență clasele interne de rating cu cele ale scalei utilizate de o ECAI sau de organizații similare și apoi atribuie claselor sale de rating rata de nerambursare observată la clasele organizațiilor externe, punerea în corespondență trebuie să se bazeze pe comparația dintre criteriile interne de rating și criteriile utilizate de organizațiile externe și dintre ratingurile interne și cele externe acordate debitorilor comuni. Instituția trebuie să evite orice distorsiuni sau incoerențe în procesul de punere în corespondență sau în datele-suport. Criteriile organizației externe care stau la baza datelor utilizate pentru cuantificare trebuie să țină seama exclusiv de riscul de nerambursare și să nu reflecte caracteristicile tranzacției. Analiza efectuată de instituție trebuie să includă o comparație a definițiilor utilizate pentru starea de nerambursare, cu respectarea cerințelor prevăzute la articolul 178. Instituția trebuie să formalizeze baza utilizată pentru punerea în corespondență.
în măsura în care o instituție utilizează modele statistice de previzionare a stărilor de nerambursare, aceasta poate estima probabilitățile de nerambursare ca medie simplă a estimărilor probabilității de nerambursare pentru debitorii individuali dintr-o clasă dată. Utilizarea în acest scop de către instituție a modelelor de previzionare a probabilității de nerambursare trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute la articolul 174;
indiferent dacă o instituție utilizează surse de date externe, interne sau centralizate sau o combinație a acestora pentru estimările sale privind probabilitatea de nerambursare, perioada istorică de observare pentru datele-suport trebuie să fie de cel puțin cinci ani pentru cel puțin o sursă. Dacă perioada de observare disponibilă este mai lungă pentru oricare dintre surse, iar datele respective sunt relevante, această perioadă mai lungă este cea care se utilizează. Prezenta literă se aplică și în cazul metodei bazate pe probabilitatea de nerambursare/pierderea în caz de nerambursare, atunci când aceasta este aplicată titlurilor de capital. Cu condiția obținerii aprobării autorităților competente, instituțiile care nu au primit, în temeiul articolului 143, aprobarea autorității competente de a utiliza propriile estimări ale pierderilor în caz de nerambursare sau ale factorilor de conversie pot utiliza, atunci când aplică abordarea bazată pe modele interne de rating, date relevante care acoperă o perioadă de doi ani. Perioada care trebuie acoperită crește cu un an în fiecare an, până când datele relevante acoperă o perioadă de cinci ani.
În cazul expunerilor de tip retail, se aplică următoarele cerințe:
instituțiile estimează probabilitățile de nerambursare per clasă de rating sau grupă de debitori, utilizând mediile pe termen lung ale ratelor de nerambursare anuale.
estimările probabilității de nerambursare pot fi obținute și pornind de la estimarea pierderilor totale și de la estimările adecvate ale pierderilor în caz de nerambursare;
instituțiile trebuie să considere datele interne utilizate pentru încadrarea expunerilor în clase de rating sau grupe de risc ca fiind principala sursă de informații pentru estimarea caracteristicilor pierderilor. Instituțiile pot utiliza date externe (inclusiv date centralizate) sau modele statistice pentru cuantificare, cu condiția să existe ambele legături puternice de mai jos:
între procesul utilizat de instituție pentru încadrarea expunerilor în clase de rating sau grupe de risc și procesul utilizat de sursa externă de date; și
între profilul de risc intern al instituției și compoziția datelor externe;
dacă o instituție obține estimările medii pe termen lung ale probabilității de nerambursare și ale pierderii în caz de nerambursare pentru expunerile de tip retail dintr-o estimare a pierderilor totale și dintr-o estimare adecvată a probabilității de nerambursare sau a pierderii în caz de nerambursare, procesul de estimare a pierderilor totale trebuie să îndeplinească cerințele generale privind estimarea probabilității de nerambursare și a pierderii în caz de nerambursare prevăzute în prezenta parte, iar rezultatul trebuie să fie consecvent cu conceptul de pierdere în caz de nerambursare, prevăzut la articolul 181 alineatul (1) litera (a);
indiferent dacă o instituție utilizează surse de date externe, interne sau centralizate sau o combinație a acestora pentru estimările sale privind caracteristicile pierderilor, perioada istorică de observare pentru datele-suport trebuie să fie de cel puțin cinci ani pentru cel puțin o sursă. Dacă perioada de observare disponibilă este mai lungă pentru oricare dintre surse, iar datele respective sunt relevante, această perioadă mai lungă este cea care se utilizează. Nu este necesar ca o instituție să acorde importanță egală datelor istorice, dacă datele mai recente permit o mai bună previzionare a ratei pierderilor. Cu condiția obținerii aprobării autorităților competente, atunci când aplică abordarea bazată pe modele interne de rating, instituțiile pot utiliza date relevante care acoperă o perioadă de doi ani. Perioada care trebuie acoperită crește cu un an în fiecare an, până când datele relevante acoperă o perioadă de cinci ani;
instituțiile trebuie să identifice și să analizeze modificările așteptate ale parametrilor de risc de-a lungul duratei de viață a expunerilor din credite (efectele maturizării expunerii — seasoning effects).
În cazul creanțelor de tip retail achiziționate, instituțiile pot utiliza date de referință externe și interne. Instituțiile trebuie să utilizeze toate sursele relevante de date ca baze de comparație.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
condițiile în conformitate cu care autoritățile competente pot acorda aprobările menționate la alineatul (1) litera (h) și la alineatul (2) litera (e);
metodologiile în conformitate cu care autoritățile competente evaluează metodologia utilizată de o instituție pentru a estima probabilitatea de nerambursare în temeiul articolului 143.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 181
Cerințe specifice privind estimările proprii ale pierderii în caz de nerambursare
La cuantificarea parametrilor de risc care trebuie asociați claselor de rating sau grupelor de risc, instituțiile aplică următoarele cerințe specifice privind estimările proprii ale pierderii în caz de nerambursare:
instituțiile estimează pierderile în caz de nerambursare per clasă de rating sau grupă de tranzacții, pe baza pierderilor în caz de nerambursare medii efective per clasă de rating sau grupă de tranzacții, ținând seama de toate stările de nerambursare observate, existente în sursele de date (media ponderată în funcție de numărul stărilor de nerambursare);
instituțiile utilizează estimările pierderii în caz de nerambursare care sunt adecvate unui declin economic, dacă acestea sunt mai prudente decât media pe termen lung. În măsura în care se așteaptă ca un sistem de rating să furnizeze valori efective ale pierderii în caz de nerambursare la un nivel constant per clasă de rating sau grupă de risc în timp, instituțiile trebuie să efectueze ajustări ale estimărilor lor privind parametrii de risc per clasă de rating sau grupă de risc, pentru a limita impactul unui declin economic asupra capitalului.
o instituție trebuie să ia în considerare orice dependență între riscul aferent debitorului și riscul aferent garanției reale sau furnizorului garanției reale. Cazurile în care există un grad semnificativ de dependență trebuie tratate în mod prudent.
la estimarea pierderii în caz de nerambursare, instituția trebuie să trateze cu prudență cazurile în care între obligația-suport și garanția reală există neconcordanță de monede.
în măsura în care estimările pierderii în caz de nerambursare țin seama de existența garanțiilor reale, estimările respective nu trebuie să se bazeze numai pe valoarea de piață estimată a acestor garanții reale. Estimările pierderii în caz de nerambursare trebuie să țină seama de efectul eventualei incapacități a instituțiilor de a obține rapid controlul asupra garanțiilor reale și de a le lichida;
în măsura în care estimările pierderii în caz de nerambursare țin seama de existența garanțiilor reale, instituțiile trebuie să stabilească cerințe interne cu privire la administrarea garanțiilor reale, la securitatea juridică și la gestionarea riscurilor care să fie în general coerente cu cele prevăzute la capitolul 4 secțiunea 3;
în măsura în care o instituție recunoaște garanțiile reale atunci când determină cuantumul expunerii la riscul de credit al contrapărții în conformitate cu capitolul 6 secțiunea 5 sau 6, aceasta nu ia în considerare la estimările pierderii în caz de nerambursare sumele pe care se așteaptă să le recupereze din garanțiile reale;
în cazul specific al expunerilor aflate deja în stare de nerambursare, instituția trebuie să utilizeze suma celor mai bune estimări proprii ale pierderii așteptate pentru fiecare expunere, având în vedere condițiile economice curente și situația expunerii, precum și estimările proprii privind creșterea ratei de pierderi cauzate de posibile pierderi suplimentare neașteptate în cursul perioadei de recuperare, și anume între data la care s-a înregistrat neplata și lichidarea finală a expunerii;
în măsura în care penalitățile pentru întârzierile la plată neplătite au fost înregistrate în contul de profit și pierdere al instituției, acestea se adaugă la valoarea expunerii și a pierderii;
pentru expunerile față de societăți, instituții si administrații centrale și bănci centrale, estimările pierderii în caz de nerambursare trebuie să se bazeze pe date acoperind o perioadă de minimum cinci ani, care crește cu câte un an în fiecare an de la aplicare, până când se atinge o perioadă minimă de șapte ani pentru cel puțin o sursă de date. Dacă perioada de observare disponibilă este mai lungă pentru oricare dintre surse, iar datele respective sunt relevante, această perioadă mai lungă este cea care se utilizează.
În cazul expunerilor de tip retail, instituțiile pot:
să obțină estimări ale pierderii în caz de nerambursare pornind de la pierderile efective și de la estimările adecvate ale probabilităților de nerambursare;
să țină seama de tragerile viitoare fie la determinarea propriilor factori de conversie, fie la determinarea estimărilor proprii ale pierderii în caz de nerambursare;
să utilizeze date de referință externe și interne pentru a estima pierderile în caz de nerambursare pentru creanțele de tip retail achiziționate.
Pentru expunerile de tip retail, estimările pierderii în caz de nerambursare trebuie să se bazeze pe date care acoperă o perioadă de minimum cinci ani. Nu este necesar ca o instituție să acorde importanță egală datelor istorice, dacă datele mai recente permit o mai bună previzionare a ratei pierderilor. Cu condiția obținerii aprobării autorităților competente, atunci când aplică abordarea bazată pe modele interne de rating, instituțiile pot utiliza date relevante care acoperă o perioadă de doi ani. Perioada care trebuie acoperită crește cu un an în fiecare an, până când datele relevante acoperă o perioadă de cinci ani.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
natura, severitatea și durata declinului economic menționat la alineatul (1);
condițiile în conformitate cu care o autoritate competentă poate permite unei instituții, în temeiul alineatului (2), să utilizeze date relevante care acoperă o perioadă de doi ani, atunci când aplică abordarea IRB.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 182
Cerințe specifice privind estimările proprii ale factorilor de conversie
La cuantificarea parametrilor de risc care trebuie asociați claselor de rating sau grupelor de risc, instituțiile aplică următoarele cerințe specifice privind estimările proprii ale factorului de conversie:
instituțiile estimează factorii de conversie pe clase de rating sau pe grupe ale tranzacțiilor, pe baza factorilor de conversie medii efectivi pe clasă de rating sau pe grupe ale tranzacțiilor, utilizând media ponderată în funcție de numărul stărilor de nerambursare, rezultată din toate stările de nerambursare observate, existente în sursele de date;
instituțiile utilizează estimările factorului de conversie care sunt adecvate unui declin economic, dacă acestea sunt mai prudente decât media pe termen lung. În măsura în care se așteaptă ca un sistem de rating să furnizeze valori efective ale factorilor de conversie la un nivel constant pe clasă de rating sau pe grupă de risc în timp, instituțiile trebuie să efectueze ajustări ale estimărilor lor privind parametrii de risc pe clasă de rating sau pe grupă de risc, pentru a limita impactul unui declin economic asupra capitalului;
estimările instituției cu privire la factorii de conversie trebuie să țină seama de posibilitatea ca debitorul să efectueze trageri suplimentare din credite atât până la data declanșării unui eveniment de nerambursare, cât și după această dată. Estimarea factorului de conversie trebuie să includă o marjă mai mare de prudență în cazul în care se poate anticipa în mod rezonabil existența unei corelații pozitive mai puternice între frecvența apariției stărilor de nerambursare și mărimea factorului de conversie.
în vederea efectuării propriilor estimări ale factorilor de conversie, instituțiile trebuie să ia în considerare propriile politici și strategii specifice adoptate în ceea ce privește monitorizarea conturilor și procesarea plăților. Instituțiile trebuie să ia în considerare, de asemenea, propria capacitate și disponibilitate de a împiedica noi trageri în circumstanțe apropiate stării de nerambursare, precum încălcarea angajamentelor contractuale sau alte evenimente asociate stărilor tehnice de nerambursare;
instituțiile trebuie să dispună de sisteme și proceduri adecvate pentru a monitoriza cuantumurile tranzacțiilor, sumele datorate față de liniile de credit angajate și modificările sumelor datorate pe debitor și pe clasă de rating. Instituția trebuie să poată monitoriza zilnic soldurile;
dacă instituțiile utilizează, pentru calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor, estimări ale factorilor de conversie diferite de cele utilizate pentru scopuri interne, această situație trebuie să fie formalizată și să aibă un caracter rezonabil.
Pentru expunerile de tip retail, estimările factorilor de conversie trebuie să se bazeze pe date care acoperă o perioadă de minimum cinci ani. Prin derogare de la alineatul (1) litera (a), nu este necesar ca o instituție să acorde importanță egală datelor istorice dacă datele mai recente permit o mai bună previzionare a tragerilor. Cu condiția obținerii aprobării autorităților competente, atunci când aplică abordarea bazată pe modele interne de rating, instituțiile pot utiliza date relevante care acoperă o perioadă de doi ani. Perioada care trebuie acoperită crește cu un an în fiecare an, până când datele relevante acoperă o perioadă de cinci ani.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
natura, severitatea și durata declinului economic menționat la alineatul (1);
condițiile în conformitate cu care o autoritate competentă poate permite unei instituții să utilizeze date relevante care acoperă o perioadă de doi ani, atunci când aplică pentru prima dată abordarea IRB.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standardelor tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 183
Cerințe privind evaluarea efectului garanțiilor personale și al instrumentelor financiare derivate de credit pentru expunerile față de societăți, instituții și administrații centrale și bănci centrale în cazul cărora se utilizează estimările proprii ale pierderii în caz de nerambursare și pentru expunerile de tip retail
În ceea ce privește garanții eligibili și garanțiile eligibile se aplică următoarele cerințe:
instituțiile trebuie să aibă criterii specificate în mod clar privind tipurile de garanți pe care îi recunosc în scopul calculării cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor;
pentru garanții recunoscuți se aplică aceleași reguli prevăzute la articolele 171, 172 și 173 ca și pentru debitori;
garanția personală trebuie să fie atestată în scris, nu poate fi revocată de către garant, trebuie să fie valabilă până la îndeplinirea totală a obligației (conform sumei și perioadei de valabilitate a garanției) și trebuie să fie executorie față de garant într-o jurisdicție în care acesta are active care pot fi executate în urma unei hotărâri judecătorești. Garanțiile condiționate, care prevăd condiții conform cărora garantul poate să nu fie obligat să-și îndeplinească obligația, pot fi recunoscute numai cu aprobarea autorităților competente. Criteriile de încadrare trebuie să ia în considerare în mod adecvat orice eventuală reducere a efectului de diminuare a riscului.
Criteriile trebuie să fie plauzibile și intuitive. Acestea trebuie să țină seama de capacitatea și disponibilitatea garantului de a-și îndeplini obligațiile în condițiile garanției, de datele probabile ale oricăror plăți efectuate de garant, de gradul de corelație dintre capacitatea garantului de a-și îndeplini obligațiile în condițiile garanției și capacitatea de rambursare a debitorului, precum și de nivelul la care se menține riscul rezidual față de debitor.
Criteriile trebuie să țină seama de structura plăților aferentă instrumentului financiar derivat de credit și să evalueze în mod prudent impactul acesteia asupra nivelului și calendarului recuperărilor. Instituția trebuie să ia în considerare măsura în care se mențin alte forme de risc rezidual.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 184
Cerințe privind creanțele achiziționate
Instituția monitorizează atât calitatea creanțelor achiziționate, cât și situația financiară a vânzătorului și a societății de administrare. În acest sens, se aplică următoarele:
instituția trebuie să evalueze corelația dintre calitatea creanțelor achiziționate și situația financiară atât a vânzătorului, cât și a societății de administrare și să dispună de politici și proceduri interne care asigură o protecție adecvată împotriva oricăror evenimente neprevăzute, inclusiv atribuirea unui rating intern de risc fiecărui vânzător și fiecărei societăți de administrare;
instituția trebuie să dispună de politici și proceduri clare și eficiente pentru determinarea eligibilității vânzătorului și a societății de administrare. Instituția sau mandatarul său trebuie să reexamineze periodic vânzătorii și societățile de administrare, cu scopul de a verifica acuratețea rapoartelor acestora, de a detecta fraudele sau deficiențele operaționale și de a controla calitatea politicilor de credit ale vânzătorului și calitatea politicilor și procedurilor societății de administrare cu privire la colectarea plăților. Constatările acestor reexaminări trebuie formalizate;
instituția trebuie să evalueze caracteristicile portofoliilor de creanțe achiziționate, inclusiv avansurile excedentare, istoricul vânzătorului în ceea ce privește întârzierile la plată, creanțele neperformante și provizioanele pentru creanțe neperformante, condițiile de plată și eventualele conturi corespondente;
instituția trebuie să dispună de politici și proceduri eficiente de monitorizare în mod agregat a concentrărilor de risc față un singur debitor, atât în cadrul unui portofoliu de creanțe achiziționate, cât și pentru toate portofoliile de creanțe achiziționate;
instituția trebuie să se asigure că primește la timp din partea societății de administrare rapoarte privind maturizarea și riscul de diminuare a valorii creanțelor, care sunt suficient de detaliate pentru a asigura respectarea criteriilor de eligibilitate ale instituției și a politicilor referitoare la acordarea de avansuri care guvernează creanțele achiziționate și pentru a constitui un mijloc eficient de monitorizare și de confirmare a condițiilor de vânzare practicate de vânzător și a diminuării valorii creanțelor.
Subsecțiunea 3
Validarea estimărilor interne
Articolul 185
Validarea estimărilor interne
Instituțiile validează estimările lor interne, respectând următoarele cerințe:
instituțiile trebuie să dispună de sisteme robuste pentru a valida acuratețea și coerența sistemelor și proceselor de rating, precum și estimarea tuturor parametrilor de risc relevanți. Procesul de validare internă trebuie să permită instituției să evalueze performanța sistemelor interne de rating și de estimare a riscului în mod coerent și semnificativ;
instituțiile trebuie să compare cu regularitate ratele de nerambursare efective cu estimările probabilităților de nerambursare pentru fiecare clasă de rating și, în cazul în care ratele de nerambursare efective se situează în afara intervalului previzionat pentru clasa respectivă de rating, instituțiile trebuie să analizeze în mod expres motivele acestei abateri. Instituțiile care utilizează propriile estimări ale pierderilor în caz de nerambursare și ale factorilor de conversie trebuie să efectueze, de asemenea, o analiză similară pentru aceste estimări. Pentru comparațiile respective trebuie utilizate date istorice care acoperă o perioadă de timp cât mai lungă posibil. Instituțiile trebuie să consemneze metodele și datele utilizate pentru aceste comparații. Analiza și consemnarea trebuie actualizate cel puțin anual;
instituțiile trebuie să utilizeze, de asemenea, alte instrumente de validare cantitativă, precum și comparații cu surse de date externe relevante. Analiza trebuie să se bazeze pe date adaptate portofoliului, care sunt actualizate cu regularitate și acoperă o perioadă de observare relevantă. Evaluările interne efectuate de instituții cu privire la performanța propriilor sisteme de rating trebuie să se bazeze pe o perioadă de timp cât mai lungă posibil;
metodele și datele utilizate pentru validarea cantitativă trebuie să fie coerente în timp. Modificările (privind atât sursele de date, cât și perioadele acoperite) ale metodelor și datelor utilizate pentru estimare și validare trebuie formalizate;
instituțiile trebuie să dispună de standarde interne riguroase pentru cazurile în care abaterile față de estimări ale valorilor efective ale probabilităților de nerambursare, ale pierderilor în caz de nerambursare, ale factorilor de conversie și ale pierderilor totale, atunci când se utilizează pierderea așteptată, devin suficient de semnificative pentru a pune sub semnul întrebării validitatea estimărilor. Aceste standarde trebuie să țină seama de ciclurile economice și factori care determină o variație sistematică similară ratei de nerambursare. În cazul în care valorile efective continuă să fie mai mari decât valorile așteptate, instituțiile trebuie să revizuiască în sens ascendent estimările, pentru a reflecta rata de nerambursare și pierderile observate.
Subsecțiunea 4
Cerințe privind expunerile provenind din titluri de capital în cadrul abordării bazate pe modele interne
Articolul 186
Cerința de fonduri proprii și cuantificarea riscului
La calcularea cerințelor de fonduri proprii, instituțiile trebuie să îndeplinească următoarele criterii:
estimările pierderilor potențiale trebuie să reziste la evoluțiile nefavorabile ale pieței, relevante pentru profilul de risc pe termen lung al deținerilor specifice ale instituției. Datele utilizate pentru a reprezenta distribuțiile rentabilității titlurilor de capital trebuie să reflecte cea mai lungă perioadă de eșantionare pentru care sunt disponibile date semnificative în ceea ce privește reprezentarea profilului de risc al expunerilor specifice din titluri de capital ale instituției. Datele utilizate trebuie să fie suficiente pentru a putea furniza estimări prudente, credibile din punct de vedere statistic și robuste ale pierderilor, care nu se bazează numai pe considerente subiective sau derivate din raționamentul profesional. Șocul folosit trebuie să furnizeze o estimare prudentă a pierderilor potențiale pe parcursul unui ciclu de piață sau economic pe termen lung, relevant. Instituția trebuie să combine analiza empirică a datelor disponibile cu ajustările bazate pe o varietate de factori, pentru a obține rezultate ale modelului care ating un nivel adecvat de realism și prudență. Pentru elaborarea modelelor de tip „valoare la risc” (VaR) care estimează pierderile trimestriale potențiale, instituțiile pot utiliza date trimestriale sau pot converti datele corespunzătoare unei perioade mai scurte în date trimestriale echivalente, folosind o metodă adecvată din punct de vedere analitic și susținută de dovezi empirice și prin intermediul unui proces și al unei analize bine structurate și formalizate. O astfel de abordare trebuie aplică în mod prudent și coerent în timp. În cazul în care este disponibil numai un volum limitat de date relevante, instituția trebuie să adauge marje de prudență adecvate;
modelele utilizate trebuie să reflecte în mod adecvat toate riscurile semnificative asociate randamentului titlurilor de capital, incluzând atât riscul general de piață cât și riscul specific ale expunerii aferente portofoliului de titluri de capital al instituției la. Modelele interne trebuie să explice în mod adecvat variațiile istorice ale prețurilor, să reflecte atât amploarea concentrărilor potențiale, cât și modificările compoziției acestora și să reziste la condiții de piață nefavorabile. Populația expunerilor la risc reprezentată în datele utilizate pentru estimări trebuie să fie similară în mare măsură sau cel puțin comparabilă cu populația expunerilor din titluri de capital ale instituției;
modelul intern trebuie să fie adecvat profilului de risc și complexității portofoliului de titluri de capital al unei instituții. În cazul în care o instituție are dețineri semnificative, ale căror valori au o natură pronunțat neliniară, modelele interne trebuie concepute astfel încât să reflecte în mod adecvat riscurile asociate unor asemenea instrumente;
punerea în corespondență a pozițiilor individuale cu valori aproximative, cu indici de piață și cu factori de risc trebuie să fie plauzibilă, intuitivă și riguroasă din punct de vedere conceptual;
instituțiile trebuie să demonstreze cu ajutorul analizelor empirice adecvarea factorilor de risc, inclusiv capacitatea acestora de a acoperi atât riscul general, cât și pe cel specific;
estimările volatilității randamentului expunerilor din titluri de capital trebuie să ia în considerare datele, informațiile și metodele relevante disponibile. Se utilizează date interne care au fost supuse revizuiri independente sau date din surse externe, inclusiv date centralizate, provenind de la mai multe instituții;
trebuie să existe un program riguros și complet de testare în condiții de criză.
Articolul 187
Procesul de gestionare a riscurilor și sistemele de control aferente
În ceea ce privește elaborarea și utilizarea modelelor interne pentru determinarea cerințelor de fonduri proprii, instituțiile stabilesc politici, proceduri și controale care asigură integritatea modelului și a procesului de modelare. Aceste politici, proceduri și controale prevăd următoarele:
integrarea completă a modelului intern în sistemele de organizare și gestiune a informației și în administrarea titlurilor de capital din afara portofoliului de tranzacționare. Modelele interne trebuie să fie pe deplin integrate în infrastructura de gestionare a riscurilor a instituției, dacă acestea sunt utilizate în mod special pentru măsurarea și evaluarea performanței portofoliului de titluri de capital, inclusiv a performanței ajustate la risc, pentru alocarea de capital economic expunerilor din titluri de capital și pentru evaluarea adecvării generale a capitalului și a procesului de administrare a activelor;
sisteme de administrare, proceduri și funcții de control care asigură revizuirea periodică și independentă a tuturor elementelor procesului intern de modelare, inclusiv aprobarea revizuirilor modelului, verificarea datelor de intrare ale modelului și revizuirea rezultatelor modelului, precum verificarea directă a calculelor referitoare la risc. Aceste revizuiri trebuie să evalueze acuratețea, exhaustivitatea și adecvarea datelor de intrare și ale rezultatelor modelului și să se concentreze atât asupra identificării și limitării eventualelor erori asociate deficiențelor cunoscute, cât și asupra identificării deficiențelor necunoscute ale modelului. Revizuirile respective pot fi efectuate de către o unitate internă independentă sau de către o parte terță independentă;
sisteme și proceduri adecvate de monitorizare a limitelor de investiție și a expunerilor la risc din titluri de capital;
unitățile responsabile cu conceperea și aplicarea modelului trebuie să fie independente din punct de vedere funcțional de unitățile responsabile cu administrarea investițiilor individuale;
personalul responsabil cu orice aspect al procesului de modelare trebuie să aibă o calificare adecvată. Conducerea trebuie să aloce funcției de modelare suficiente resurse umane calificate și competente.
Articolul 188
Validarea și consemnarea
Instituțiile dispune de sisteme robuste de validare a acurateței și a coerenței modelelor interne și ale proceselor de modelare. Toate elementele semnificative ale modelelor interne, ale procesului de modelare și ale validării se consemnează.
Validarea și consemnarea modelelor interne și a proceselor de modelare ale instituțiilor respectă următoarele cerințe:
instituțiile trebuie să utilizeze procesul de validare internă pentru a evalua performanța modelelor și a proceselor lor interne în mod coerent și semnificativ;
metodele și datele utilizate pentru validarea cantitativă trebuie să fie coerente în timp. Modificările privind metodele utilizate pentru estimare și validare, precum și modificările privind sursele de date și perioadele de timp acoperite, se consemnează;
instituțiile compară cu regularitate randamentele efective ale titlurilor de capital, calculate pe baza câștigurilor și a pierderilor realizate și nerealizate, cu estimările modelelor. Pentru comparațiile respective se utilizează date istorice care acoperă o perioadă cât mai lungă posibil. Instituțiile consemnează metodele și datele utilizate pentru aceste comparații. Analiza și consemnarea se actualizează cel puțin anual;
instituțiile utilizează și alte instrumente de validare cantitativă și comparații cu surse de date externe. Analiza se bazează pe date adaptate portofoliului, care sunt actualizate cu regularitate și acoperă o perioadă de observare relevantă. Evaluările interne efectuate de instituții cu privire la performanța modelelor lor se bazează pe o perioadă de timp cât mai lungă posibil;
instituțiile dispun de standarde interne riguroase pentru cazurile în care comparația randamentelor efective ale titlurilor de capital cu estimările modelelor pune sub semnul întrebării validitatea estimărilor sau a modelelor ca atare. Aceste norme trebuie să țină seama de ciclurile economice și factorii care determină o variație sistematică similară a randamentelor titlurilor de capital. Toate ajustările aduse modelelor interne în urma revizuirilor acestora se consemnează și trebuie să respecte normele instituției privind revizuirea modelelor;
modelul intern și procesul de modelare, inclusiv responsabilitatea structurilor implicate în modelare, precum și procesele de aprobare și de revizuire a modelului, se consemnează.
Subsecțiunea 5
Cadrul de administrare și supravegherea
Articolul 189
Cadrul de administrare
Conducerea superioară trebuie să îndeplinească următoarele cerințe:
să informeze organul de conducere sau un comitet desemnat în acest scop cu privire la modificările semnificative ale politicilor stabilite sau la derogările semnificative de la acestea, care vor avea un impact semnificativ asupra funcționării sistemelor de rating ale instituției;
să dovedească o bună înțelegere a concepției și a funcționării sistemelor de rating;
să asigure permanent funcționarea corectă a sistemele de rating.
Conducerea superioară trebuie să fie informate cu regularitate de către unitățile de control al riscului de credit cu privire la performanța procesului de rating, la aspectele care necesită îmbunătățiri și la stadiul eforturilor de remediere a deficiențelor identificate anterior.
Articolul 190
Controlul riscului de credit
Responsabilitățile unității (unităților) de control al riscului de credit sunt:
testarea și monitorizarea claselor de rating și a grupelor de risc;
elaborarea și analizarea rapoartelor de sinteză cu privire la sistemele de rating ale instituției;
implementarea procedurilor pentru verificarea aplicării coerente a definițiilor claselor de risc și grupelor de risc în diferitele departamente și localizări geografice;
revizuirea și consemnarea oricăror modificări aduse procesului de rating, incluzând motivele modificărilor;
revizuirea criteriilor de rating, pentru a stabili dacă acestea își păstrează capacitatea de previzionare a riscurilor. Modificările aduse procesului de rating, criteriilor de rating sau parametrilor de rating individuali trebuie consemnate și păstrate;
participarea activă la conceperea sau selectarea, implementarea și validarea modelelor utilizate în procesul de rating;
monitorizarea și supravegherea modelelor utilizate în procesul de rating;
revizuirea permanentă și modificarea modelelor utilizate în procesul de rating.
Instituțiile care utilizează date centralizate provenind de la mai multe instituții în conformitate cu articolul 179 alineatul (2) pot externaliza următoarele activități:
producerea informațiilor relevante pentru testarea și monitorizarea claselor de rating și a grupelor de risc;
elaborarea rapoartelor de sinteză cu privire la sistemele de rating ale instituției;
producerea informațiilor relevante pentru revizuirea criteriilor de rating, pentru a evalua dacă acestea își păstrează capacitatea de previzionare a riscului;
consemnarea modificărilor aduse procesului de rating, criteriilor de rating sau parametrilor de rating individuali;
producerea informațiilor relevante pentru revizuirea permanentă și modificarea modelelor utilizate în procesul de rating.
Articolul 191
Auditul intern
Auditul intern, sau altă unitate de audit independentă comparabilă, revizuiește, cel puțin anual, sistemele de rating ale instituției și funcționarea acestora, inclusiv funcția de creditare și estimarea probabilităților de nerambursare, a pierderilor în caz de nerambursare, a pierderilor așteptate și a factorilor de conversie. Printre domeniile revizuite se numără și respectarea tuturor cerințelor aplicabile.
CAPITOLUL 4
Diminuarea riscului de credit
Secțiunea 1
Definiții și cerințe generale
Articolul 192
Definiții
În sensul prezentului capitol, se aplică următoarele definiții:
„instituție creditoare” înseamnă instituția care deține expunerea în cauză;
„tranzacție de creditare garantată” înseamnă orice tranzacție care dă naștere unei expuneri garantate cu garanție reală și care nu include nicio prevedere ce conferă instituției dreptul de a primi marjă cel puțin zilnic;
„operațiune ajustată la condițiile pieței de capital” înseamnă orice operațiune care dă naștere unei expuneri garantate cu garanție reală și care include o prevedere ce conferă instituției dreptul de a primi marjă cel puțin zilnic;
„OPC suport” înseamnă un OPC în ale cărui acțiuni sau unități a investit un alt OPC.
Articolul 193
Principii privind recunoașterea efectului tehnicilor de diminuare a riscului de credit
În cazul în care o instituție care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate utilizează mai multe forme de diminuare a riscului de credit pentru a acoperi o singură expunere, aceasta trebuie să procedeze după cum urmează:
să împartă expunerea în părți acoperite de fiecare tip de instrument de diminuare a riscului de credit;
să calculeze separat valoarea ponderată la risc a expunerii pentru fiecare parte obținută conform literei (a), în conformitate cu dispozițiile din capitolul 2 și din prezentul capitol.
În cazul în care o instituție care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate acoperă o singură expunere cu o protecție a creditului furnizată de un singur furnizor de protecție și având scadențe diferite, aceasta trebuie să procedeze după cum urmează:
să împartă expunerea în părți acoperite de fiecare instrument de diminuare a riscului de credit;
să calculeze separat cuantumul ponderat la risc al expunerii pentru fiecare parte obținută conform literei (a), în conformitate cu dispozițiile din capitolul 2 și din prezentul capitol.
Articolul 194
Principii care guvernează eligibilitatea tehnicilor de diminuare a riscului de credit
La cererea autorității competente, instituția creditoare pune la dispoziție versiunea cea mai recentă a avizului/avizelor juridic(e) independent(e), scris(e) și fundamentat(e), utilizată/utilizate de aceasta pentru a stabili dacă mecanismul sau mecanismele de protecție a creditului îndeplinește/îndeplinesc condițiile prevăzute în primul paragraf.
Instituțiile pot recunoaște protecția finanțată a creditului la calcularea efectului diminuării riscului de credit numai dacă activele pe care se bazează protecția îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
sunt incluse în lista activelor eligibile prevăzute la articolele 197 - 200, după caz;
sunt suficient de lichide, iar valoarea lor este suficient de stabilă în timp pentru a asigura un nivel adecvat de certitudine în ceea ce privește protecția creditului realizată, având în vedere abordarea utilizată pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și gradul de recunoaștere permis.
În cazul protecției nefinanțate a creditului, un contract de protecție se califică drept contract de protecție eligibil numai dacă îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
este inclus în lista contractelor de protecție eligibile prevăzute la articolul 203 și la articolul 204 alineatul (1);
este eficace și are caracter executoriu din punct de vedere juridic în jurisdicțiile relevante, astfel încât să asigure un nivel adecvat de certitudine în ceea ce privește protecția creditului realizată, având în vedere abordarea utilizată pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și gradul de recunoaștere permis.
furnizorul de protecție îndeplinește criteriile prevăzute la alineatul (5).
ABE transmite proiectele respective de standarde tehnice de reglementare către Comisie până la 30 septembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Secțiunea 2
Forme eligibile de diminuare a riscului de credit
Subsecțiunea 1
Protecția finanțată a creditului
Articolul 195
Compensarea bilanțieră
Compensarea bilanțieră a creanțelor reciproce între o instituție și contrapartea sa poate fi utilizată de către instituție ca formă eligibilă de diminuare a riscului de credit.
Fără a aduce atingere articolului 196, eligibilitatea se limitează la soldurile de numerar reciproce ale instituției și ale contrapărții. Instituțiile pot modifica cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și, după caz, cuantumurile pierderilor așteptate numai în cazul creditelor și al depozitelor pe care le-au primit ele însele și care fac obiectul unui acord de compensare bilanțieră.
Articolul 196
Acorduri-cadru de compensare care acoperă tranzacții de răscumpărare sau operațiuni de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut sau alte operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital
Instituțiile care adoptă metoda extinsă a garanțiilor financiare prevăzută la articolul 223 pot lua în considerare efectele contractelor de compensare bilaterală cu o contraparte, care acoperă tranzacții de răscumpărare, operațiuni de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut, sau alte operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital. Fără a aduce atingere articolului 299, garanțiile reale acceptate și titlurile sau mărfurile luate cu împrumut în cadrul unor astfel de acorduri sau tranzacții trebuie să respecte cerințele de eligibilitate pentru garanții reale prevăzute la articolele 197 și 198.
Articolul 197
Eligibilitatea garanțiilor reale în cadrul tuturor abordărilor și metodelor
Instituțiile pot utiliza următoarele instrumente financiare drept garanții reale eligibile în cadrul tuturor abordărilor și metodelor:
numerar sub formă de depozit constituit la instituția creditoare, sau instrumente asimilate numerarului păstrate de aceasta;
titluri de datorie emise de administrații centrale sau bănci centrale și care au o evaluare a creditului efectuată de o ECAI sau de o agenție de creditare a exportului, recunoscute ca eligibile în sensul capitolului 2, pe care ABE a asociat-o cu nivelul 4 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de administrații centrale și bănci centrale, prevăzute la capitolul 2;
titluri de datorie care sunt emise de instituții sau de firme de investiții și au o evaluare a creditului efectuată de o ECAI, pe care ABE a asociat-o cu nivelul 3 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de instituții, prevăzute la capitolul 2;
titluri de datorie emise de alte entități și care au o evaluare a creditului efectuată de o ECAI, pe care ABE a asociat-o cu nivelul 3 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de societăți, prevăzute la capitolul 2;
titluri de datorie care au o evaluare pe termen scurt a creditului efectuată de o ECAI, pe care ABE a asociat-o cu nivelul 3 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor pe termen scurt, prevăzute la capitolul 2;
titluri de capital sau obligațiuni convertibile incluse într-un indice principal;
aur;
poziții din securitizare care nu sunt poziții din resecuritizare și cărora li se aplică o pondere de risc de 100 % sau mai mică în conformitate cu articolele 261-264.
În sensul alineatului (1) litera (b), „titluri de datorie emise de administrații centrale sau bănci centrale” includ toate instrumentele financiare următoare:
titluri de datorie emise de administrații regionale sau de autorități locale, dacă expunerile față de acestea se tratează ca expuneri față de administrația centrală în a cărei jurisdicție sunt stabilite, în conformitate cu articolul 115 alineatul (2);
titluri de datorie emise de entități din sectorul public, dacă expunerile față de acestea se tratează ca expuneri față de administrații centrale, în conformitate cu articolul 116 alineatul (4);
titluri de datorie emise de bănci de dezvoltare multilaterală, cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 117 alineatul (2);
titluri de datorie emise de organizații internaționale, cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 118.
În sensul alineatului (1) litera (c), „titluri de datorie emise de instituții” includ toate instrumentele financiare următoare:
titluri de datorie emise de administrații regionale sau autorități locale, altele decât acele titluri de datorie menționate la alineatul (2) litera (a);
titluri de datorie emise de entități din sectorul public, în cazul în care expunerile față de acestea sunt tratate în conformitate cu articolul 116 alineatele (1) și (2);
titluri de datorie emise de bănci de dezvoltare multilaterală, altele decât cele cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 117 alineatul (2).
O instituție poate utiliza titluri de datorie emise de alte instituții sau de firme de investiții și care nu au o evaluare a creditului efectuată de o ECAI drept garanții reale eligibile, în cazul în care aceste titluri de datorie îndeplinesc toate criteriile următoare:
sunt cotate la o bursă de schimb recunoscută;
se califică drept datorie cu rang prioritar;
toate celelalte emisiuni evaluate ale instituției emitente, cu același rang, au o evaluare a creditului efectuată de o ECAI, pe care ABE a asociat-o cu nivelul 3 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de instituții sau a expunerilor pe termen scurt, prevăzute la capitolul 2;
instituția creditoare nu deține nicio informație care să sugereze că ar fi justificat ca emisiunea să aibă o evaluare a creditului inferioară celei indicate la litera (c);
lichiditatea pe piață a instrumentului este suficientă pentru aceste scopuri.
Instituțiile pot utiliza unitățile sau acțiunile deținute în OPC drept garanții reale eligibile, în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
unitățile sau acțiunile au o cotație publică zilnică a prețului;
OPC se limitează la investiții în instrumente care sunt eligibile pentru recunoaștere în temeiul alineatelor (1) și (4);
OPC îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 132 alineatul (3).
În cazul în care un OPC investește în acțiunile sau unitățile altui OPC, condițiile prevăzute la primul paragraf literele (a)-(c) se aplică, de asemenea, oricărui astfel de OPC-suport.
Utilizarea de către un OPC a instrumentelor financiare derivate pentru acoperirea riscurilor aferente investițiilor permise nu afectează eligibilitatea ca garanții reale a unităților sau a acțiunilor deținute în acest organism.
În cazul în care un OPC-suport are el însuși organisme de plasament colectiv-suport, instituțiile pot utiliza unități sau acțiuni pe care le dețin în OPC-ul inițial drept garanții reale eligibile cu condiția să aplice metodologia prevăzută în primul paragraf.
În cazul în care activele neeligibile pot avea o valoare negativă din cauza datoriilor sau a datoriilor contingente rezultând din dreptul de proprietate, instituțiile trebuie să procedeze după cum urmează:
să calculeze valoarea totală a activelor neeligibile;
dacă suma obținută conform literei (a) este negativă, să scadă valoarea absolută a acestei sume din valoarea totală a activelor eligibile.
AEVMP elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare, care să specifice următoarele:
indicii principali menționați la alineatul (1) litera (f) de la prezentul articol, la articolul 198 alineatul (1) litera (a), la articolul 224 alineatele (1) și (4) și la articolul 299 alineatul (2) litera (e);
bursele recunoscute, menționate la alineatul (4) litera (a) de la prezentul articol, la articolul 198 alineatul (1) litera (a), la articolul 224 alineatele (1) și (4), la articolul 299 alineatul (2) litera (e), la articolul 400 alineatul (2) litera (k), la articolul 416 alineatul (3) litera (d), la articolul 428 alineatul (1) litera (c) și în anexa III punctul 12, în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 4 alineatul (1) punctul 72.
AEVMP prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare, până la 31 decembrie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 198
Extinderea eligibilității garanțiilor reale în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare
În plus față de garanțiile reale stabilite la articolul 197, dacă o instituție aplică metoda extinsă a garanțiilor financiare prevăzută la articolul 223, aceasta poate utiliza următoarele instrumente financiare drept garanții reale eligibile:
titluri de capital sau obligațiuni convertibile, neincluse într-un indice principal, dar tranzacționate pe o bursă recunoscută;
unități sau acțiuni deținute în OPC, în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
unitățile sau acțiunile au o cotație publică zilnică a prețului;
OPC este limitat la investiții în instrumente care sunt eligibile pentru recunoaștere în temeiul articolului 197 alineatele (1) și (4) și la investiții în instrumentele menționate în prezentul paragraf litera (a).
În cazul în care un OPC investește în unitățile sau acțiunile altui OPC, condițiile prevăzute în prezentul alineat literele (a) și (b) se aplică, de asemenea, oricărui astfel de OPC-suport.
Utilizarea de către un OPC a instrumentelor financiare derivate pentru acoperirea riscurilor aferente investițiilor permise nu afectează eligibilitatea ca garanții reale a unităților sau a acțiunilor deținute în acest organism.
În cazul în care activele neeligibile pot avea o valoare negativă din cauza datoriilor sau a datoriilor contingente rezultând din dreptul de proprietate, instituțiile trebuie să procedeze după cum urmează:
să calculeze valoarea totală a activelor neeligibile;
dacă suma obținută conform literei (a) este negativă, să scadă valoarea absolută a acestei sume din valoarea totală a activelor eligibile.
Articolul 199
Extinderea eligibilității garanțiilor reale în cadrul abordării IRB
În plus față de garanțiile reale menționate la articolele 193 și 194, instituțiile care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și cuantumurile pierderilor așteptate conform abordării IRB pot utiliza, de asemenea, următoarele forme de garanții reale:
garanții sub forma bunurilor imobile, în conformitate cu alineatele (2), (3) și (4);
creanțe, în conformitate cu alineatul (5);
alte garanții reale corporale, în conformitate cu alineatele (6) și (8);
bunuri în leasing, în conformitate cu alineatul (7).
Cu excepția cazului în care la articolul 124 alineatul (2) se specifică altfel, instituțiile pot utiliza drept garanții reale eligibile bunurile imobile locative care sunt sau vor fi ocupate sau date cu chirie de către proprietar, sau de către beneficiarul real, în cazul societăților pentru investiții personale, precum și bunurile imobile comerciale, inclusiv birourile și alte spații comerciale, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
valoarea bunului nu depinde în mod semnificativ de calitatea creditului debitorului. Atunci când determină importanța unei asemenea dependențe, instituțiile pot exclude situațiile în care atât valoarea bunului, cât și performanța debitorului sunt afectate de factori pur macroeconomici;
riscul asociat împrumutatului nu depinde în mod semnificativ de randamentul bunului sau al proiectului-suport, ci de capacitatea reală a împrumutatului de a rambursa datoria din alte surse; în consecință, rambursarea sumelor datorate nu depinde în mod semnificativ de fluxurile de numerar generate de bunul care servește drept garanție reală.
Instituțiile pot deroga de la alineatul (2) litera (b) în cazul expunerilor garantate cu bunuri imobile locative situate pe teritoriul unui stat membru, dacă autoritatea competentă a acestui stat membru a publicat dovezi indicând prezența unei piețe pentru bunuri imobile locative bine dezvoltată și cu existență îndelungată pe teritoriul respectiv, cu rate ale pierderii care nu depășesc niciuna din următoarele limite:
pierderile provenind din împrumuturi garantate cu bunuri imobile locative până la 80 % din valoarea de piață, sau până la 80 % din valoarea ipotecară, cu excepția ◄ cazului în care la articolul 124 alineatul (2) se prevede altfel, nu depășesc 0,3 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile locative în orice an dat;
pierderile totale provenind din împrumuturi garantate cu bunuri imobile locative nu depășesc 0,5 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile locative în orice an dat.
În cazul în care oricare din condițiile prevăzute la primul paragraf literele (a) și (b) nu este îndeplinită într-un anumit an, instituțiile nu aplică tratamentul specificat la paragraful respectiv până când nu sunt satisfăcute, într-un an ulterior, ambele condiții.
Instituțiile pot deroga de la alineatul (2) litera (b) în cazul expunerilor garantate cu bunuri imobile comerciale situate pe teritoriul unui stat membru, dacă autoritatea competentă a acestui stat membru a publicat dovezi indicând prezența unei piețe pentru bunuri imobile comerciale bine dezvoltate și cu existență îndelungată pe teritoriul respectiv, cu rate ale pierderii care nu depășesc niciuna dintre următoarele limite:
pierderile provenind din împrumuturi garantate cu bunuri imobile comerciale până la 50 % din valoarea de piață, sau până la 60 % din valoarea ipotecară nu depășesc ◄ 0,3 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile comerciale în orice an dat;
pierderile totale provenind din împrumuturi garantate cu bunuri imobile comerciale nu depășesc 0,5 % din împrumuturile scadente garantate cu bunuri imobile comerciale în orice an dat.
În cazul în care una din condițiile prevăzute la primul paragraf literele (a) și (b) nu este îndeplinită într-un anumit an, instituțiile nu aplică tratamentul specificat la paragraful respectiv până când nu sunt satisfăcute, într-un an ulterior, ambele condiții.
Autoritățile competente permit unei instituții să utilizeze drept garanții reale eligibile garanțiile reale corporale de alt tip decât cele indicate la alineatele (2), (3) și (4), dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
există piețe lichide, o dovadă în acest sens fiind tranzacțiile frecvente, ținând seama de tipul de activ, pentru cedarea garanției reale în mod rapid și eficient din punct de vedere economic. Instituțiile trebuie să evalueze această condiție periodic și atunci când informațiile indică producerea unor modificări semnificative pe piață;
există prețuri de piață bine stabilite și disponibile public pentru garanția reală. Instituțiile pot considera că prețurile de piață sunt bine stabilite, dacă acestea provin din surse credibile de informații, precum indici publici, și reflectă prețul tranzacțiilor efectuate în condiții normale. Instituțiile pot considera că prețurile de piață sunt disponibile public, dacă acestea sunt comunicate, sunt ușor accesibile și pot fi obținute cu regularitate și fără eforturi administrative sau financiare nejustificate;
instituția analizează prețurile de piață, timpul și costurile necesare pentru executarea garanției reale, precum și sumele obținute în urma executării garanției reale;
instituția demonstrează că sumele obținute în urma executării garanției reale nu reprezintă mai puțin de 70 % din valoarea acesteia în peste 10 % din totalul lichidărilor corespunzătoare unui anumit tip de garanție reală. În cazul în care există o volatilitate semnificativă a prețurilor pieței, instituția demonstrează autorităților competente, într-un mod pe care acestea îl consideră satisfăcător, că propria evaluare a garanției reale este suficient de prudentă.
Instituțiile trebuie să formalizeze îndeplinirea condițiilor specificate la primul paragraf literele (a)-(d) și la articolul 210.
Articolul 200
Alte tipuri de protecție finanțată a creditului
Instituțiile pot utiliza următoarele alte tipuri de protecție finanțată a creditului drept garanții reale eligibile:
numerarul sub formă de depozit constituit la o instituție terță, sau instrumentele asimilate numerarului deținute de aceasta în alt regim decât cel de custodie și gajate în favoarea instituției creditoare;
polițele de asigurare de viață gajate în favoarea instituției creditoare;
instrumentele emise de o instituție terță sau de o firmă de investiții, care urmează să fie răscumpărate de către respectiva instituție sau de către respectiva firmă de investiții la cerere.
Subsecțiunea 2
Protecția nefinanțată a creditului
Articolul 201
Eligibilitatea furnizorilor de protecție în cadrul tuturor abordărilor
Instituțiile pot recurge la următoarele părți în calitate de furnizori eligibili de protecție nefinanțată a creditului:
administrații centrale și bănci centrale;
administrații regionale sau autorități locale;
bănci de dezvoltare multilaterală;
organizații internaționale, dacă se atribuie expunerilor față de acestea o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 117;
entități din sectorul public, în cazul în care creanțele față de acestea sunt tratate în conformitate cu articolul 116;
instituții și instituții financiare pentru care expunerile față de instituția financiară sunt tratate ca expuneri față de instituții, în conformitate cu articolul 119 alineatul (5);
alte entități corporative, inclusiv întreprinderea-mamă, filialele și entitățile corporative afiliate instituției, dacă este îndeplinită una din condițiile următoare:
aceste alte entități corporative dispun de o evaluare a creditului efectuată de o ECAI;
în cazul instituțiilor care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și cuantumurile pierderilor așteptate conform abordării IRB, aceste alte entități corporative nu dispun de o evaluare a creditului efectuată de o ECAI recunoscută și sunt evaluate intern de către instituție.
contrapărți centrale calificate.
Autoritățile competente publică și actualizează lista acestor instituții financiare care sunt furnizori eligibili de protecție nefinanțată a creditului în temeiul alineatului (1) litera (f), sau criteriile orientative de identificare a acestor furnizori eligibili de protecție nefinanțată a creditului, împreună cu o descriere a cerințelor prudențiale aplicabile și comunică lista respectivă altor autorități competente în conformitate cu articolul 117 din Directiva 2013/36/UE.
Articolul 202
Eligibilitatea în cadrul abordării IRB a furnizorilor de protecție care se califică pentru tratamentul prevăzut la articolul 153 alineatul (3)
O instituție poate utiliza instituții, firme de investiții, întreprinderi de asigurare și reasigurare și agenții de creditare a exportului ca furnizori eligibili de protecție nefinanțată a creditului care se califică pentru tratamentul prevăzut la articolul 153 alineatul (3), dacă acestea îndeplinesc toate condițiile următoare:
au suficientă competență în ceea ce privește furnizarea de protecție nefinanțată a creditului;
sunt reglementate într-un mod echivalent normelor stabilite de prezentul regulament, sau aveau, la momentul la care protecția creditului a fost furnizată, o evaluare a creditului efectuată de o ECAI recunoscută, pe care ABE a asociat-o cu nivelul 3 de calitate a creditului sau cu un nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de societăți, prevăzute la capitolul 2;
aveau, la momentul la care protecția creditului a fost furnizată, sau privind orice perioadă ulterioară acestuia, un rating intern asociat unei probabilități de nerambursare echivalente sau inferioare celei corespunzătoare nivelului 2 de calitate a creditului sau unui nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de societăți, prevăzute la capitolul 2;
au un rating intern asociat unei probabilități de nerambursare echivalente sau inferioare celei corespunzătoare nivelului 3 de calitate a creditului sau unui nivel superior, în conformitate cu normele de ponderare la risc a expunerilor față de societăți, prevăzute la capitolul 2.
În sensul prezentului articol, protecția creditului furnizată de agențiile de creditare a exportului nu beneficiază de nicio contragaranție explicită furnizată de o administrație centrală.
Articolul 203
Eligibilitatea garanțiilor ca protecție nefinanțată a creditului
Instituțiile pot utiliza garanții ca protecție nefinanțată eligibilă a creditului.
Subsecțiunea 3
Tipuri de instrumente financiare derivate
Articolul 204
Tipuri eligibile de instrumente financiare derivate de credit
Instituțiile pot utiliza ca protecție a creditului eligibilă următoarele tipuri de instrumente financiare derivate de credit, precum și instrumente care pot fi compuse din astfel de instrumente financiare derivate de credit sau care sunt efectiv similare din punct de vedere economic:
instrumente de tip credit default swap;
instrumente de tip total return swap;
instrumente de tip credit linked note, în măsura finanțării lor în numerar.
În cazul în care o instituție cumpără protecția creditului prin intermediul unui instrument de tip total return swap și înregistrează plățile nete primite aferente swapului ca venit net, dar nu înregistrează deteriorarea corespunzătoare a valorii activului protejat, fie prin reducerea valorii juste, fie prin suplimentarea rezervelor, protecția creditului respectivă nu se califică drept protecție a creditului eligibilă.
Dacă s-a efectuat o acoperire internă a riscului în conformitate cu primul paragraf, iar cerințele prevăzute în prezentul capitol au fost îndeplinite, instituțiile trebuie să aplice regulile stabilite în secțiunile 4 - 6 la calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și al cuantumurilor pierderilor așteptate, în cazul în care cumpără o protecție nefinanțată a creditului.
Secțiunea 3
Cerințe
Subsecțiunea 1
Protecția finanțată a creditului
Articolul 205
Cerințe privind acordurile de compensare bilanțieră, altele decât acordurile-cadru de compensare menționate la articolul 206
Acordurile de compensare bilanțieră, altele decât acordurile cadru de compensare menționate la articolul 206, se califică drept formă de diminuare a riscului de credit eligibilă, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
acordurile sunt valide din punct de vedere legal și au caracter executoriu din punct de vedere juridic în toate jurisdicțiile relevante, inclusiv în cazul insolvenței sau al falimentului unei contrapărți;
instituțiile sunt în măsură să identifice în orice moment activele și datoriile care fac obiectul acestor acorduri;
instituțiile monitorizează și controlează pe bază continuă riscurile asociate încetării protecției creditului;
instituțiile monitorizează și controlează pe bază continuă expunerile în cauză pe bază netă.
Articolul 206
Cerințe privind acordurile-cadru de compensare care acoperă tranzacții de răscumpărare, operațiuni de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut sau alte operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital
Acordurile-cadru de compensare care acoperă tranzacții de răscumpărare, operațiuni de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut, sau alte operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital se califică drept formă eligibilă de diminuare a riscului de credit dacă garanțiile reale furnizate în temeiul acestor acorduri respectă toate cerințele prevăzute la articolul 207 alineatele (2)-(4) și dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
acordurile sunt valide din punct de vedere legal și au caracter executoriu din punct de vedere juridic în toate jurisdicțiile relevante, inclusiv în cazul falimentului sau al insolvenței contrapărții;
acordurile asigură părții care și-a îndeplinit obligațiile dreptul de a rezilia și de a lichida în cel mai scurt timp toate tranzacțiile acoperite de acord, în cazul nerespectării obligațiilor contractuale, inclusiv în cazul falimentului sau al insolvenței contrapărții;
acordurile prevăd compensarea câștigurilor și a pierderilor aferente tranzacțiilor lichidate în baza unui acord, astfel încât o singură sumă netă să fie datorată de o parte celeilalte.
Articolul 207
Cerințe privind garanțiile financiare
Titlurile emise de debitor sau de orice altă entitate legată din grup nu se califică drept garanții reale eligibile. Cu toate acestea, obligațiunile garantate emise de debitor, care respectă condițiile prevăzute la articolul 129, se califică drept garanții reale eligibile atunci când sunt constituite cu titlu de garanții reale pentru o tranzacție de răscumpărare, cu condiția să respecte dispozițiile prevăzute la primul paragraf.
Instituțiile trebuie să efectueze o analiză juridică, considerată suficientă pentru a confirma caracterul executoriu al contractelor de garanție reală în toate jurisdicțiile relevante. Această analiză trebuie reefectuată, dacă este necesar, pentru a asigura caracterul executoriu permanent.
Instituțiile trebuie să îndeplinească toate cerințele operaționale următoare:
să formalizeze în mod corespunzător contractele de garanție reală și să dispună de proceduri clare și solide pentru executarea în timp util a garanției reale;
să aplice proceduri și procese solide de control al riscurilor decurgând din utilizarea garanției reale, inclusiv al riscurilor de nerealizare sau de realizare incompletă a protecției creditului, al riscurilor de evaluare, al riscurilor asociate rezilierii protecției creditului, al riscului de concentrare decurgând din utilizarea garanției reale, precum și al interacțiunii acestora cu profilul general de risc al instituției;
să dispună de politici și practici formalizate privind tipurile de garanții reale acceptate și cuantumurile acestora;
să calculeze valoarea de piață a garanției reale și să o revizuiască în mod corespunzător, cel puțin o dată la șase luni și ori de câte ori au motive să considere că a avut loc o scădere semnificativă a valorii de piață a garanției reale;
în cazul în care garanția reală este păstrată de o parte terță, instituțiile trebuie să facă demersurile necesare pentru a se asigura că partea terță separă garanția reală de activele proprii;
să se asigure că alocă suficiente resurse pentru buna funcționare a contractelor în marjă cu contrapărțile pentru instrumente financiare derivate extrabursiere și pentru finanțarea pe bază de titluri, măsurată prin punctualitatea și acuratețea apelurilor în marjă lansate și prin timpul de răspuns la apelurile în marjă primite;
să dispună de politici de administrare a garanțiilor reale, pentru a controla, monitoriza și raporta următoarele:
riscurile la care se expun prin contractele în marjă;
riscul de concentrare referitor la anumite tipuri de active afectate garanției reale;
reutilizarea garanțiilor reale, inclusiv lipsa potențială de lichidități rezultând din reutilizarea garanțiilor reale primite de la contrapărți;
renunțarea la drepturile asupra garanțiilor reale constituite în favoarea contrapărților.
Articolul 208
Cerințe privind garanțiile sub forma bunurilor imobile
Trebuie îndeplinite următoarele cerințe privind securitatea juridică:
o ipotecă sau un privilegiu trebuie să fie executorii în toate jurisdicțiile relevante la momentul încheierii contractului de credit iar cerințele de publicitate referitoare la aceste garanții trebuie îndeplinite în mod corespunzător și în timp util;
toate cerințele juridice privind stabilirea gajului trebuie să fi fost îndeplinite;
contractul de protecție și procesul juridic care stă la baza acestuia trebuie să permită instituției să valorifice protecția într-un interval de timp rezonabil.
Se îndeplinesc următoarele cerințe privind monitorizarea valorii bunurilor imobile și evaluarea bunurilor imobile:
instituțiile monitorizează valoarea bunurilor imobile în mod frecvent, și anume cel puțin anual în cazul bunurilor imobile comerciale și cel puțin o dată la trei ani în cazul bunurilor imobile locative. Instituțiile efectuează monitorizări mai frecvente în cazul în care condițiile de piață suferă modificări semnificative;
evaluarea bunurilor imobile trebuie revizuită atunci când informațiile de care dispun instituțiile indică faptul că valoarea bunurilor imobile ar fi putut să scadă semnificativ în comparație cu nivelul general al prețurilor de pe piață; această revizuire trebuie efectuată de către un evaluator care are calificarea, abilitățile și experiența necesare pentru a efectua o evaluare și este independent de procesul de luare a deciziei de acordare a creditului. Pentru împrumuturi care depășesc 3 milioane EUR sau 5 % din valoarea fondurilor proprii ale unei instituții, evaluarea bunului imobil se revizuiește de către un astfel de evaluator cel puțin o dată la fiecare trei ani.
Instituțiile pot utiliza metode statistice pentru a monitoriza valoarea bunurilor imobile și a identifica bunurile imobile care necesită reevaluare.
Articolul 209
Cerințe privind creanțele
Trebuie îndeplinite următoarele cerințe privind securitatea juridică:
mecanismul juridic prin intermediul căruia garanția reală este furnizată unei instituții creditoare trebuie să fie robust și eficace și să asigure existența unor drepturi clare ale instituției respective asupra garanției reale, inclusiv dreptul asupra încasărilor din vânzarea garanției reale;
instituțiile trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a îndeplini cerințele locale privind caracterul executoriu al garanției reale. Instituțiile creditoare trebuie să dețină un drept prioritar de prim rang asupra garanției reale, deși astfel de drepturi pot fi subordonate drepturilor creditorilor privilegiați prevăzuți în dispozițiile legislative;
instituțiile trebuie să efectueze o analiză juridică, considerată suficientă pentru a confirma caracterul executoriu al contractelor de garanție reală în toate jurisdicțiile relevante;
instituțiile trebuie să formalizeze în mod corespunzător contractele de garanție reală și să dispună de proceduri clare și solide pentru încasarea în timp util a garanției reale;
instituțiile trebuie să dispună de proceduri care să asigure respectarea tuturor condițiilor juridice cerute pentru declararea stării de nerambursare a unui împrumutat și încasarea în timp util a garanției reale;
în cazul în care un împrumutat are dificultăți financiare sau se află în stare de nerambursare, instituțiile trebuie să aibă autoritatea legală de a vinde sau de a ceda creanțele altor părți, fără consimțământul debitorilor cedați.
Trebuie îndeplinite următoarele cerințe privind gestionarea riscurilor:
o instituție trebuie să dispună de un proces riguros pentru determinarea riscului de credit asociat creanțelor. Un astfel de proces trebuie să includă analiza activității împrumutatului și a sectorului în care acesta își desfășoară activitatea, precum și a tipurilor de clienți cu care împrumutatul intră în relații de afaceri. Atunci când instituția recurge la debitori pentru a stabili riscul de credit al clienților, instituția trebuie să reexamineze practicile de credit ale debitorilor pentru a se asigura de confirma fiabilitatea și credibilitatea acestora;
diferența dintre cuantumul expunerii și valoarea creanțelor trebuie să reflecte toți factorii corespunzători, inclusiv costul colectării, gradul de concentrare din cadrul portofoliului de creanțe aduse în garanție de același împrumutat și riscul potențial de concentrare la nivelul expunerilor totale ale instituției, dincolo de nivelul riscului de concentrare controlat prin metodologia generală a instituției. Instituțiile trebuie să dispună de un proces permanent de monitorizare a creanțelor, adecvat acestora. Instituțiile trebuie, de asemenea, să verifice cu regularitate respectarea clauzelor contractelor de credit, a restricțiilor de mediu și a altor cerințe legale;
creanțele aduse în garanție de un împrumutat trebuie să fie diversificate și nu trebuie să fie corelate în mod nejustificat cu situația împrumutatului. În cazul în care există o corelație pozitivă semnificativă, instituțiile trebuie să țină seama de riscurile asociate atunci când stabilesc marjele pentru portofoliul de garanții reale, în ansamblul său;
instituțiile nu trebuie să utilizeze ca protecție eligibilă a creditului creanțe provenind de la afiliații unui împrumutat, inclusiv de la filialele și angajații acestuia;
instituțiile trebuie să dispună de un proces formalizat pentru colectarea, în situații dificile, a plăților aferente creanțelor. Instituțiile trebuie să dispună de facilitățile necesare pentru colectare, chiar dacă, în mod normal, se bazează pe împrumutați pentru colectare.
Articolul 210
Cerințe privind alte garanții reale corporale
Garanțiile reale corporale, altele decât garanțiile sub forma bunurilor imobile, se califică drept garanții reale eligibile în cadrul abordării IRB, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
contractul de garanție reală în temeiul căruia garanțiile reale corporale sunt furnizate unei instituții este eficace și executoriu din punct de vedere juridic în toate jurisdicțiile relevante și permite instituției respective să valorifice garanția reală într-un interval de timp rezonabil;
cu singura excepție a drepturilor de prim rang care pot fi permise, menționate la articolul 209 alineatul (2) litera (b), numai drepturile de prim rang sau privilegiile asupra garanției reale se califică drept garanții reale eligibile, iar o instituție are prioritate față de toți ceilalți împrumutători asupra sumelor obținute în urma executării garanției reale;
instituțiile monitorizează valoarea garanției reale în mod frecvent, respectiv cel puțin anual. Frecvența de monitorizare crește în cazul în care condițiile de piață suferă modificări semnificative;
contractul de credit include descrieri detaliate ale garanțiilor reale și specifică în detaliu modalitatea și frecvența reevaluării;
instituțiile formalizează clar în cadrul politicilor și al procedurilor interne de creditare, disponibile pentru examinare, tipurile de garanții reale corporale pe care le acceptă și politicile și practicile pe care le aplică cu privire la cuantumul corespunzător fiecărui tip de garanție reală în raport cu cuantumul expunerii;
politicile de creditare ale instituției cu privire la structura tranzacției stabilesc următoarele:
cerințe corespunzătoare privind garanțiile reale în raport cu cuantumul expunerii;
capacitatea de executare rapidă a garanției reale;
capacitatea de a stabili un preț sau o valoare de piață în mod obiectiv;
frecvența cu care valoarea poate fi obținută imediat, inclusiv o apreciere sau o evaluare profesională;
volatilitatea sau un indicator de aproximare a volatilității valorii garanției reale.
atunci când efectuează o evaluare sau o reevaluare, instituțiile țin seama pe deplin de orice deteriorare sau uzură morală a garanției reale, acordând o atenție deosebită efectelor trecerii timpului asupra garanțiilor reale sensibile la uzura morală;
instituțiile au dreptul de a efectua o inspecție fizică a garanției reale. Acestea dispun, de asemenea, de politici și proceduri care stabilesc modul de exercitare a dreptului de inspecție fizică;
garanția reală acceptată ca protecție este asigurată în mod adecvat împotriva riscului de daune, iar instituțiile dispun de proceduri de monitorizare a acestui fapt.
Articolul 211
Cerințe privind tratarea expunerilor decurgând din operațiuni de leasing ca expuneri acoperite cu garanții reale
Instituțiile trebuie să trateze expunerile care decurg din operațiuni de leasing ca fiind garantate cu tipul de bun dat în leasing, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
condițiile stabilite la articolul 208 sau 210, după caz, pentru ca tipul de bun dat în leasing să se califice drept garanție reală eligibilă sunt îndeplinite;
locatorul efectuează o gestionare riguroasă a riscurilor, care ține seama de modul de utilizare a activului dat în leasing, de locul în care este amplasat acesta, de vechimea sa, precum și de durata planificată de utilizare, inclusiv o monitorizare adecvată a valorii activului;
locatorul are drept de proprietate asupra activului și poate să-și exercite drepturile de proprietar în timp util;
dacă acest fapt nu a fost deja avut în vedere la calculul nivelului pierderii în caz de nerambursare, diferența dintre cuantumul neamortizat și valoarea de piață a activului nu este atât de mare încât să supraestimeze efectul de diminuare a riscului de credit atribuit activelor date în leasing.
Articolul 212
Cerințe privind alte tipuri de protecție finanțată a creditului
Numerarul sub formă de depozit constituit la o instituție terță sau instrumentele asimilate numerarului păstrate de aceasta sunt eligibile pentru tratamentul prevăzut la articolul 232 alineatul (1), dacă sunt îndeplinite cumulativ condițiile următoare:
creanța împrumutatului față de instituția terță trebuie să fie, în mod transparent, gajată în favoarea instituției creditoare sau cesionată acesteia, iar acest gaj sau această cesiune trebuie să fie validă din punct de vedere legal și să aibă caracter executoriu din punct de vedere juridic în toate jurisdicțiile relevante și trebuie să fie necondiționată și irevocabilă;
gajul sau cesiunea sunt notificate instituției terțe;
în urma notificării, instituția terță trebuie să poată efectua plăți numai către instituția creditoare, sau către alte părți numai cu acordul prealabil al instituției creditoare;
Polițele de asigurare de viață gajate în favoarea instituției creditoare se califică drept garanții reale eligibile, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
polița de asigurare de viață este, în mod transparent, gajată în favoarea instituției creditoare sau cesionată acesteia;
societatea care furnizează asigurarea de viață este notificată în legătură cu gajul sau cesiunea și, în urma notificării, nu poate plăti sumele exigibile în baza contractului fără acordul prealabil al instituției creditoare;
instituția creditoare are dreptul de a anula polița și de a primi valoarea de răscumpărare în cazul în care împrumutatul se află în stare de nerambursare;
instituția creditoare este informată în legătură cu orice plăți neefectuate de deținătorul poliței și care sunt corespunzătoare acesteia;
protecția creditului este furnizată până la scadența împrumutului. Dacă acest lucru nu este posibil deoarece asigurarea încetează înainte de expirarea duratei creditului, instituția se asigură că suma care decurge din contractul de asigurare îi servește drept garanție până la sfârșitul duratei contractului de credit;
gajul sau cesiunea sunt valide din punct de vedere legal și au caracter executoriu din punct de vedere juridic în toate jurisdicțiile relevante la momentul încheierii contractului de credit;
valoarea de răscumpărare este declarată de societatea care furnizează asigurarea de viață și nu este reductibilă;
valoarea de răscumpărare trebuie plătită în timp util, la cerere, de către societatea care furnizează asigurarea de viață;
valoarea de răscumpărare nu poate fi solicitată fără acordul prealabil al instituției;
societatea care furnizează asigurarea de viață intră sub incidența Directivei 2009/138/CE sau este supusă supravegherii efectuate de o autoritate competentă a unei țări terțe care aplică norme de supraveghere și reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune.
Subsecțiunea 2
Protecția nefinanțată a creditului și instrumentele de tip credit linked note
Articolul 213
Cerințe comune pentru garanțiile personale și instrumentele financiare derivate de credit
Sub rezerva articolului 214 alineatul (1), protecția creditului decurgând dintr-o garanție personală sau dintr-un instrument financiar derivat de credit se califică drept protecție nefinanțată a creditului eligibilă, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
protecția creditului este directă;
nivelul de protecție a creditului este clar definit și incontestabil;
contractul de protecție a creditului nu cuprinde nicio clauză a cărei îndeplinire se află în afara controlului direct al împrumutătorului și care:
ar permite furnizorului de protecție să denunțe unilateral protecția;
ar crește costul efectiv al protecției ca rezultat al deteriorării calității creditului expunerii protejate;
ar putea exonera furnizorul de protecție de obligația de a plăti în timp util în cazul în care debitorul inițial nu efectuează o plată datorată sau în care contractul de leasing a expirat din punctul de vedere al recunoașterii valorii reziduale garantate în temeiul articolului 134 alineatul (7) și al articolului 166 alineatul (4);
ar putea permite reducerea duratei protecției creditului de către furnizorul de protecție;
contractul de protecție a creditului este valid din punct de vedere legal și are caracter executoriu din punct de vedere juridic în toate jurisdicțiile relevante la momentul încheierii contractului de credit.
Instituțiile trebuie să efectueze o analiză juridică, considerată suficientă pentru a confirma caracterul executoriu al protecției nefinanțate a creditului în toate jurisdicțiile relevante. Această analiză trebuie reefectuată, dacă este necesar, pentru a asigura caracterul executoriu permanent.
Articolul 214
Contragaranții furnizate de stat și de alte entități din sectorul public
Instituțiile pot trata expunerile menționate la alineatul (2) ca fiind protejate de o garanție furnizată de entitățile menționate la același alineat, cu condiția ca toate cerințele următoare să fie satisfăcute:
contragaranția să acopere toate elementele de risc de credit ale creanței;
atât garanția personală inițială, cât și contragaranția să îndeplinească cerințele privind garanțiile personale prevăzute la articolul 213 și la articolul 215 alineatul (1), sub rezerva faptului că o contragaranție nu este necesar să fie directă;
acoperirea să fie solidă și să nu existe date istorice care să indice faptul că acoperirea aferentă contragaranției este, în mod efectiv, mai puțin decât echivalentă în raport cu cea a garanției personale directe furnizate de entitatea în cauză.
Tratamentul prevăzut la alineatul (1) se aplică expunerilor acoperite de o garanție personală care este contragarantată de oricare din următoarele entități:
o administrație centrală sau o bancă centrală;
o administrație regională sau o autoritate locală;
o entitate din sectorul public, în cazul în care creanțele față de aceasta sunt tratate precum creanțele față de administrația centrală în conformitate cu articolul 116 alineatul (4);
o bancă de dezvoltare multilaterală sau o organizație internațională, cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 117 alineatul (2) și, respectiv, al articolului 118;
o entitate din sectorul public, în cazul în care creanțele față de aceasta sunt tratate în conformitate cu articolul 116 alineatele (1) și (2).
Articolul 215
Cerințe suplimentare privind garanțiile personale
Garanțiile personale se califică drept protecție nefinanțată a creditului eligibilă, dacă toate condițiile prevăzute la articolul 213 și toate condițiile următoare sunt îndeplinite:
în caz de neîndeplinire culpabilă a obligațiilor contractuale și/sau de neplată la scadență de către contraparte, instituția creditoare are dreptul de a se îndrepta, în timp util, împotriva garantului pentru orice sume datorate în temeiul creanței pentru care este furnizată protecția, iar efectuarea plății de către garant nu este condiționată de obligația instituției creditoare de a se îndrepta în prealabil împotriva debitorului.
În cazul protecției nefinanțate a creditului care acoperă credite ipotecare locative, cerințele prevăzute la articolul 213 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) și la primul paragraf de la prezenta literă trebuie îndeplinite într-un termen de 24 de luni;
garanția personală este o obligație formalizată explicit, asumată de garant;
una din următoarele condiții este îndeplinită:
garanția personală acoperă toate tipurile de plăți estimate a fi efectuate de debitor în temeiul creanței;
dacă anumite tipuri de plăți sunt excluse de la acoperirea furnizată de garanție, instituția creditoare a ajustat valoarea garanției pentru a reflecta acoperirea limitată.
În cazul garanțiilor personale furnizate în cadrul schemelor de garantare reciprocă sau al celor furnizate sau contragarantate de către entitățile enumerate la articolul 214 alineatul (2), cerințele prevăzute la alineatul (1) litera (a) de la prezentul articol se consideră satisfăcute, dacă una din condițiile următoare este îndeplinită:
instituția creditoare are dreptul de a obține în timp util din partea garantului o plată provizorie care îndeplinește cumulativ condițiile următoare:
reprezintă o estimare riguroasă a cuantumului pierderii pe care ar putea să o sufere instituția creditoare, incluzând pierderile rezultate din neplata dobânzii și a altor tipuri de plăți pe care debitorul are obligația să le efectueze;
este proporțională cu acoperirea furnizată de garanția personală;
instituția creditoare poate demonstra autorităților competente, într-un mod pe care acestea îl consideră satisfăcător, că efectele garanției personale care acoperă, de asemenea, pierderile rezultate din neplata dobânzii și a altor tipuri de plăți pe care debitorul are obligația să le efectueze, justifică acest tratament.
Articolul 216
Cerințe suplimentare privind instrumentele financiare derivate de credit
Instrumentele financiare derivate de credit se califică drept protecție nefinanțată a creditului eligibilă, dacă toate condițiile prevăzute la articolul 213 și toate condițiile următoare sunt îndeplinite:
evenimentele de credit specificate în contractul aferent instrumentului financiar derivat de credit includ:
neplata sumelor datorate conform condițiilor, în vigoare la momentul neplății, aferente obligației-suport, cu o perioadă de grație egală cu perioada de grație a obligației-suport, sau mai scurtă decât aceasta;
falimentul, insolvența sau incapacitatea debitorului de a-și plăti datoriile, sau imposibilitatea ori recunoașterea în scris a incapacității de a-și plăti în general datoriile pe măsură ce acestea devin scadente, precum și evenimente similare;
restructurarea obligației-suport, care implică iertarea de datorie sau amânarea plății principalului, a dobânzii sau a comisioanelor și are ca rezultat un eveniment de pierdere din credit;
în cazul în care instrumentele financiare derivate de credit permit decontarea în numerar:
instituțiile aplică un proces riguros de evaluare în vederea estimării corecte a pierderii;
se specifică în mod clar perioada în care trebuie obținute evaluările ulterioare evenimentului de credit ale obligației-suport;
dacă efectuarea decontării implică dreptul și capacitatea cumpărătorului de protecție de a transfera obligația-suport furnizorului de protecție, condițiile aferente obligației-suport trebuie să prevadă faptul că orice consimțământ necesar pentru un astfel de transfer nu poate fi refuzat în mod nejustificat;
identitatea părților care au responsabilitatea de a stabili dacă a avut loc un eveniment de credit este precizată în mod clar;
identificarea apariției unui eveniment de credit nu este responsabilitatea exclusivă a furnizorului de protecție;
cumpărătorul de protecție are dreptul sau capacitatea de a informa furnizorul de protecție în legătură cu producerea unui eveniment de credit.
Dacă evenimentele de credit nu includ restructurarea obligației-suport, după cum se precizează la litera (a) punctul (iii), protecția creditului poate fi totuși eligibilă, cu condiția reducerii valorii, astfel cum se specifică la articolul 233 alineatul (2);
Se poate permite existența unei neconcordanțe între obligația-suport și obligația de referință aferentă instrumentului financiar derivat de credit sau între obligația-suport și obligația utilizată pentru a stabili dacă a avut loc un eveniment de credit, numai dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
obligația de referință sau obligația utilizată pentru a stabili dacă a avut loc un eveniment de credit, după caz, are același rang ca obligația-suport sau are un rang inferior în raport cu aceasta;
obligația-suport și obligația de referință sau obligația utilizată pentru a stabili dacă a avut loc un eveniment de credit, după caz, provin de la același debitor și există clauze cu caracter executoriu din punct de vedere juridic de declarare simultană a stării de nerambursare sau a exigibilității obligațiilor (clauze de tip cross-default sau cross-acceleration).
Articolul 217
Cerințe de eligibilitate pentru tratamentul prevăzut la articolul 153 alineatul (3)
Pentru a fi eligibilă pentru tratamentul prevăzut la articolul 153 alineatul (3), protecția creditului decurgând dintr-o garanție personală sau dintr-un instrument financiar derivat de credit trebuie să îndeplinească următoarele condiții:
obligația-suport trebuie să fie una din următoarele expuneri:
o expunere față de o societate, astfel cum este definită la articolul 147, cu excepția expunerilor față de întreprinderile de asigurări și reasigurări;
o expunere față de o administrație regională, o autoritate locală sau o entitate din sectorul public, care nu este tratată ca o expunere față de o administrație centrală sau o bancă centrală în conformitate cu articolul 147;
o expunere față de o întreprindere mică sau mijlocie, clasificată ca expunere de tip retail în conformitate cu articolul 147 alineatul (5);
debitorii aferenți obligației-suport nu trebuie să fie membri ai grupului din care face parte furnizorul de protecție;
expunerea trebuie să fie acoperită de unul din următoarele instrumente:
instrumente financiare derivate de credit nefinanțate având la bază o singură semnătură sau garanții personale având la bază o singură semnătură;
produse de tipul first-to-default pentru un coș de expuneri;
produse de tipul nth-to-default pentru un coș de expuneri;
protecția creditului trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute la articolele 213, 215 și 216, după caz;
ponderea de risc asociată expunerii înainte de aplicarea tratamentului prevăzut la articolul 153 alineatul (3) nu trebuie să fi luat deja în considerare vreun aspect legat de protecția creditului;
o instituție trebuie să aibă dreptul și perspectiva de a primi plata de la furnizorul de protecție, fără a fi nevoită să introducă o acțiune în instanță pentru a constrânge la plată contrapartea. În măsura în care este posibil, o instituție trebuie să ia măsuri pentru a se convinge că furnizorul de protecție este dispus să plătească prompt în cazul în care are loc un eveniment de credit;
protecția creditului cumpărată trebuie să absoarbă toate pierderile de credit suportate pentru partea acoperită a unei expuneri, generate de producerea evenimentelor de credit descrise în contract;
dacă structura plăților aferente protecției creditului prevede decontarea cu livrare fizică, trebuie să existe securitate juridică în ceea ce privește posibilitatea efectivă de a livra un credit, o obligațiune sau o creanță potențială;
dacă o instituție intenționează să livreze o creanță, alta decât expunerea-suport, aceasta trebuie să se asigure că respectiva creanță livrabilă este suficient de lichidă, astfel încât să o poată cumpăra în vederea livrării conform contractului;
termenii și condițiile contractului de protecție a creditului trebuie să fie confirmate legal, în scris, atât de furnizorul de protecție, cât și de instituție;
instituțiile trebuie să dispună de un proces pentru detectarea corelării excesive dintre bonitatea unui furnizor de protecție și debitorul expunerii-suport, care se datorează faptului că performanța lor depinde, dincolo de factorul de risc sistemic, de factori comuni;
în cazul protecției împotriva riscului de diminuare a valorii creanței, vânzătorul creanțelor achiziționate nu trebuie să fie membru al grupului din care face parte furnizorul de protecție.
Secțiunea 4
Calculul efectelor diminuării riscului de credit
Subsecțiunea 1
Protecția finanțată a creditului
Articolul 218
Instrumente de tip credit linked note
Investițiile în instrumente de tip credit linked note emise de instituția creditoare pot fi tratate drept garanții reale sub formă de numerar în scopul calculării efectului protecției finanțate a creditului în conformitate cu prezenta subsecțiune, cu condiția ca instrumentul de tip credit default swap inclus în instrumentul de tip credit linked note să se califice drept protecție nefinanțată a creditului eligibilă. Pentru a stabili dacă instrumentul de tip credit default swap inclus în instrumentul de tip credit linked note se califică drept protecție nefinanțată a creditului eligibilă, instituția poate considera condiția prevăzută la articolul 194 alineatul (6) litera (c) ca fiind îndeplinită.
Articolul 219
Compensarea bilanțieră
Împrumuturile contractate și depozitele constituite la instituția creditoare care fac obiectul compensării bilanțiere trebuie tratate de către instituția respectivă drept garanții reale sub formă de numerar în scopul calculării efectului protecției finanțate a creditului pentru împrumuturile și depozitele instituției creditoare care fac obiectul compensării bilanțiere și sunt denominate în aceeași monedă.
Articolul 220
Utilizarea abordării bazate pe ajustări de volatilitate reglementate sau a abordării bazate pe estimări proprii ale ajustărilor de volatilitate în cazul acordurilor-cadru de compensare
Utilizarea abordării bazate pe estimări proprii este supusă condițiilor și cerințelor aplicate în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare.
În vederea calculării E*, instituțiile procedează astfel:
calculează poziția netă în fiecare grup de titluri sau în fiecare tip de marfă prin deducerea cuantumului de la punctul (ii) din cuantumul de la punctul (i):
valoarea totală a unui grup de titluri sau de mărfuri de același tip, date cu împrumut, vândute sau furnizate în cadrul acordului-cadru de compensare;
valoarea totală a unui grup de titluri sau de mărfuri de același tip, luate cu împrumut, achiziționate sau primite în cadrul acordului-cadru de compensare;
calculează poziția netă în fiecare monedă, alta decât moneda de decontare a acordului-cadru de compensare, prin deducerea cuantumului de la punctul (ii) din cuantumul de la punctul (i):
suma dintre valoarea totală a titlurilor denominate în această monedă date cu împrumut, vândute sau furnizate în cadrul acordului-cadru de compensare și cuantumul numerarului în moneda respectivă dat cu împrumut sau transferat în cadrul acordului respectiv;
suma dintre valoarea totală a titlurilor denominate în această monedă luate cu împrumut, achiziționate sau primite în cadrul acordului-cadru de compensare și cuantumul numerarului în moneda respectivă luat cu împrumut sau primit în cadrul acordului respectiv;
aplică ajustarea de volatilitate adecvată unui anumit grup de titluri sau unei poziții în numerar valorii absolute a poziției nete pozitive sau negative în titlurile din grupul respectiv;
aplică ajustarea de volatilitate corespunzătoare riscului cursului de schimb (fx) poziției nete pozitive sau negative în fiecare monedă, alta decât moneda de decontare a acordului-cadru de compensare.
Instituțiile calculează E* conform următoarei formule:
unde:
Ei |
= |
valoarea expunerii pentru fiecare expunere separată i din cadrul acordului, care s-ar aplica în lipsa protecției creditului, în cazul în care instituțiile calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate sau în cazul în care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și cuantumurile pierderilor așteptate conform abordării IRB; |
Ci |
= |
valoarea titlurilor din fiecare grup sau a mărfurilor de același tip, luate cu împrumut, achiziționate sau primite, sau numerarul luat cu împrumut sau primit pentru fiecare expunere i; |
|
= |
poziția netă (pozitivă sau negativă) într-un grup de titluri dat j; |
|
= |
poziția netă (pozitivă sau negativă) într-o monedă dată k, alta decât moneda de decontare a acordului, calculată în conformitate cu alineatul (2) litera (b); |
|
= |
ajustarea de volatilitate adecvată unui anumit grup de titluri j; |
|
= |
ajustarea de volatilitate corespunzătoare cursului de schimb aferent monedei k. |
Articolul 221
Utilizarea abordării bazate pe modele interne în cazul acordurilor-cadru de compensare
Instituțiile care au primit, în temeiul titlului IV capitolul 5, aprobarea de a utiliza un model intern de măsurare a riscului, pot folosi abordarea bazată pe modele interne. Dacă nu a primit o astfel de aprobare, o instituție poate totuși să solicite autorităților competente aprobarea de a utiliza, pentru scopurile prezentului articol, o abordare bazată pe modele interne.
Autoritățile competente permit unei instituții să utilizeze o abordare bazată pe modele interne numai dacă au dovezi satisfăcătoare ale faptului că sistemul folosit de instituție pentru gestionarea riscurilor decurgând din tranzacțiile acoperite de acordul-cadru de compensare este solid din punct de vedere conceptual și aplicat corect și dacă sunt îndeplinite următoarele cerințe calitative:
modelul intern de măsurare a riscurilor utilizat pentru calcularea volatilității potențiale a prețurilor tranzacțiilor este strâns integrat în procesul zilnic de gestionare a riscurilor și servește drept bază pentru raportarea expunerilor la risc către conducerea superioară a instituției;
instituția dispune de o unitate de control al riscurilor care îndeplinește toate cerințele următoare:
este independentă de unitățile care derulează tranzacții și raportează direct conducerii superioare;
răspunde de conceperea și implementarea sistemului de gestionare a riscurilor al instituției;
elaborează și analizează rapoarte zilnice cu privire la rezultatele modelului de măsurare a riscurilor și la măsurile adecvate care trebuie luate în privința limitelor pozițiilor;
rapoartele zilnice elaborate de unitatea de control al riscurilor sunt analizate de către un nivel al conducerii care are suficientă autoritate pentru a impune reduceri ale pozițiilor luate și ale expunerii globale la risc;
instituția dispune, în cadrul unității de control al riscurilor, de suficient personal competent pentru utilizarea modelelor sofisticate;
instituția a stabilit proceduri pentru monitorizarea și asigurarea respectării unui set formalizat de politici și controale interne privind funcționarea generală a sistemului de măsurare a riscurilor;
modelele instituției au un istoric care arată o acuratețe rezonabilă în măsurarea riscurilor, demonstrată prin testarea ulterioară a rezultatelor acestora, pentru care se utilizează date aferente cel puțin unui an;
instituția desfășoară în mod frecvent un program riguros de simulare de criză, iar rezultatele acestor teste sunt examinate de către conducerea superioară și se reflectă în politicile și în limitele pe care aceasta le stabilește;
instituția efectuează, în cadrul procesului său periodic de audit intern, o reexaminare independentă a sistemului de măsurare a riscurilor. Această reexaminare include atât activitatea unităților care derulează tranzacții, cât și pe cea a unității independente de control al riscurilor;
instituția efectuează o reexaminare a sistemului său de gestionare a riscurilor, cel puțin o dată pe an;
modelul intern îndeplinește cerințele stabilite la articolul 292 alineatele (8) și (9) și la articolul 294.
O instituție poate utiliza corelații empirice în cadrul categoriilor de risc și între categoriile de risc, dacă sistemul său de măsurare a corelațiilor este solid și este aplicat corect.
Instituțiile care utilizează abordarea bazată pe modele interne calculează E* conform următoarei formule:
unde:
Ei |
= |
valoarea expunerii pentru fiecare expunere separată i din cadrul acordului, care s-ar aplica în lipsa protecției creditului, în cazul în care instituțiile calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate sau în cazul în care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și cuantumurile pierderilor așteptate conform abordării IRB; |
Ci |
= |
valoarea titlurilor luate cu împrumut, achiziționate sau primite sau numerarul luat cu împrumut sau primit pentru fiecare astfel de expunere i. |
La calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor pe baza modelelor interne, instituțiile trebuie să utilizeze rezultatul modelului pentru ziua lucrătoare precedentă.
Calculul variației potențiale a valorii menționată la alineatul (6) trebuie să îndeplinească toate cerințele următoare:
să fie efectuat cel puțin zilnic;
să se bazeze pe un interval de încredere unilateral de 99 de centile;
să se bazeze pe o perioadă de deținere echivalentă cu 5 zile, cu excepția cazului altor tranzacții decât tranzacțiile de răscumpărare de titluri, sau operațiunile de dare sau luare de titluri cu împrumut, pentru care trebuie utilizată o perioadă de deținere echivalentă cu 10 zile;
să se bazeze pe o perioadă de observare istorică efectivă de cel puțin un an, cu excepția cazului în care o creștere semnificativă a volatilității prețurilor justifică o perioadă de observare mai scurtă;
setul de date utilizat pentru calcul să fie actualizat la fiecare trei luni.
Dacă o instituție are o tranzacție de răscumpărare, o operațiune de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut sau o tranzacție de creditare în marjă, ori altă tranzacție ori set de compensare similare, care îndeplinesc criteriile stabilite la articolul 285 alineatele (2), (3) și (4), perioada minimă de deținere trebuie să fie aliniată cu perioada de risc de marjă care s-ar aplica în conformitate cu aceste alineate, în coroborare cu articolul 285 alineatul (5).
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
ce anume reprezintă un portofoliu nesemnificativ în sensul alineatului (3);
criteriile după care se determină dacă un model intern este solid și este aplicat corect în sensul alineatelor (4) și (5) și al acordurilor-cadru de compensare.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2015.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 222
Metoda simplă a garanțiilor financiare
Ponderea de risc aferentă părții garantate este de cel puțin 20 %, cu excepția cazurilor specificate la alineatele (4)-(6). Instituțiile aplică restului valorii expunerii ponderea de risc pe care ar atribui-o unei expuneri negarantate față de contraparte, în temeiul capitolului 2.
Instituțiile atribuie o pondere de risc de 10 %, în limita acoperirii cu garanții reale, valorilor expunerilor provenind din astfel de tranzacții garantate cu titluri de datorie emise de administrații centrale sau de bănci centrale, cărora le este atribuită o pondere de risc de 0 % în temeiul capitolului 2.
În cazul altor tranzacții decât cele menționate la alineatele (4) și (5), instituțiile pot atribui o pondere de risc de 0 % dacă expunerea și garanția reală sunt denominate în aceeași monedă și dacă este îndeplinită una din condițiile următoare:
garanția reală este constituită sub formă de depozit în numerar sau de instrument asimilat numerarului;
garanția reală este constituită sub formă de titluri de datorie emise de administrații centrale sau de bănci centrale, care sunt eligibile pentru atribuirea unei ponderi de risc de 0 % în temeiul articolului 114 și a căror valoare de piață a fost diminuată cu 20 %.
În sensul alineatelor (5) și (6), titlurile de datorie emise de administrații centrale sau de bănci centrale includ:
titluri de datorie emise de administrații regionale sau de autorități locale, dacă expunerile față de acestea se tratează ca expuneri față de administrația centrală în a cărei jurisdicție sunt stabilite, în conformitate cu articolul 115;
titluri de datorie emise de bănci de dezvoltare multilaterală, cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 117 alineatul (2);
titluri de datorie emise de organizații internaționale, cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul articolului 118.
titluri de datorie emise de entități din sectorul public care se tratează ca expuneri față de administrații centrale, în conformitate cu articolul 116 alineatul (4).
Articolul 223
Metoda extinsă a garanțiilor financiare
În cazul în care garanția reală și expunerea-suport sunt denominate în monede diferite, instituțiile trebuie să adauge la ajustarea de volatilitate adecvată garanției reale în conformitate cu articolele 224-227 o ajustare care să reflecte volatilitatea monedei.
În cazul tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate extrabursiere acoperite de acorduri de compensare recunoscute de autoritățile competente în temeiul capitolului 6, dacă există o neconcordanță între moneda garanției reale și moneda de decontare, instituțiile trebuie să aplice o ajustare de volatilitate care să reflecte volatilitatea monedei. Chiar dacă în tranzacțiile acoperite de acordul de compensare sunt implicate mai multe monede, instituțiile aplică o singură ajustare de volatilitate.
Instituțiile calculează valoarea ajustată în funcție de volatilitate a garanției reale (CVA), pe care trebuie să o ia în considerare, după cum urmează:
unde:
C |
= |
valoarea garanției reale; |
HC |
= |
ajustarea de volatilitate adecvată garanției reale, calculată în conformitate cu articolele 224 și 227; |
Hfx |
= |
ajustarea de volatilitate adecvată neconcordanței de monede, calculată în conformitate cu articolele 224 și 227; |
Instituțiile utilizează formula prevăzută de prezentul alineat la calculul valorii ajustate în funcție de volatilitate a garanției reale pentru toate tranzacțiile, cu excepția celor supuse acordurilor-cadru de compensare recunoscute, cărora li se aplică dispozițiile articolelor 220 și 221.
Instituțiile calculează valoarea ajustată în funcție de volatilitate a expunerii (EVA), pe care trebuie să o ia în considerare, după cum urmează:
unde:
E |
= |
valoarea expunerii, care ar fi determinată în conformitate cu capitolele 2 sau 3, după caz, dacă expunerea nu ar fi garantată; |
HE |
= |
ajustarea de volatilitate adecvată expunerii, calculată în conformitate cu articolele 224 și 227; |
În cazul tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate extrabursiere, instituțiile care utilizează metoda prevăzută în capitolul 6 secțiunea 6 calculează EVA după cum urmează:
În vederea calculării valorii E menționată la alineatul (3), se aplică următoarele:
în cazul instituțiilor care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate, valoarea expunerii unui element extrabilanțier menționat în anexa I este 100 % din valoarea elementului respectiv și nu valoarea expunerii indicată la articolul 111 alineatul (1);
instituțiile care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării IRB calculează valoarea expunerii elementelor menționate la articolul 166 alineatele (8)-(10) utilizând un factor de conversie de 100 % și nu factorii de conversie sau procentele indicate la alineatele respective.
Instituțiile calculează valoarea ajustată integral a expunerii (E*), ținând seama atât de volatilitate, cât și de efectele de diminuare a riscului ale garanției reale, după cum urmează:
unde:
EVA |
= |
valoarea ajustată în funcție de volatilitate a expunerii, astfel cum a fost calculată la alineatul (3); |
CVAM |
= |
CVA ajustată suplimentar pentru orice neconcordanță de scadențe, în conformitate cu dispozițiile din secțiunea 5; |
În cazul tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate extrabursiere, instituțiile care utilizează metodele prevăzute în capitolul 6 secțiunile 3, 4 și 5 țin seama de efectele de diminuare a riscului ale garanțiilor reale în conformitate cu dispozițiile prevăzute în capitolul 6 secțiunile 3, 4 și 5, după caz.
O instituție poate decide să utilizeze abordarea bazată pe ajustări de volatilitate reglementate sau abordarea bazată pe estimări proprii, indiferent dacă a ales abordarea standardizată sau abordarea IRB pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor.
Cu toate acestea, dacă utilizează abordarea bazată pe estimări proprii, instituția trebuie să aplice această abordare pentru toată gama de tipuri de instrumente, cu excepția portofoliilor nesemnificative, pentru care poate utiliza abordarea bazată pe ajustări de volatilitate reglementate.
În cazul în care garanția reală constă într-un număr de elemente eligibile, instituțiile calculează ajustarea de volatilitate (H) după cum urmează:
unde:
ai |
= |
proporția corespunzătoare valorii unui element eligibil i în valoarea totală a garanției reale; |
Hi |
= |
ajustarea de volatilitate aplicabilă elementului eligibil i. |
Articolul 224
Aplicarea în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare a ajustărilor de volatilitate reglementate
Ajustările de volatilitate care trebuie aplicate de instituții în cadrul abordării bazate pe ajustări de volatilitate reglementate, presupunând că reevaluarea se efectuează zilnic, sunt prevăzute în tabelele 1- 4 din prezentul alineat.
AJUSTĂRI DE VOLATILITATE
Tabelul 1
Nivelul de calitate a creditului cu care este asociată evaluarea creditului pentru titlul de datorie |
Scadența reziduală |
Ajustările de volatilitate pentru titlurile de datorie emise de entitățile menționate la articolul 197 alineatul (1) litera (b) |
Ajustările de volatilitate pentru titlurile de datorie emise de entitățile descrise la articolul 197 alineatul (1) literele (c) și (d) |
Ajustările de volatilitate pentru pozițiile din securitizare care îndeplinesc criteriile stabilite la articolul 197 alineatul (1) litera (h) |
||||||
|
|
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
1 |
≤ 1 an |
0,707 |
0,5 |
0,354 |
1,414 |
1 |
0,707 |
2,829 |
2 |
1,414 |
|
> 1 ≤ 5 ani |
2,828 |
2 |
1,414 |
5,657 |
4 |
2,828 |
11,314 |
8 |
5,657 |
|
> 5 ani |
5,657 |
4 |
2,828 |
11,314 |
8 |
5,657 |
22,628 |
16 |
11,313 |
2-3 |
≤ 1 an |
1,414 |
1 |
0,707 |
2,828 |
2 |
1,414 |
5,657 |
4 |
2,828 |
|
> 1 ≤ 5 ani |
4,243 |
3 |
2,121 |
8,485 |
6 |
4,243 |
16,971 |
12 |
8,485 |
|
> 5 ani |
8,485 |
6 |
4,243 |
16,971 |
12 |
8,485 |
33,942 |
24 |
16,970 |
4 |
≤ 1 an |
21,213 |
15 |
10,607 |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
|
> 1 ≤ 5 ani |
21,213 |
15 |
10,607 |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
|
> 5 ani |
21,213 |
15 |
10,607 |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
N/A |
Tabelul 2
Nivelul de calitate a creditului cu care este asociată evaluarea creditului pentru titlul de datorie pe termen scurt |
Ajustările de volatilitate pentru titlurile de datorie emise de entitățile descrise la articolul 197 alineatul (1) litera (b) care beneficiază de evaluări ale creditului pe termen scurt |
Ajustările de volatilitate pentru titlurile de datorie emise de entitățile descrise la articolul 197 alineatul (1) literele (c) și (d) care beneficiază de evaluări ale creditului pe termen scurt |
Ajustările de volatilitate pentru pozițiile din securitizare care îndeplinesc criteriile stabilite la articolul 197 alineatul (1) litera (h) |
||||||
|
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
1 |
0,707 |
0,5 |
0,354 |
1,414 |
1 |
0,707 |
2,829 |
2 |
1,414 |
2-3 |
1,414 |
1 |
0,707 |
2,828 |
2 |
1,414 |
5,657 |
4 |
2,828 |
Tabelul 3
Alte tipuri de garanții reale sau de expuneri
|
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
Titluri de capital incluse într-un indice principal, obligațiuni convertibile incluse într-un indice principal |
21,213 |
15 |
10,607 |
Alte titluri de capital sau obligațiuni convertibile cotate la o bursă recunoscută |
35,355 |
25 |
17,678 |
Numerar |
0 |
0 |
0 |
Aur |
21,213 |
15 |
10,607 |
Tabelul 4
Ajustarea de volatilitate pentru neconcordanța de monede
Perioadă de deținere de 20 zile (%) |
Perioadă de deținere de 10 zile (%) |
Perioadă de deținere de 5 zile (%) |
11,314 |
8 |
5,657 |
Calcularea ajustărilor de volatilitate în conformitate cu alineatul (1) este supusă următoarelor condiții:
pentru tranzacțiile de creditare garantate, perioada de deținere este de 20 de zile lucrătoare;
pentru tranzacțiile de răscumpărare, cu excepția măsurii în care acestea implică transferul de mărfuri sau de drepturi garantate referitoare la proprietatea asupra mărfurilor, și pentru operațiunile de dare sau luare de titluri cu împrumut, perioada de deținere este de 5 zile lucrătoare;
pentru alte operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital, perioada de deținere este de 10 zile lucrătoare.
Dacă o instituție are o tranzacție sau un set de compensare care îndeplinesc criteriile stabilite la articolul 285 alineatele (2), (3) și (4), perioada minimă de deținere trebuie aliniată cu perioada de risc de marjă care s-ar aplica în conformitate cu aceste alineate.
În vederea determinării nivelului de calitate a creditului cu care este asociată evaluarea creditului pentru titlul de datorie, menționat la primul paragraf, se aplică, de asemenea, articolul 197 alineatul (7).
Dacă instituția nu are cunoștință de activele în care a investit fondul, ajustarea de volatilitate este cea mai mare ajustare de volatilitate care s-ar aplica unui activ în care fondul are dreptul să investească.
Articolul 225
Aplicarea propriilor estimări ale ajustărilor de volatilitate în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare
Pentru titlurile de datorie care au o evaluare a creditului, efectuată de o ECAI, echivalentă cu investment grade (ratingul corespunzător investițiilor cu risc scăzut) sau superioară, instituțiile pot calcula o estimare a volatilității ă pentru fiecare categorie de titluri.
Pentru titlurile de datorie care au o evaluare a creditului, efectuată de o ECAI, inferioară nivelului investment grade, precum și pentru alte garanții reale eligibile, instituțiile trebuie să calculeze ajustările de volatilitate pentru fiecare element în parte.
Instituțiile care utilizează abordarea bazată pe estimări proprii trebuie să estimeze volatilitatea garanției reale sau a neconcordanței cursurilor de schimb fără a ține seama de vreo corelație existentă între expunerea negarantată, garanția reală și cursurile de schimb.
La determinarea categoriilor respective, instituțiile trebuie să ia în considerare tipul emitentului de titluri, precum și evaluarea externă a creditului, scadența reziduală și durata modificată a titlurilor. Estimările volatilității trebuie să fie reprezentative pentru titlurile incluse de către instituție într-o categorie.
Calculul ajustărilor de volatilitate este supus tuturor criteriilor următoare:
trebuie să se bazeze pe un interval de încredere unilateral de 99 de centile;
trebuie să se bazeze pe următoarele perioade de deținere:
20 de zile lucrătoare pentru tranzacțiile de creditare garantate;
5 zile lucrătoare pentru tranzacțiile de răscumpărare, cu excepția măsurii în care acestea implică transferul de mărfuri sau de drepturi garantate referitoare la proprietatea asupra mărfurilor, și pentru operațiunile de dare sau luare de titluri cu împrumut;
10 zile lucrătoare pentru alte operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital;
instituțiile pot utiliza valorile ajustărilor de volatilitate calculate pe baza unor perioade de deținere mai lungi sau mai scurte, majorate sau reduse, conform formulei rădăcinii pătrate a raportului perioadelor de deținere, pentru a corespunde perioadei de deținere stabilite la litera (b) pentru tipul de tranzacție în cauză:
unde:
TM |
= |
perioada de deținere respectivă; |
HM |
= |
ajustarea de volatilitate bazată pe perioada de deținere TM; |
HN |
= |
ajustarea de volatilitate bazată pe perioada de deținere TN. |
instituțiile trebuie să ia în considerare lipsa de lichiditate a activelor de calitate scăzută. Acestea trebuie să ajusteze în sens ascendent perioada de deținere în cazurile în care există dubii în privința lichidității garanției reale. Instituțiile trebuie, de asemenea, să identifice cazurile în care datele istorice pot subestima volatilitatea potențială. Astfel de cazuri trebuie tratate utilizând un scenariu de simulare de criză;
perioada istorică de observare utilizată de instituții pentru a calcula ajustările de volatilitate trebuie să fie de cel puțin un an. Pentru instituțiile care utilizează o grilă de ponderare sau alte metode pentru perioada istorică de observare, perioada efectivă de observare trebuie să fie de cel puțin un an. De asemenea, autoritățile competente pot solicita unei instituții să calculeze ajustările de volatilitate utilizând o perioadă de observare mai scurtă, în cazul în care consideră că acest lucru este justificat de o creștere semnificativă a volatilității prețurilor;
instituțiile trebuie să actualizeze seturile de date și să calculeze ajustările de volatilitate cel puțin o dată la trei luni. Acestea trebuie, de asemenea, să reevalueze seturile de date ori de câte ori prețurile de piață suferă modificări semnificative.
Estimarea ajustărilor de volatilitate trebuie să îndeplinească toate criteriile calitative următoare:
instituțiile trebuie să utilizeze estimările volatilității în procesul zilnic de gestionare a riscurilor, inclusiv în legătură cu limitele interne de expunere;
dacă perioada de deținere utilizată de o instituție în procesul zilnic de gestionare a riscurilor este mai mare decât cea prevăzută în prezenta secțiune pentru tipul de tranzacție în cauză, instituția respectivă trebuie să majoreze ajustările de volatilitate conform formulei rădăcinii pătrate a raportului perioadelor de deținere prevăzută la alineatul (2) litera (c);
o instituție trebuie să dispună de proceduri consacrate pentru monitorizarea și asigurarea respectării unui set formalizat de politici și controale privind funcționarea sistemului său de estimare a ajustărilor de volatilitate și de integrare a acestor estimări în procesul de gestionare a riscurilor;
în cadrul procesului de audit intern al instituției trebuie efectuată cu regularitate o reexaminare independentă a sistemului său de estimare a ajustărilor de volatilitate. O reexaminare a sistemului global de estimare a ajustărilor de volatilitate și de integrare a acestor ajustări în procesul de gestionare a riscurilor al instituției trebuie să aibă loc cel puțin anual. Această reexaminare trebuie să privească cel puțin următoarele:
integrarea ajustărilor de volatilitate estimate în procesul zilnic de gestionare a riscurilor;
validarea oricărei modificări semnificative a procesului de estimare a ajustărilor de volatilitate;
verificarea coerenței, a disponibilității în timp util și a credibilității surselor de date utilizate în cadrul sistemului de estimare a ajustărilor de volatilitate, inclusiv a independenței acestor surse de date;
acuratețea și adecvarea ipotezelor privind volatilitatea.
Articolul 226
Majorarea ajustărilor de volatilitate în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare
Ajustările de volatilitate stabilite la articolul 224 sunt cele pe care o instituție trebuie să le aplice dacă efectuează o reevaluare zilnică. În mod similar, dacă o instituție utilizează propriile estimări ale ajustărilor de volatilitate în conformitate cu articolul 225, aceasta trebuie să le calculeze mai întâi în ipoteza efectuării unei reevaluări zilnice. Dacă frecvența reevaluării este mai scăzută, instituțiile trebuie să aplice ajustări de volatilitate mai mari. Acestea se calculează prin majorarea ajustărilor de volatilitate corespunzătoare efectuării unei reevaluări zilnice, utilizând următoarea formulă a rădăcinii pătrate a raportului perioadelor de deținere:
unde:
H |
= |
ajustarea de volatilitate care trebuie aplicată; |
HM |
= |
ajustarea de volatilitate corespunzătoare efectuării unei reevaluări zilnice; |
NR |
= |
numărul efectiv de zile lucrătoare dintre reevaluări; |
TM |
= |
perioada de deținere pentru tipul de tranzacție în cauză. |
Articolul 227
Condiții de aplicare a unei ajustări de volatilitate de 0 % în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare
Instituțiile pot aplica o ajustare de volatilitate de 0 %, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
atât expunerea, cât și garanția reală constau în numerar sau titluri de datorie emise de administrații centrale sau de bănci centrale, în sensul articolului 197 alineatul (1) litera (b), și eligibile pentru atribuirea unei ponderi de risc de 0 % în temeiul capitolului 2;
atât expunerea, cât și garanția reală sunt denominate în aceeași monedă;
fie scadența tranzacției nu depășește o zi, fie atât expunerea, cât și garanția reală sunt marcate zilnic la piață sau fac obiectul ajustării zilnice a marjei;
perioada dintre ultima marcare la piață, anterioară unui eșec al contrapărții de a reface marja, și momentul lichidării garanției reale nu depășește patru zile lucrătoare;
tranzacția este decontată în cadrul unui sistem de decontare adecvat pentru tipul de tranzacție respectiv;
documentația privind acordul sau tranzacția este documentația standard utilizată pe piață pentru tranzacții de răscumpărare sau pentru operațiuni de dare sau luare de titluri cu împrumut, pentru titlurile respective;
tranzacția este guvernată de clauze care prevăd posibilitatea rezilierii sale imediate, în cazul în care contrapartea nu respectă obligația de a livra numerar sau titluri ori de a da curs apelului în marjă, sau nu îndeplinește alte obligații;
contrapartea este considerată de către autoritățile competente un participant principal pe piață.
Participanții principali pe piață menționați la alineatul (2) litera (h) includ următoarele entități:
entitățile menționate la articolul 193 alineatul (1) litera (b), dacă expunerilor față de acestea li se atribuie o pondere de risc de 0 % în temeiul capitolului 2;
instituții;
firme de investiții;
alte întreprinderi financiare în sensul articolului 13 punctul 25 literele (b) și (d) din Directiva 2009/138/CE, dacă expunerilor față de acestea li se atribuie o pondere de risc de 20 % conform abordării standardizate, sau întreprinderi care, în cazul instituțiilor care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și cuantumurile pierderilor așteptate conform abordării IRB, nu au o evaluare a creditului efectuată de o ECAI recunoscută și sunt evaluate intern de către instituție.
OPC reglementate, supuse cerințelor privind capitalul sau efectul de levier;
fonduri de pensii reglementate;
organisme de compensare recunoscute.
Articolul 228
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și al cuantumurilor pierderilor așteptate în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare
În cadrul abordării IRB, instituțiile trebuie să utilizeze pierderea efectivă în caz de nerambursare (LGD*) ca pierdere în caz de nerambursare în sensul capitolului 3. Instituțiile calculează pierderea efectivă în caz de nerambursare (LGD*) după cum urmează:
unde:
LGD |
= |
pierderea în caz de nerambursare care s-ar aplica expunerii în conformitate cu capitolul 3, dacă expunerea nu ar fi garantată; |
E |
= |
valoarea expunerii, în conformitate cu articolul 223 alineatul (3); |
E* |
= |
valoarea ajustată integral a expunerii, calculată în conformitate cu articolul 223 alineatul (5). |
Articolul 229
Principii de evaluare a altor garanții reale eligibile, în cadrul abordării bazate pe modele interne de rating
În schimb, în statele membre care au stabilit, prin dispoziții legislative sau de reglementare, criterii riguroase de evaluare a valorii ipotecare, bunul imobil poate fi evaluat de un evaluator independent la o valoare mai mică sau egală cu valoarea ipotecară. Instituțiile trebuie să solicite evaluatorului independent să nu ia în considerare elementele speculative în evaluarea valorii ipotecare și să formalizeze această valoare într-un mod clar și transparent.
Valoarea garanției reale este valoarea de piață sau valoarea ipotecară, redusă corespunzător pentru a reflecta rezultatele monitorizării solicitate la articolul 208 alineatul (3) și pentru a ține seama de existența oricăror creanțe cu rang prioritar asupra bunului imobil.
Articolul 230
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și al cuantumurilor pierderilor așteptate pentru alte garanții reale eligibile în cadrul abordării IRB
Dacă raportul dintre valoarea garanției reale (C) și valoarea expunerii (E) este inferior nivelului minim de garantare cerut pentru expunerea respectivă (C*), indicat în tabelul 5, pierderea efectivă în caz de nerambursare este pierderea în caz de nerambursare stabilită în capitolul 3 pentru expunerile negarantate față de contraparte. În acest scop, instituțiile trebuie să calculeze valoarea expunerii elementelor menționate la articolul 166 alineatele (8)-(10), utilizând un factor de conversie sau un procent de 100 % și nu factorii de conversie sau procentele indicate la alineatele respective.
Dacă raportul dintre valoarea garanției reale și valoarea expunerii depășește un nivel superior C**, indicat în tabelul 5, pierderea efectivă în caz de nerambursare este cea prevăzută în tabelul 5.
Dacă nivelul de garantare cerut C** nu este atins pentru întreaga expunere, instituțiile consideră că aceasta se compune din două expuneri — una care corespunde părții pentru care nivelul de garantare cerut C** este atins și una care corespunde părții rămase.
Pierderile efective în caz de nerambursare (LGD*) aplicabile și nivelurile de garantare cerute pentru părțile garantate ale expunerilor sunt prevăzute în tabelul 5 din prezentul alineat.
Tabelul 5
Pierderea minimă în caz de nerambursare pentru părțile garantate ale expunerilor
|
LGD* pentru expunere cu rang prioritar |
LGD* pentru expuneri subordonate |
Nivelul minim de garantare cerut pentru expunere (C*) |
Nivelul minim de garantare cerut pentru expunere (C**) |
Creanțe |
35 % |
65 % |
0 % |
125 % |
Bunuri imobile locative/bunuri imobile comerciale |
35 % |
65 % |
30 % |
140 % |
Alte garanții reale |
40 % |
70 % |
30 % |
140 % |
Articolul 231
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și al cuantumurilor pierderilor așteptate în cazul portofoliilor mixte de garanții reale
O instituție calculează valoarea pierderii efective în caz de nerambursare (LGD*), pe care o utilizează ca pierdere în caz de nerambursare pentru scopul capitolului 3, în conformitate cu alineatele (2) și (3), dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
instituția utilizează abordarea IRB pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și cuantumurile pierderilor așteptate;
o expunere este garantată atât cu o garanție financiară, cât și cu o altă garanție reală eligibilă.
Articolul 232
Alte tipuri de protecție finanțată a creditului
Dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 212 alineatul (2), instituțiile trebuie să aplice următorul tratament pentru partea din expunere garantată cu valoarea curentă de răscumpărare a polițelor de asigurare de viață gajate în favoarea instituției creditoare:
dacă expunerea face obiectul abordării standardizate, aceasta trebuie ponderată la risc utilizând ponderile de risc specificate la alineatul (3);
dacă expunerea face obiectul abordării IRB dar nu și al estimărilor proprii ale instituției cu privire la pierderea în caz de nerambursare, i se atribuie o pierdere în caz de nerambursare de 40 %.
În cazul unei neconcordanțe de monede, instituțiile trebuie să reducă valoarea curentă de răscumpărare în conformitate cu articolul 233 alineatul (3), valoarea protecției creditului fiind valoarea curentă de răscumpărare a poliței de asigurare de viață.
În sensul alineatului (2) litera (a), instituțiile atribuie următoarele ponderi de risc, pe baza ponderii de risc atribuite unei expuneri cu rang prioritar negarantată față de întreprinderea care furnizează asigurarea de viață:
o pondere de risc de 20 %, dacă expunerii cu rang prioritar negarantate față de întreprinderea care furnizează asigurarea de viață i se atribuie o pondere de risc de 20 %;
o pondere de risc de 35 %, dacă expunerii cu rang prioritar negarantate față de întreprinderea care furnizează asigurarea de viață i se atribuie o pondere de risc de 50 %;
o pondere de risc de 70 %, dacă expunerii cu rang prioritar negarantate față de întreprinderea care furnizează asigurarea de viață i se atribuie o pondere de risc de 100 %;
o pondere de risc de 150 %, dacă expunerii cu rang prioritar negarantate față de întreprinderea care furnizează asigurarea de viață i se atribuie o pondere de risc de 150 %.
Instituțiile pot trata instrumentele răscumpărate la cerere, care sunt eligibile în temeiul articolului 200 litera (c), drept garanție furnizată de instituția emitentă. Valoarea protecției creditului eligibile este următoarea:
dacă instrumentul va fi răscumpărat la valoarea sa nominală, valoarea protecției este această sumă;
dacă instrumentul va fi răscumpărat la prețul de piață, valoarea protecției este valoarea instrumentului evaluat în același mod ca titlurile de datorie care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 197 alineatul (4).
Subsecțiunea 2
Protecția nefinanțată a creditului
Articolul 233
Evaluare
În cazul instrumentelor financiare derivate de credit care nu includ ca eveniment de credit restructurarea obligației-suport, care implică scutirea sau amânarea plății principalului, a dobânzii sau a comisioanelor și are ca rezultat un eveniment de pierdere din credit, se aplică următoarele:
dacă suma pe care furnizorul de protecție s-a angajat să o plătească nu depășește valoarea expunerii, instituțiile trebuie să reducă valoarea protecției creditului, calculată în conformitate cu alineatul (1), cu 40 %;
dacă suma pe care furnizorul de protecție s-a angajat să o plătească depășește valoarea expunerii, valoarea protecției creditului nu trebuie să fie mai mare de 60 % din valoarea expunerii.
Dacă protecția nefinanțată a creditului și expunerea sunt denominate în monede diferite, instituțiile trebuie să reducă valoarea protecției creditului prin aplicarea unei ajustări de volatilitate după cum urmează:
unde:
G* |
= |
cuantumul protecției creditului ajustat în funcție de riscul valutar, |
G |
= |
cuantumul nominal al protecției creditului, |
Hfx |
= |
ajustarea de volatilitate pentru orice neconcordanță de monede între protecția creditului și obligația-suport, determinată în conformitate cu alineatul (4). |
Dacă nu există neconcordanță de monede, Hfx este egală cu zero.
Articolul 234
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și al cuantumurilor pierderilor așteptate în cazul protecției parțiale și al segmentării pe tranșe
Dacă o instituție transferă în una sau mai multe tranșe o parte din riscul aferent unui credit, se aplică regulile stabilite la capitolul 5. Instituțiile pot considera că pragurile de semnificație pentru plăți, sub care nu se fac plăți în cazul producerii pierderilor, sunt echivalente cu poziții păstrate care suportă primele pierderea și dau naștere unui transfer de risc segmentat în tranșe.
Articolul 235
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor în cadrul abordării standardizate
Pentru scopul articolului 113 alineatul (3), instituțiile calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform următoarei formule:
unde:
E |
= |
valoarea expunerii în conformitate cu articolul 111; în acest scop, valoarea expunerii unui element extrabilanțier menționat în anexa I este egală cu 100 % din valoarea elementului și nu cu valoarea expunerii indicată la articolul 111 alineatul (1); |
GA |
= |
cuantumul protecției pentru riscul de credit calculat în conformitate cu articolul 233 alineatul (3) (G*) și ajustat suplimentar pentru orice neconcordanță de scadențe prevăzută în secțiunea 5; |
R |
= |
ponderea de risc aferentă expunerilor față de debitor, specificată în capitolul 2; |
G |
= |
ponderea de risc aferentă expunerilor față de furnizorul de protecție, specificată în capitolul 2. |
Articolul 236
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și al cuantumurilor pierderilor așteptate în cadrul abordării IRB
Secțiunea 5
Neconcordanța de scadențe
Articolul 237
Neconcordanța de scadențe
În cazul în care există o neconcordanță de scadențe, protecția creditului nu se consideră eligibilă, dacă una din condițiile următoare este îndeplinită:
scadența inițială a protecției este mai mică de 1 an;
expunerea este o expunere pe termen scurt, a cărei valoare a scadenței (M) prevăzută la articolul 162 alineatul (3) este supusă, după cum specifică autoritățile competente, unui plafon de o zi și nu de un an.
Articolul 238
Scadența protecției creditului
Articolul 239
Evaluarea protecției
În cazul tranzacțiilor supuse protecției finanțate a creditului în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare, instituțiile trebuie să țină seama de scadența protecției creditului și de scadența expunerii la calculul valorii ajustate a garanției reale conform următoarei formule:
unde:
CVA |
= |
valoarea cea mai mică dintre valoarea ajustată în funcție de volatilitate a garanției reale, specificată la articolul 223 alineatul (2), și cuantumul expunerii; |
t |
= |
valoarea cea mai mică dintre numărul de ani rămași până la data scadenței protecției creditului, calculată în conformitate cu articolul 238, și valoarea T; |
T |
= |
valoarea cea mai mică dintre numărul de ani rămași până la data scadenței expunerii, calculată în conformitate cu articolul 238, și cinci ani; |
t* |
= |
0,25. |
În formula de calcul a valorii ajustate integral a expunerii (E*), prevăzută la articolul 223 alineatul (5), instituțiile trebuie să utilizeze CVAM ca CVA ajustată suplimentar pentru neconcordanța de scadențe.
În cazul tranzacțiilor supuse protecției nefinanțate a creditului, instituțiile trebuie să țină seama de scadența protecției creditului și de scadența expunerii la calculul valorii ajustate a protecției creditului conform următoarei formule:
unde:
GA |
= |
valoarea G* ajustată pentru orice neconcordanță de scadențe; |
G* |
= |
cuantumul protecției ajustat pentru orice neconcordanță de monede; |
t |
= |
valoarea cea mai mică dintre numărul de ani rămași până la data scadenței protecției creditului, calculată în conformitate cu articolul 238, și valoarea T; |
T |
= |
valoarea cea mai mică dintre numărul de ani rămași până la data scadenței expunerii, calculată în conformitate cu articolul 238, și cinci ani; |
t* |
= |
0,25. |
Instituțiile trebuie să utilizeze GA ca valoare a protecției pentru scopurile articolelor 233-236.
Secțiunea 6
Tehnici de diminuare a riscului de credit pentru un coș de expuneri
Articolul 240
Instrumente financiare derivate de credit de tipul first-to-default (primul caz de nerambursare)
Dacă o instituție obține pentru o serie de expuneri o protecție a creditului care prevede că prima stare de nerambursare care survine în legătură cu aceste expuneri declanșează plata și că acest eveniment de credit conduce la încetarea contractului, instituția poate să modifice calculul cuantumului ponderat la risc al expunerii și, după caz, al cuantumului pierderii așteptate pentru expunerea care ar produce, în lipsa protecției creditului, cel mai mic cuantum ponderat la risc al expunerii, în conformitate cu prezentul capitol.
în cazul instituțiilor care folosesc abordarea standardizată, cuantumul ponderat la risc al expunerii este cel calculat conform abordării standardizate;
în cazul instituțiilor care folosesc abordarea IRB, cuantumul ponderat la risc al expunerii este suma dintre cuantumul ponderat la risc al expunerii calculat conform abordării IRB și cuantumul pierderii așteptate înmulțit cu 12,5.
Tratamentul prevăzut la prezentul articol se aplică numai în cazul în care valoarea expunerii este mai mică sau egală cu valoarea protecției creditului.
Articolul 241
Instrumente financiare derivate de credit de tipul nth-to-default (al n-lea caz de nerambursare)
Dacă protecția creditului prevede că a n-a stare de nerambursare care survine în legătură cu expunerile declanșează plata, instituția care cumpără protecția poate să o recunoască în vederea calculării cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și, după caz, a cuantumurilor pierderilor așteptate, numai dacă a obținut protecție și pentru stările de nerambursare de la 1 la n-1, sau dacă au avut deja loc n-1 stări de nerambursare. În astfel de cazuri, instituția poate să modifice calculul cuantumului ponderat la risc al expunerii și, după caz, al cuantumului pierderii așteptate pentru expunerea care ar produce, în lipsa protecției creditului, cel mai mic al n-lea cuantumul ponderat la risc al expunerii, în conformitate cu prezentul capitol. Instituțiile calculează cel mai mic al n-lea cuantum, astfel cum se precizează la articolul 240 literele (a) și (b).
Tratamentul prevăzut la prezentul articol se aplică numai în cazul în care valoarea expunerii este mai mică sau egală cu valoarea protecției creditului.
Toate expunerile care fac parte din coș trebuie să îndeplinească cerințele stabilite la articolul 204 alineatul (2) și la articolul 216 alineatul (1) litera (d).
CAPITOLUL 5
Securitizarea
Articolul 242
Definiții
În sensul prezentului capitol, se aplică următoarele definiții:
„opțiune de solicitare a stingerii securitizării” înseamnă o opțiune contractuală care permite inițiatorului, atunci când cuantumul expunerilor-suport rămase de rambursat ajunge la un anumit nivel prestabilit sau scade sub acesta, să răscumpere pozițiile din securitizare înainte de rambursarea tuturor expunerilor securitizate, fie prin răscumpărarea expunerilor-suport rămase în portofoliu în cazul securitizărilor tradiționale, fie prin rezilierea protecției creditului în cazul securitizărilor sintetice;
„componentă de dobândă care îmbunătățește calitatea creditului” înseamnă un activ bilanțier care reprezintă o evaluare a fluxurilor de numerar legate de venitul viitor din expuneri (future margin income) și reprezintă o tranșă subordonată în cadrul securitizării;
„facilitate de lichiditate” înseamnă o facilitate de lichiditate astfel cum este definită la articolul 2 punctul 14 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„poziție care nu beneficiază de rating” înseamnă o poziție din securitizare care nu beneficiază de o evaluare a creditului eligibilă în conformitate cu secțiunea 4;
„poziție care beneficiază de rating” înseamnă o poziție din securitizare care beneficiază de o evaluare a creditului eligibilă în conformitate cu secțiunea 4;
„poziție din securitizare de rang superior” înseamnă o poziție susținută sau garantată cu un drept de prim rang asupra ansamblului expunerilor-suport, fără a se lua în considerare, în acest scop, sumele datorate în baza contractelor aferente instrumentelor financiare derivate pe rata dobânzii sau pe valute, comisioanele sau alte plăți similare și indiferent de eventualele diferențe în privința scadenței față de una sau mai multe alte tranșe de rang superior cu care poziția respectivă împarte pierderile în mod proporțional;
„portofoliu IRB” înseamnă un portofoliu de expuneri-suport aparținând unei categorii pentru care instituția are aprobarea de a utiliza abordarea IRB și este în măsură să calculeze cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor, în conformitate cu capitolul 3, pentru toate aceste expuneri;
„portofoliu mixt” înseamnă un portofoliu de expuneri-suport aparținând unei categorii pentru care instituția are aprobarea de a utiliza abordarea IRB și este în măsură să calculeze cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor, în conformitate cu capitolul 3, pentru unele, dar nu pentru toate aceste expuneri;
„supragarantare” înseamnă orice formă de îmbunătățire a calității creditului prin care se conferă expunerilor-suport o valoare mai mare decât valoarea pozițiilor din securitizare;
securitizare simplă, transparentă și standardizată sau „securitizare STS” înseamnă o securitizare care îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 18 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„program de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active” sau „program ABCP” înseamnă un program de emisiune de titluri pe termen scurt garantate cu active sau program ABCP, astfel cum este definit la articolul 2 punctul 7 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„tranzacție cu titluri pe termen scurt garantate cu active” sau „tranzacție ABCP” înseamnă o tranzacție cu titluri pe termen scurt garantate cu active sau o tranzacție ABCP, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 8 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„securitizare tradițională” înseamnă o securitizare tradițională astfel cum este definită la articolul 2 punctul 9 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„securitizare sintetică” înseamnă o securitizare sintetică astfel cum este definită la articolul 2 punctul 10 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„expunere reînnoibilă” înseamnă o expunere reînnoibilă astfel cum este definită la articolul 2 punctul 15 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„clauză de amortizare anticipată” înseamnă o clauză de amortizare anticipată, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 17 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„tranșă care suportă prima pierdere” înseamnă o tranșă care suportă prima pierdere, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 18 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„poziție-mezanin din securitizare” înseamnă o poziție din securitizare care este subordonată poziției din securitizare de rang superior și este de rang superior tranșei care suportă prima pierdere și căreia i se aplică o pondere de risc mai mică de 1 250 % și mai mare de 25 %, în conformitate cu secțiunea 3 subsecțiunile 2 și 3;
„entitate de promovare” înseamnă orice întreprindere sau entitate instituită de administrația centrală, regională sau locală a unui stat membru, care acordă credite promoționale sau acordă garanții promoționale, al cărei scop principal nu este de a face profit sau de a maximiza cota de piață, ci de a promova obiectivele de politică publică ale administrației respective, cu condiția ca administrația respectivă să aibă obligația, în temeiul normelor privind ajutorul de stat, de a proteja baza economică a întreprinderii sau a entității și de a menține viabilitatea acesteia pe durata existenței sale ori ca cel puțin 90 % din capitalul inițial sau finanțarea inițială a acesteia sau din creditul promoțional pe care îl acordă să fie garantat în mod direct sau indirect de respectiva administrație centrală, regională sau locală a statului membru;
„marjă sintetică în exces” înseamnă marjă sintetică în exces astfel cum este definită la articolul 2 punctul 29 din Regulamentul (UE) 2017/2402.
Articolul 243
Criterii pentru securitizările STS eligibile pentru un tratament diferențiat în materie de capital
Pozițiile din cadrul unui program ABCP sau al unei tranzacții ABCP care pot fi considerate drept poziții într-o securitizare STS sunt eligibile pentru tratamentul prevăzut la articolele 260, 262 și 264 în cazul în care sunt îndeplinite următoarele cerințe:
expunerile-suport îndeplinesc, în momentul includerii lor în programul ABCP, potrivit informațiilor deținute de inițiator sau de creditorul inițial, condițiile pentru a li se atribui, în temeiul abordării standardizate și luând în considerare orice diminuări eligibile ale riscului de credit, o pondere de risc egală sau mai mică decât 75 % pe o bază individuală în cazul în care expunerea este o expunere de tip retail sau o pondere de 100 % pentru orice altă expunere; și
valoarea expunerii agregate a tuturor expunerilor față de un singur debitor la nivel de program ABCP nu depășește 2 % din valoarea agregată a tuturor expunerilor din cadrul programului ABCP la momentul adăugării acestora la programul ABCP. În sensul acestui calcul, împrumuturile sau contractele de leasing acordate unui grup de clienți aflați în legătură, potrivit informațiilor deținute de sponsor, sunt considerate expuneri față de un singur debitor.
În cazul creanțelor comerciale, primul paragraf litera (b) nu se aplică în cazul în care riscul de credit al acestor creanțe comerciale este acoperit integral de o protecție a creditului eligibilă în conformitate cu capitolul 4, cu condiția ca, în acest caz, furnizorul de protecție să fie o instituție, o firmă de investiții, o societate de asigurare sau o societate de reasigurare.
Primul paragraf litera (b) nu se aplică în cazul valorilor reziduale securitizate ale contractelor de leasing, care nu sunt expuse riscului de refinanțare sau riscului asociat revânzării ca urmare a unui angajament executoriu din punct de vedere juridic de răscumpărare sau de refinanțare a expunerii respective cu o sumă prestabilită din partea unui terț eligibil în temeiul articolului 201 alineatul (1).
Prin derogare de la primul paragraf litera (a), în cazul în care o instituție aplică articolul 248 alineatul (3) sau i s-a acordat aprobarea de a aplica abordarea bazată pe evaluări interne în conformitate cu articolul 265, ponderea de risc pe care instituția respectivă ar atribui-o unei facilități de lichiditate, care să acopere în întregime ABCP emise în cadrul programului, este mai mică sau egală cu 100 %.
Pozițiile într-o securitizare, alta decât din cadrul unui program ABCP sau al unei tranzacții ABCP, care pot fi considerate drept poziții într-o securitizare STS, sunt eligibile pentru tratamentul prevăzut la articolele 260, 262 și 264 în cazul în care sunt îndeplinite următoarele cerințe:
la momentul includerii în securitizare, valoarea agregată a tuturor expunerilor față de un singur debitor din portofoliu nu depășește 2 % din totalul valorilor agregate ale expunerilor rămase de rambursat din portofoliul de expuneri-suport. În sensul acestui calcul, împrumuturile sau contractele de leasing acordate unui grup de clienți aflați în legătură sunt considerate expuneri față de un singur debitor.
Primul paragraf de la prezenta literă nu se aplică în cazul valorilor reziduale securitizate ale contractelor de leasing, care nu sunt expuse riscului de refinanțare sau riscului asociat revânzării ca urmare a unui angajament executoriu din punct de vedere juridic de răscumpărare sau de refinanțare a expunerii respective cu o sumă prestabilită din partea unui terț eligibil în temeiul articolului 201 alineatul (1);
la momentul includerii acestora în securitizare, expunerile-suport îndeplinesc condițiile pentru a li se atribui, în temeiul abordării standardizate și ținând cont de eventuala diminuare eligibilă a riscului de credit, o pondere de risc egală sau mai mică decât:
40 % pe baza mediei ponderate a valorii expunerilor pentru portofoliu în cazul în care expunerile sunt împrumuturi garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative sau împrumuturi locative garantate integral, astfel cum se menționează la articolul 129 alineatul (1) litera (e);
50 % pe baza unei expuneri individuale în cazul în care expunerea este un împrumut garantat cu ipoteci comerciale;
75 % pe baza unei expuneri individuale în cazul în care expunerea este o expunere de tip retail;
pentru orice alte expuneri, 100 % pentru o expunere individuală;
în cazul în care se aplică litera (b) punctele (i) și (ii), împrumuturile garantate prin titluri de garanție de rang inferior asupra unui anumit activ nu sunt incluse în securitizare decât dacă toate împrumuturile garantate prin titluri de garanție de rang superior asupra activului în cauză sunt, de asemenea, incluse în securitizare;
în cazul în care se aplică litera (b) punctul (i) din prezentul alineat, niciun împrumut din portofoliul de expuneri-suport nu are un raport între împrumut și valoarea bunurilor gajate mai mare de 100 % în momentul includerii în securitizare, măsurat în conformitate cu articolul 129 alineatul (1) litera (d) punctul (i) și cu articolul 229 alineatul (1).
2
Articolul 244
Securitizarea tradițională
Instituția inițiatoare a unei securitizări tradiționale poate exclude expunerile-suport de la calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și, după caz, al cuantumurilor pierderilor așteptate, dacă este îndeplinită oricare dintre condițiile următoare:
o parte semnificativă a riscului de credit asociat expunerilor-suport a fost transferată către terți;
instituția inițiatoare aplică o pondere de risc de 1 250 % tuturor pozițiilor din securitizare pe care le deține în securitizare sau deduce aceste poziții din securitizare din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază, în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (k).
Se consideră că un nivel semnificativ al riscului de credit a fost transferat în oricare din următoarele cazuri:
cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor aferente pozițiilor-mezanin din securitizare deținute de instituția inițiatoare în securitizare nu depășesc 50 % din cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor aferente tuturor pozițiilor-mezanin din securitizare existente în această securitizare;
instituția inițiatoare nu deține mai mult de 20 % din valoarea expunerii tranșei care suportă prima pierdere din securitizare, sub rezerva îndeplinirii ambelor condiții următoare:
inițiatorul poate demonstra că valoarea expunerii tranșei care suportă prima pierdere depășește cu o marjă considerabilă o estimare fundamentată a pierderii așteptate din expunerile-suport;
nu există poziții-mezanin din securitizare.
În cazul în care eventuala reducere a cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor care ar fi obținută de instituția inițiatoare prin securitizarea de la litera (a) sau (b) nu este justificată de un transfer corespunzător al riscului de credit către terți, autoritățile competente pot decide, de la caz la caz, că nu se poate considera că a fost transferat către terți un nivel semnificativ al riscului de credit.
Prin derogare de la alineatul (2), autoritățile competente pot permite instituțiilor inițiatoare să recunoască transferul semnificativ al riscului de credit pentru o securitizare dacă instituția inițiatoare demonstrează, în fiecare caz în parte, că reducerea cerințelor de fonduri proprii pe care inițiatorul o obține prin securitizare este justificată de un transfer corespunzător al riscului de credit către terți. Permisiunea se poate acorda numai dacă instituția îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
instituția dispune de politici și de metodologii interne adecvate de gestionare a riscurilor pentru a evalua transferul riscului de credit;
instituția a recunoscut, de asemenea, transferul riscului de credit către terți în fiecare caz, în vederea gestionării interne a riscului de către instituție și a alocării capitalului intern al acesteia.
În plus față de cerințele prevăzute la alineatele (1), (2) și (3), trebuie îndeplinite toate condițiile următoare:
documentația referitoare la tranzacție reflectă substanța economică a securitizării;
pozițiile din securitizare nu reprezintă obligații de plată ale instituției inițiatoare;
expunerile-suport sunt inaccesibile pentru instituția inițiatoare și creditorii săi într-un mod care respectă cerința prevăzută la articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/2402;
instituția inițiatoare nu păstrează controlul asupra expunerilor-suport. Se consideră că se păstrează controlul asupra expunerilor-suport dacă instituția inițiatoare are dreptul de a răscumpăra de la destinatarul transferului expunerile transferate anterior pentru a realiza profiturile aferente acestora sau dacă are obligația de a-și asuma în alt fel riscul transferat. Păstrarea de către instituția inițiatoare a drepturilor sau a obligațiilor de administrare a expunerilor-suport nu constituie în sine control asupra expunerilor;
documentația referitoare la securitizare nu conține clauze sau condiții care:
impun instituției inițiatoare obligația de a modifica expunerile-suport pentru a îmbunătăți calitatea medie a portofoliului; sau
majorează profitul care trebuie plătit deținătorilor de poziții sau îmbunătățește în alt fel pozițiile din securitizare ca reacție la o deteriorare a calității creditului expunerilor-suport;
dacă este cazul, documentația privind tranzacția specifică în mod clar faptul că inițiatorul sau sponsorul nu poate decât să achiziționeze sau să răscumpere poziții din securitizare sau să răscumpere, să restructureze sau să substituie expunerile-suport dincolo de obligațiile contractuale în cazul în care astfel de aranjamente se desfășoară cu respectarea condițiilor predominante de pe piață, iar părțile la acestea acționează în interes propriu ca părți libere și independente (în condiții de concurență deplină);
în cazul în care există o opțiune de solicitare a stingerii securitizării, opțiunea respectivă trebuie să îndeplinească, de asemenea, toate condițiile următoare:
opțiunea poate fi exercitată la discreția instituției inițiatoare;
opțiunea poate fi exercitată numai dacă cel mult 10 % din valoarea inițială a expunerilor-suport rămâne nerambursată;
opțiunea nu este structurată astfel încât să evite imputarea pierderilor asupra pozițiilor care beneficiază de îmbunătățire a calității creditului sau asupra altor poziții deținute de investitori în securitizare și nici nu este structurată într-un alt mod care să asigure o îmbunătățire a calității creditului;
instituția inițiatoare a primit avizul unui consilier juridic calificat, care confirmă faptul că securitizarea respectă condițiile prevăzute la litera (c) din prezentul alineat.
ABE monitorizează diversele practici de supraveghere în legătură cu recunoașterea unui transfer semnificativ de risc în securitizările tradiționale, în conformitate cu prezentul articol. În special, ABE analizează:
condițiile în care are loc transferul unui risc de credit semnificativ către terți, în conformitate cu alineatele (2), (3) și (4);
interpretarea noțiunii de „transfer corespunzător al riscului de credit către terți” în sensul evaluării de către autoritățile competente prevăzute la alineatul (2) al doilea paragraf și la alineatul (3);
cerințele pentru evaluarea de către autoritățile competente a tranzacțiilor de securitizare pentru care inițiatorul solicită recunoașterea transferului semnificativ al riscului de credit către terți, în conformitate cu alineatul (2) sau (3).
ABE raportează Comisiei constatările sale până la 2 ianuarie 2021. Ținând cont de raportul ABE, Comisia poate adopta un act delegat în conformitate cu articolul 462 pentru a completa prezentul regulament prin precizarea elementelor enumerate la literele (a), (b) și (c) din prezentul alineat.
Articolul 245
Securitizarea sintetică
Instituția inițiatoare a unei securitizări sintetice poate calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și, după caz, cuantumurile pierderilor așteptate aferente expunerilor-suport în conformitate cu articolele 251 și 252, dacă este îndeplinită oricare dintre condițiile următoare:
un nivel semnificativ al riscului de credit a fost transferat către terți prin intermediul unei protecții finanțate sau nefinanțate a creditului;
instituția inițiatoare aplică o pondere de risc de 1 250 % tuturor pozițiilor din securitizare pe care le reține în securitizare sau deduce aceste poziții din securitizare din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază, în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (k).
Se consideră că un nivel semnificativ al riscului de credit a fost transferat în oricare din următoarele cazuri:
cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor aferente pozițiilor-mezanin din securitizare deținute de instituția inițiatoare în securitizare nu depășesc 50 % din cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor aferente tuturor pozițiilor-mezanin din securitizare existente în această securitizare;
instituția inițiatoare nu deține mai mult de 20 % din valoarea expunerii tranșei care suportă prima pierdere din securitizare, sub rezerva îndeplinirii ambelor condiții următoare:
inițiatorul poate demonstra că valoarea expunerii tranșei care suportă prima pierdere depășește cu o marjă considerabilă o estimare fundamentată a pierderii așteptate din expunerile-suport;
nu există poziții-mezanin din securitizare.
În cazul în care eventuala reducere a cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor care ar fi obținută de instituția inițiatoare prin această securitizare nu este justificată de un transfer corespunzător al riscului de credit către terți, autoritățile competente pot decide, de la caz la caz, că nu se poate considera că a fost transferat către terți un nivel semnificativ al riscului de credit.
Prin derogare de la alineatul (2), autoritățile competente pot permite instituțiilor inițiatoare să recunoască transferul semnificativ al riscului de credit pentru o securitizare dacă instituția inițiatoare demonstrează, în fiecare caz în parte, că reducerea cerințelor de fonduri proprii pe care inițiatorul o obține prin securitizare este justificată de un transfer corespunzător al riscului de credit către terți. Permisiunea se poate acorda numai dacă instituția îndeplinește ambele condiții următoare:
instituția dispune de politici și de metodologii interne adecvate de gestionare a riscurilor pentru a evalua transferul riscului;
instituția a recunoscut, de asemenea, transferul riscului de credit către terți în fiecare caz, în vederea gestionării interne a riscului de către instituție și a alocării capitalului intern al acesteia.
În plus față de cerințele prevăzute la alineatele (1), (2) și (3), trebuie îndeplinite toate condițiile următoare:
documentația referitoare la tranzacție reflectă substanța economică a securitizării;
protecția creditului în temeiul căreia este transferat riscul de credit respectă articolul 249;
documentația referitoare la securitizare nu conține clauze sau condiții care:
impun praguri de semnificație ridicate, sub care se consideră că protecția creditului nu este declanșată dacă are loc un eveniment de credit;
permit încetarea protecției ca urmare a deteriorării calității creditului expunerilor-suport;
impun instituției inițiatoare obligația de a modifica componența expunerilor-suport pentru a îmbunătăți calitatea medie a portofoliului; sau
majorează costurile instituției legate de protecția creditului sau randamentul ce trebuie plătit deținătorilor de poziții din securitizare ca răspuns la deteriorarea calității creditului portofoliului-suport;
protecția creditului este executorie în toate jurisdicțiile relevante;
dacă este cazul, documentația privind tranzacția specifică în mod clar faptul că inițiatorul sau sponsorul nu poate decât să achiziționeze sau să răscumpere poziții din securitizare sau să răscumpere, să restructureze sau să substituie expunerile-suport dincolo de obligațiile sale contractuale în cazul în care astfel de aranjamente se desfășoară cu respectarea condițiilor predominante de pe piață, iar părțile la acestea acționează în interes propriu ca părți libere și independente (în condiții de concurență deplină);
în cazul în care există o opțiune de solicitare a stingerii securitizării, opțiunea respectivă trebuie să îndeplinească toate condițiile următoare:
opțiunea poate fi exercitată la discreția instituției inițiatoare;
opțiunea poate fi exercitată numai dacă cel mult 10 % din valoarea inițială a expunerilor-suport rămâne nerambursată;
opțiunea nu este structurată astfel încât să evite alocarea pierderilor asupra pozițiilor care beneficiază de îmbunătățirea calității creditului sau asupra altor poziții deținute de investitori în securitizare și nici nu este structurată într-un alt mod care să asigure o îmbunătățire a calității creditului;
instituția inițiatoare a primit avizul unui consilier juridic calificat, care confirmă faptul că securitizarea respectă condițiile prevăzute la litera (d) din prezentul alineat.
ABE monitorizează diversele practici de supraveghere în legătură cu recunoașterea unui transfer semnificativ de risc în securitizările sintetice, în conformitate cu prezentul articol. În special, ABE analizează:
condițiile în care are loc transferul unui risc de credit semnificativ către terți, în conformitate cu alineatele (2), (3) și (4);
interpretarea noțiunii de „transfer corespunzător al riscului de credit către terți” în sensul evaluării de către autoritățile competente prevăzute la alineatul (2) al doilea paragraf și la alineatul (3); și
cerințele pentru evaluarea de către autoritățile competente a tranzacțiilor de securitizare pentru care inițiatorul solicită recunoașterea transferului unui risc de credit semnificativ către terți, în conformitate cu alineatul (2) sau (3).
ABE raportează Comisiei constatările sale până la 2 ianuarie 2021. Ținând cont de raportul ABE, Comisia poate adopta un act delegat în conformitate cu articolul 462 pentru a completa prezentul regulament prin precizarea elementelor enumerate la literele (a), (b) și (c) din prezentul alineat.
Articolul 246
Cerințe operaționale pentru clauzele de amortizare anticipată
În cazul în care securitizarea include expuneri reînnoibile și clauze de amortizare anticipată sau clauze similare, riscul semnificativ de credit este considerat a fi fost transferat de către instituția inițiatoare doar dacă sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolele 244 și 245, iar clauza de amortizare anticipată, odată declanșată:
nu subordonează creanțele de rang prioritar sau de rang egal deținute de instituție asupra expunerilor-suport creanțelor celorlalți investitori;
nu subordonează și mai mult creanțele deținute de instituție asupra expunerilor-suport creanțelor altor părți; sau
nu mărește în alt mod expunerea la pierderi a instituției asociată expunerilor-suport reînnoibile.
Articolul 247
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor
Dacă o instituție inițiatoare a transferat o parte semnificativă a riscului de credit asociat expunerilor-suport din securitizare în conformitate cu secțiunea 2, instituția respectivă poate:
în cazul unei securitizări tradiționale, să excludă expunerile-suport din calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și, după caz, al cuantumurilor pierderilor așteptate;
în cazul unei securitizări sintetice, să calculeze cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor și, după caz, cuantumurile pierderilor așteptate pentru expunerile-suport, în conformitate cu articolele 251 și 252.
Dacă nu a transferat o parte semnificativă a riscului de credit sau a decis să nu aplice alineatul (1), instituția inițiatoare nu este obligată să calculeze cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru niciuna dintre pozițiile pe care le-ar putea deține în securitizare, dar continuă să includă expunerile-suport în calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor, și după caz, al cuantumurilor pierderilor așteptate, ca și când acestea nu ar fi fost securitizate.
Articolul 248
Valoarea expunerii
Valoarea expunerii aferentă unei poziții din securitizare se calculează după cum urmează:
valoarea expunerii aferentă unei poziții din securitizare din bilanț este valoarea sa contabilă rămasă după aplicarea, în conformitate cu articolul 110, a oricăror ajustări relevante specifice pentru riscul de credit asupra poziției din securitizare;
valoarea expunerii aferentă unei poziții din securitizare extrabilanțiere este valoarea sa nominală din care se deduce orice ajustare specifică relevantă pentru riscul de credit pentru poziția din securitizare în conformitate cu articolul 110, înmulțită cu factorul relevant de conversie, astfel cum se prevede la prezenta literă. Factorul de conversie este de 100 %, cu excepția facilităților de furnizare de numerar în avans. Pentru a determina valoarea expunerii părții care nu a fost trasă aferente facilităților de furnizare de numerar în avans, se poate aplica un factor de conversie de 0 % la cuantumul nominal al unei facilități de lichiditate care poate fi revocată necondiționat, dacă rambursarea lichidităților trase în cadrul facilității are rang superior în raport cu orice alte creanțe asupra fluxurilor de numerar generate de expunerile-suport și dacă instituția a demonstrat, într-un mod considerat satisfăcător de autoritatea competentă, că aplică o metodă suficient de prudentă pentru măsurarea cuantumului părții care nu a fost trasă;
în cazul riscului de credit al contrapărții aferent unei poziții din securitizare care rezultă dintr-un instrument financiar derivat menționat în anexa II, valoarea expunerii se determină în conformitate cu capitolul 6;
o instituție inițiatoare poate deduce, din valoarea expunerii unei poziții din securitizare căreia i se atribuie o pondere de risc de 1 250 % în conformitate cu subsecțiunea 3 sau care este dedusă din fondurile proprii de nivel 1 de bază în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (k), cuantumul ajustărilor specifice pentru riscul de credit asupra expunerilor-suport în conformitate cu articolul 110 și orice reducere de preț de cumpărare nerambursabilă legată de astfel de expuneri-suport în măsura în care astfel de reduceri au provocat reducerea fondurilor proprii.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a specifica ce anume constituie o metodă suficient de prudentă pentru măsurarea cuantumului părții care nu a fost trasă menționată la primul paragraf litera (b).
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 18 ianuarie 2019.
Comisia este împuternicită să completeze prezentul regulament prin adoptarea de standarde tehnice de reglementare menționate la al treilea paragraf din prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
În cazul în care pozițiile se suprapun parțial, instituția poate împărți poziția în două părți și poate recunoaște suprapunerea doar în ceea ce privește o singură parte în conformitate cu primul paragraf. Ca alternativă, instituția poate trata pozițiile ca și cum acestea s-ar suprapune integral, optând, în vederea calculării capitalului, pentru extrapolarea poziției care produce cele mai mari cuantumuri ponderate la risc ale expunerilor.
Instituția poate să recunoască o suprapunere și între cerințele de fonduri proprii pentru riscul specific aferente pozițiilor din portofoliul de tranzacționare și cerințele de fonduri proprii pentru pozițiile din securitizare din afara portofoliului de tranzacționare, cu condiția ca instituția să aibă capacitatea să calculeze și să compare cerințele de fonduri proprii pentru pozițiile respective.
În sensul prezentului alineat, se consideră că două poziții se suprapun atunci când se compensează reciproc astfel încât instituția este în măsură să prevină pierderile rezultate dintr-o poziție prin onorarea obligațiilor care decurg din cealaltă poziție.
Articolul 249
Recunoașterea diminuării riscului de credit în cazul pozițiilor din securitizare
Protecția eligibilă nefinanțată a creditului și furnizorii eligibili de protecție nefinanțată a creditului se limitează la cei eligibili în conformitate cu capitolul 4, iar recunoașterea diminuării riscului de credit este condiționată de respectarea cerințelor relevante, astfel cum sunt stabilite în capitolul 4.
Instituțiile care sunt autorizate să aplice abordarea IRB în cazul unei expuneri directe față de furnizorul de protecție pot evalua eligibilitatea în conformitate cu primul paragraf, pe baza echivalenței dintre PD a furnizorului de protecție și PD asociată nivelurilor de calitate a creditului menționate la articolul 136.
Prin derogare de la alineatul (2), SSPE sunt furnizori de protecție eligibili, în cazul în care sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
SSPE deține active care se califică drept garanții financiare eligibile în conformitate cu capitolul 4;
activele menționate la litera (a) nu fac obiectul unor creanțe sau al unor creanțe potențiale de rang egal sau superior cu creanța sau cu creanța potențială a instituției care beneficiază de o protecție nefinanțată a creditului și
sunt îndeplinite toate cerințele de recunoaștere a garanțiilor financiare menționate în capitolul 4.
În cazul în care o poziție din securitizare beneficiază de o protecție integrală a creditului sau de o protecție parțială a creditului calculată în mod proporțional, se aplică următoarele cerințe:
instituția care furnizează protecția creditului calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru partea din poziția din securitizare care beneficiază de o protecție a creditului în conformitate cu subsecțiunea 3, ca și cum ar deține acea parte din poziție în mod direct;
instituția care cumpără protecția creditului calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu capitolul 4 pentru partea protejată.
În toate cazurile care nu fac obiectul alineatului (6), se aplică următoarele cerințe:
instituția care furnizează protecția creditului tratează partea din poziție care beneficiază de o protecție a creditului ca pe o poziție din securitizare și calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor ca și cum ar deține acea poziție în mod direct, în conformitate cu subsecțiunea 3, sub rezerva alineatelor (8), (9) și (10);
instituția care cumpără protecția creditului calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor aferente părții din poziție care beneficiază de protecție menționate la litera (a) în conformitate cu capitolul 4. Instituția tratează partea din poziția din securitizare care nu beneficiază de protecție a creditului ca pe o poziție distinctă din securitizare și calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu subsecțiunea 3, sub rezerva alineatelor (8), (9) și (10).
Instituțiile care utilizează abordarea securitizării bazată pe modele externe de rating (SEC-ERBA) în temeiul subsecțiunii 3 pentru poziția din securitizare inițială calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru pozițiile derivate în conformitate cu alineatul (7) după cum urmează:
în cazul în care poziția derivată are un rang superior, i se atribuie ponderea de risc aferentă poziției din securitizare inițiale;
în cazul în care poziția derivată are un rang inferior, i se poate atribui un rating dedus în conformitate cu articolul 261 alineatul (7). În acest caz, valoarea de intrare pentru densitate T este calculată exclusiv pe baza poziției derivate. În cazul în care un rating nu poate fi dedus, instituția aplică cea mai ridicată dintre ponderile de risc care rezultă fie din:
aplicarea SEC-SA în conformitate cu alineatul (8) și cu subsecțiunea 3, fie din
ponderea de risc aferentă poziției din securitizare inițiale în conformitate cu SEC-ERBA.
Articolul 250
Suportul implicit
Se consideră că o tranzacție nu furnizează suport în sensul alineatului (1) dacă la evaluarea transferului unei părți semnificative a riscului de credit s-a ținut pe deplin seama de tranzacția respectivă și dacă ambele părți au efectuat tranzacția acționând în interes propriu ca părți libere și independente (tranzacție desfășurată în condiții de concurență deplină). În acest scop, instituția efectuează o analiză completă a tranzacției din punctul de vedere al calității creditului și ia în considerare cel puțin toate elementele următoare:
prețul de răscumpărare;
poziția de capital și de lichiditate a instituției înainte și după răscumpărare;
performanța expunerilor-suport;
performanța pozițiilor din securitizare;
impactul suportului asupra pierderilor previzionate a fi înregistrate de inițiator în raport cu investitorii.
Dacă o instituție inițiatoare sau o instituție sponsor nu respectă alineatul (1) în ceea ce privește o securitizare, instituția include toate expunerile-suport din securitizarea respectivă în calculele sale referitoare la cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor, ca și când acestea nu ar fi fost securitizate, și comunică:
faptul că a furnizat suport pentru securitizare încălcând astfel alineatul (1) și
impactul suportului furnizat în ceea ce privește cerințele de fonduri proprii.
Articolul 251
Calcularea de către instituțiile inițiatoare a cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor securitizate în cadrul unei securitizări sintetice
Articolul 252
Tratamentul neconcordanței de scadențe în securitizările sintetice
În vederea calculării cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu articolul 251, orice neconcordanță de scadențe între protecția creditului prin intermediul căreia se realizează transferul riscului și expunerile-suport se calculează după cum urmează:
scadența expunerilor-suport este cea mai mare scadență a oricăreia dintre expunerile respective, dar nu mai mare de cinci ani. Scadența protecției creditului se stabilește în conformitate cu capitolul 4;
o instituție inițiatoare nu ține seama de nicio neconcordanță de scadențe atunci când calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru pozițiile din securitizare cărora li se aplică o pondere de risc de 1 250 % în conformitate cu prezenta secțiune. Pentru toate celelalte poziții, tratamentul neconcordanței de scadențe prevăzut în capitolul 4 se aplică în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
RW* |
= |
cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în sensul articolului 92 alineatul (3) litera (a); |
RWAss |
= |
cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor-suport ca și cum acestea nu ar fi fost securitizate, calculate în mod proporțional; |
RWSP |
= |
cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor calculate în conformitate cu articolul 251, ca și cum nu ar fi existat o neconcordanță de scadențe; |
T |
= |
scadența expunerilor-suport, exprimată în ani; |
t |
= |
scadența protecției creditului, exprimată în ani; |
t* |
= |
0,25 |
Articolul 253
Reducerea cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor
2
Articolul 254
Ierarhia metodelor
Instituțiile utilizează una dintre metodele prevăzute în subsecțiunea 3 pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu următoarea ierarhie:
dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 258, instituțiile utilizează SEC-IRBA în conformitate cu articolele 259 și 260;
în cazul în care nu se poate utiliza SEC-IRBA, instituțiile recurg la SEC-SA, în conformitate cu articolele 261 și 262;
în cazul în care nu se poate utiliza SEC-SA, o instituție recurge la SEC-ERBA în conformitate cu articolele 263 și 264 pentru pozițiile care beneficiază de rating sau pentru pozițiile în cazul cărora se poate utiliza un rating dedus.
Pentru pozițiile care beneficiază de rating sau pentru pozițiile în cazul cărora se poate utiliza un rating dedus, o instituție utilizează SEC-ERBA în loc de SEC-SA în fiecare dintre următoarele cazuri:
în cazul în care aplicarea SEC-SA ar duce la o pondere de risc mai mare de 25 % pentru poziții care se califică drept poziții într-o securitizare STS;
în cazul în care aplicarea SEC-SA ar duce la o pondere de risc mai mare de 25 % sau în care aplicarea SEC-ERBA ar duce la o pondere de risc mai mare de 75 % pentru pozițiile care nu se califică drept poziții într-o securitizare STS;
pentru tranzacțiile de securitizare bazate pe portofolii de credite auto, contracte de leasing auto și de leasing de echipamente.
În sensul primului paragraf, instituțiile notifică deciziile lor autorității competente până cel târziu la 17 noiembrie 2018.
Orice decizie ulterioară de a schimba din nou abordarea aplicată pentru toate pozițiile sale din securitizare care beneficiază de rating se notifică de către instituții autorităților lor competente înainte de data de 15 noiembrie imediat următoare acestei decizii.
În lipsa oricărei obiecții din partea autorității competente până la data de 15 decembrie imediat următoare termenului menționat la al doilea sau la al treilea paragraf, după caz, decizia notificată de instituție se aplică de la 1 ianuarie a anului următor și este valabilă până la intrarea în vigoare a unei decizii notificate ulterior. O instituție nu utilizează abordări diferite în cursul aceluiași an.
Articolul 255
Determinarea KIRB și KSA
Pentru calculul KIRB, cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor care ar fi calculate în temeiul capitolului 3 pentru expunerile-suport includ:
cuantumul pierderilor așteptate asociate tuturor expunerilor-suport din securitizare, inclusiv expunerilor-suport în stare de nerambursare care fac încă parte din portofoliu, în conformitate cu capitolul 3 și
cuantumul pierderilor neașteptate asociate expunerilor-suport, inclusiv expunerilor-suport în stare de nerambursare din cadrul portofoliului, în conformitate cu capitolul 3.
În cazul în care pierderile rezultate din riscul de diminuare a valorii creanțelor și din riscul de credit sunt tratate în mod agregat în cadrul securitizării, instituțiile combină respectivul KIRB pentru riscul de diminuare a valorii creanțelor și pentru riscul de credit într-un singur KIRB în sensul subsecțiunii 3. Prezența unui fond de rezervă unic sau supragarantarea disponibilă pentru a acoperi pierderile rezultate fie din riscul de credit, fie din riscul de diminuare a valorii creanțelor poate fi privită ca o indicație a faptului că aceste riscuri sunt tratate în mod agregat.
În cazul în care riscul de diminuare a valorii creanțelor și riscul de credit nu sunt tratate în mod agregat în cadrul securitizării, instituțiile modifică tratamentul prevăzut la al doilea paragraf pentru a combina cu prudență KIRB pentru riscul de diminuare a valorii creanțelor și KIRB pentru riscul de credit.
În sensul prezentului alineat, instituțiile calculează valoarea expunerii aferentă expunerilor-suport fără a compensa ajustările specifice pentru riscul de credit și ajustările specifice de valoare suplimentare în conformitate cu articolele 34 și 110, precum și alte reduceri ale fondurilor proprii.
În cazul securitizărilor sintetice finanțate, orice venituri semnificative rezultate din emiterea de instrumente de tipul credit linked note sau alte obligații finanțate ale SSPE care servesc drept garanții reale pentru rambursarea pozițiilor din securitizare sunt incluse în calculul KIRB sau al KSA în cazul în care riscul de credit aferent garanției reale face obiectul unei repartizări a pierderilor pe tranșe.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza condițiile care permit instituțiilor să calculeze KIRB pentru portofoliile de expuneri-suport în conformitate cu alineatul (4), în special în ceea ce privește:
politica internă de creditare și modelele de calculare a KIRB pentru securitizări;
utilizarea a diferiți factori de risc aferenți portofoliului de expuneri-suport și, atunci când nu sunt disponibile date suficient de precise sau fiabile cu privire la respectivul portofoliu, a unor date indirecte pentru estimarea PD și LGD și
cerințele privind îndeplinirea obligației de diligență pentru a monitoriza acțiunile și politicile vânzătorilor de creanțe sau ale altor inițiatori.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 18 ianuarie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea de standarde tehnice de reglementare menționate la al doilea paragraf din prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 256
Determinarea punctului de atașare (A) și a punctului de detașare (D)
Punctul de atașare (A) se exprimă sub forma unei valori zecimale cuprinse între zero și unu și este egal cu cea mai mare dintre următoarele două valori: zero și raportul dintre, pe de o parte, soldul aferent portofoliului de expuneri-suport din securitizare minus soldul tuturor tranșelor care sunt de rang superior sau egal cu tranșa ce conține poziția din securitizare relevantă, inclusiv expunerea în sine, și, pe de altă parte, soldul tuturor expunerilor-suport din securitizare.
Punctul de detașare (D) se exprimă sub forma unei valori zecimale cuprinse între zero și unu și este egal cu cea mai mare dintre următoarele două valori: zero și raportul dintre, pe de o parte, soldul aferent portofoliului de expuneri-suport din securitizare minus soldul tuturor tranșelor care sunt de rang superior cu tranșa ce conține pozițiile din securitizare relevante și, pe de altă parte, soldul tuturor expunerilor-suport din securitizare.
Articolul 257
Determinarea scadenței tranșei (MT)
În sensul subsecțiunii 3 și sub rezerva alineatului (2), instituțiile pot măsura scadența unei tranșe (MT) potrivit uneia dintre următoarele metode:
scadența medie ponderată a plăților contractuale datorate în cadrul tranșei conform următoarei formule:
unde CFt reprezintă toate plățile contractuale (principal, dobânzi și comisioane) care trebuie plătite de către debitor în perioada t, sau
scadența legală finală a tranșei conform următoarei formule:
unde ML reprezintă scadența legală finală a tranșei.
Articolul 258
Condițiile de utilizare a abordării bazate pe modele interne de rating (SEC-IRBA)
Instituțiile utilizează abordarea SEC-IRBA pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor pentru o poziție din securitizare dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
poziția în cauză se bazează pe un portofoliu IRB sau pe un portofoliu mixt, cu condiția ca, în acest din urmă caz, instituția să fie în măsură să calculeze KIRB în conformitate cu secțiunea 3 pentru cel puțin 95 % din cuantumul expunerii-suport;
au fost puse la dispoziție suficiente informații în ceea ce privește expunerile-suport din securitizare pentru ca instituția să poată calcula KIRB și
instituția nu a fost împiedicată să utilizeze SEC-IRBA pentru o anumită poziție din securitizare în conformitate cu alineatul (2).
Autoritățile competente pot să interzică, de la caz la caz, utilizarea SEC-IRBA pentru securitizările care prezintă caracteristici foarte complexe sau riscante. În acest sens, pot fi considerate caracteristici extrem de complexe sau riscante următoarele:
îmbunătățirea calității creditului care poate fi afectată din alte motive decât cele legate de pierderile aferente portofoliului;
portofoliile de expuneri-suport care prezintă un grad ridicat de corelație internă ca urmare a unor expuneri concentrate asupra unui anumit sector sau asupra unei anumite zone geografice;
tranzacțiile în cazul cărora rambursarea pozițiilor din securitizare depinde în mare măsură de determinanți de risc care nu sunt reflectați în KIRB sau
o repartizare a pierderilor extrem de complexă între tranșe.
Articolul 259
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor conform abordării SEC-IRBA
Conform abordării SEC-IRBA, cuantumul ponderat la risc al expunerilor pentru o poziție din securitizare se calculează înmulțind valoarea expunerii poziției, calculată în conformitate cu articolul 248, cu ponderea de risc aplicabilă, determinată după cum urmează, cu condiția respectării, în toate cazurile, a unui prag de 15 %:
RW = 1 250 % |
unde D ≤ KIRB |
|
unde A ≥ KIRB |
|
unde A < KIRB < D |
unde:
KIRB |
reprezintă cerința de capital aferentă unui portofoliu de expuneri-suport, astfel cum este definit la articolul 255; |
D |
reprezintă punctul de detașare, stabilit în conformitate cu articolul 256; |
A |
reprezintă punctul de atașare, stabilit în conformitate cu articolul 256. |
unde:
a |
= |
– [1/(p * KIRB)] |
u |
= |
D – KIRB |
l |
= |
max (A – KIRB; 0) |
unde:
unde:
N |
reprezintă numărul efectiv de expuneri din cadrul portofoliului de expuneri-suport, calculat în conformitate cu alineatul (4); |
LGD |
reprezintă pierderea medie în caz de nerambursare a portofoliului de expuneri-suport, ponderată în funcție de expunere, calculată în conformitate cu alineatul (5); |
MT |
reprezintă scadența tranșei, stabilită în conformitate cu articolul 257. |
Parametrii A, B, C, D și E se stabilesc conform următorului tabel de corespondență:
|
A |
B |
C |
D |
E |
|
De alt tip decât retail |
De rang superior, granular (N ≥ 25) |
0 |
3,56 |
-1,85 |
0,55 |
0,07 |
De rang superior, negranular (N < 25) |
0,11 |
2,61 |
-2,91 |
0,68 |
0,07 |
|
Altele decât cele de rang superior, granular (N ≥ 25) |
0,16 |
2,87 |
-1,03 |
0,21 |
0,07 |
|
Altele decât cele de rang superior, negranular (N < 25) |
0,22 |
2,35 |
-2,46 |
0,48 |
0,07 |
|
De tip retail |
De rang superior |
0 |
0 |
-7,48 |
0,71 |
0,24 |
Altele decât cele de rang superior |
0 |
0 |
-5,78 |
0,55 |
0,27 |
Numărul efectiv de expuneri (N) se calculează după cum urmează:
unde EADi reprezintă valoarea expunerii asociată celei de-a i-a expuneri din portofoliu.
Expunerile multiple față de același debitor sunt consolidate și tratate ca o singură expunere.
LGD medii ponderate la expuneri se calculează după cum urmează:
unde LGDi reprezintă LGD medie asociată tuturor expunerilor față de al i-lea debitor.
În cazul creanțelor achiziționate, atunci când riscul de credit și riscul de diminuare a valorii creanțelor sunt gestionate în mod agregat în cadrul unei securitizări, valoarea LGD de intrare corespunde mediei ponderate a LGD pentru riscul de credit și unei LGD de 100 % pentru riscul de diminuare a valorii creanțelor. Ponderile aplicate sunt cerințele individuale de capital ale abordării IRB pentru riscul de credit și, respectiv, pentru riscul de diminuare a valorii creanțelor. În acest scop, existența unui fond de rezervă unic sau a unei supragarantări pentru acoperirea pierderilor rezultate fie din riscul de credit, fie din riscul de diminuare poate fi considerată o indicație a faptului că aceste riscuri sunt gestionate în mod agregat.
În cazul în care proporția celei mai mari expuneri-suport din portofoliu (C1) nu depășește 3 %, instituțiile pot utiliza următoarea metodă simplificată pentru a calcula N, precum și LGD medii ponderate la expuneri:
LGD = 0,50
unde
Cm |
reprezintă proporția din portofoliu corespunzătoare sumei celor mai mari expuneri m și |
m |
este stabilit de instituție. |
Dacă nu este disponibil decât C1, iar acest cuantum nu depășește 0,03, atunci instituția poate utiliza o valoare a LGD de 0,50 și o valoare a N de 1/C1.
În cazul în care poziția se bazează pe un portofoliu mixt, iar instituția este în măsură să calculeze KIRB pentru cel puțin 95 % din cuantumurile expunerilor-suport în conformitate cu articolul 258 alineatul (1) litera (a), instituția calculează cerința de capital pentru portofoliul de expuneri-suport după cum urmează:
unde
d reprezintă proporția cuantumului expunerilor din expunerile-suport pentru care instituția poate calcula KIRB în raport cu cuantumul expunerilor din toate expunerile-suport;.
În sensul primului paragraf, poziția de referință este poziția de rang egal, în toate privințele, cu instrumentul financiar derivat sau, în absența unei astfel de poziții de rang egal, poziția care este imediat subordonată instrumentului financiar derivat.
Articolul 260
Tratamentul securitizărilor STS conform abordării SEC-IRBA
Conform SEC-IRBA, ponderea de risc aferentă unei poziții dintr-o securitizare STS se calculează în conformitate cu articolul 259, sub rezerva următoarelor modificări:
pragul de ponderare a riscului pentru pozițiile din securitizare de rang superior = 10 %
Articolul 261
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate (SEC-SA)
Potrivit abordării SEC-SA, cuantumul ponderat la risc al expunerilor pentru o poziție din securitizare se calculează înmulțind valoarea expunerii aferentă poziției, astfel cum este calculată în conformitate cu articolul 248, cu ponderea de risc aplicabilă, determinată după cum urmează, cu condiția respectării, în toate cazurile, a unui prag de 15 %:
RW = 1 250 % |
unde D ≤ KA |
|
unde A ≥ KA |
|
unde A < KA < D |
unde:
D |
reprezintă punctul de detașare, stabilit în conformitate cu articolul 256; |
A |
reprezintă punctul de atașare, stabilit în conformitate cu articolul 256; |
KA |
este un parametru calculat în conformitate cu alineatul (2); |
unde:
a |
= |
– [1/(p · KA)] |
u |
= |
D – KA |
l |
= |
max (A – KA; 0) |
p |
= |
1 pentru o expunere din securitizare care nu este o expunere din resecuritizare |
În sensul alineatului (1), KA se calculează după cum urmează:
unde:
KSA este cerința de capital aferentă portofoliului-suport, astfel cum este definită la articolul 255;
W = raportul dintre:
suma cuantumurilor nominale ale expunerilor-suport în stare de nerambursare și
suma cuantumurilor nominale ale tuturor expunerilor-suport.
În acest sens, o expunere în stare de nerambursare înseamnă o expunere-suport care prezintă una dintre următoarele caracteristici: (i) este restantă de peste 90 de zile; (ii) face obiectul unei proceduri de faliment sau de insolvență; (iii) face obiectul unei proceduri de executare silită sau al unei proceduri similare; sau (iv) se află în stare de nerambursare în conformitate cu documentația aferentă securitizării.
Dacă o instituție nu cunoaște situația incidentelor de plată în cazul a 5 % sau mai puțin din expunerile-suport din portofoliu, instituția poate utiliza abordarea SEC-SA, sub rezerva următoarei ajustări în calculul KA:
Dacă instituția nu cunoaște situația incidentelor de plată în cazul a peste 5 % din expunerile-suport din portofoliu, poziția din securitizare trebuie să beneficieze de o pondere de risc de 1 250 %.
În sensul prezentului alineat, poziția de referință este poziția de rang egal, în toate privințele, cu poziția instrumentului financiar derivat sau, în absența unei astfel de poziții de rang egal, poziția care este imediat subordonată instrumentului financiar derivat.
Articolul 262
Tratamentul securitizărilor STS conform SEC-SA
Potrivit SEC-SA, ponderea de risc aferentă unei poziții dintr-o securitizare STS se calculează în conformitate cu articolul 261, sub rezerva următoarelor modificări:
Articolul 263
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor conform abordării bazate pe modele externe de rating (SEC-ERBA)
În cazul expunerilor pentru care au fost efectuate evaluări ale creditului pe termen scurt sau pentru care un rating bazat pe o evaluare a creditului pe termen scurt poate fi dedus în conformitate cu alineatul (7), se aplică următoarele ponderi de risc:
Tabelul 1
Nivelul de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
Toate celelalte tipuri de rating |
Pondere de risc |
15 % |
50 % |
100 % |
1 250 % |
În cazul expunerilor pentru care au fost efectuate evaluări ale creditului pe termen lung sau pentru care un rating bazat pe o evaluare a creditului pe termen lung poate fi dedus în conformitate cu alineatul (7) din prezentul articol, se aplică ponderile de risc prevăzute în tabelul 2, ajustate, după caz, în funcție de scadența tranșelor (MT) în conformitate cu articolul 257 și cu alineatul (4) din prezentul articol și în funcție de densitatea tranșelor pentru tranșele care nu sunt de rang superior în conformitate cu alineatul (5) din prezentul articol:
Tabelul 2
Nivelul de calitate a creditului |
Tranșă de rang superior |
Tranșă care nu este de rang superior (puțin densă) |
||
Scadența tranșei (MT) |
Scadența tranșei (MT) |
|||
1 an |
5 ani |
1 an |
5 ani |
|
1 |
15 % |
20 % |
15 % |
70 % |
2 |
15 % |
30 % |
15 % |
90 % |
3 |
25 % |
40 % |
30 % |
120 % |
4 |
30 % |
45 % |
40 % |
140 % |
5 |
40 % |
50 % |
60 % |
160 % |
6 |
50 % |
65 % |
80 % |
180 % |
7 |
60 % |
70 % |
120 % |
210 % |
8 |
75 % |
90 % |
170 % |
260 % |
9 |
90 % |
105 % |
220 % |
310 % |
10 |
120 % |
140 % |
330 % |
420 % |
11 |
140 % |
160 % |
470 % |
580 % |
12 |
160 % |
180 % |
620 % |
760 % |
13 |
200 % |
225 % |
750 % |
860 % |
14 |
250 % |
280 % |
900 % |
950 % |
15 |
310 % |
340 % |
1 050 % |
1 050 % |
16 |
380 % |
420 % |
1 130 % |
1 130 % |
17 |
460 % |
505 % |
1 250 % |
1 250 % |
Toate celelalte |
1 250 % |
1 250 % |
1 250 % |
1 250 % |
Pentru a lua în considerare densitatea tranșelor, instituțiile calculează ponderea de risc pentru tranșele care nu sunt de rang superior după cum urmează:
unde
T = densitatea tranșei, măsurată ca D – A
unde
D |
D reprezintă punctul de detașare, stabilit în conformitate cu articolul 256; |
A |
A reprezintă punctul de atașare, stabilit în conformitate cu articolul 256. |
În scopul utilizării ratingurilor deduse, instituțiile atribuie unei poziții care nu beneficiază de rating un rating dedus, echivalent cu evaluarea creditului unei poziții de referință care beneficiază de rating și îndeplinește toate condițiile următoare:
poziția de referință este de rang egal, în toate privințele, cu poziția din securitizare care nu beneficiază de rating sau, în lipsa unei poziții de rang egal, poziția de referință este imediat subordonată poziției care nu beneficiază de rating;
poziția de referință nu beneficiază de garanții din partea unor terți și nici de alte îmbunătățiri ale calității creditului de care nu dispune poziția ce nu beneficiază de rating;
scadența poziției de referință este egală sau posterioară scadenței poziției care nu beneficiază de rating;
orice rating dedus este actualizat permanent pentru a reflecta eventualele modificări ale evaluării creditului poziției de referință.
În sensul primului paragraf, poziția de referință este poziția de rang egal, în toate privințele, cu instrumentul financiar derivat sau, în absența unei astfel de poziții de rang egal, poziția care este imediat subordonată instrumentului financiar derivat.
Articolul 264
Tratamentul securitizărilor STS conform abordării SEC-ERBA
În cazul expunerilor pentru care au fost efectuate evaluări ale creditului pe termen scurt sau pentru care un rating bazat pe o evaluare a creditului pe termen scurt poate fi dedus în conformitate cu articolul 263 alineatul (7), se aplică următoarele ponderi de risc:
Tabelul 3
Nivelul de calitate a creditului |
1 |
2 |
3 |
Toate celelalte tipuri de rating |
Pondere de risc |
10 % |
30 % |
60 % |
1 250 % |
În cazul expunerilor pentru care au fost efectuate evaluări ale creditului pe termen lung sau pentru care un rating bazat pe o evaluare a creditului pe termen lung poate fi dedus în conformitate cu articolul 263 alineatul (7), ponderile de risc aplicate sunt stabilite în conformitate cu tabelul 4, ajustate în funcție de scadența tranșelor (MT) în conformitate cu articolul 257 și cu articolul 263 alineatul (4) și în funcție de densitatea tranșelor pentru tranșele care nu sunt de rang superior în conformitate cu articolul 263 alineatul (5):
Tabelul 4
Nivelul de calitate a creditului |
Tranșă de rang superior |
Tranșă care nu este de rang superior (puțin densă) |
||
Scadența tranșei (MT) |
Scadența tranșei (MT) |
|||
1 an |
5 ani |
1 an |
5 ani |
|
1 |
10 % |
10 % |
15 % |
40 % |
2 |
10 % |
15 % |
15 % |
55 % |
3 |
15 % |
20 % |
15 % |
70 % |
4 |
15 % |
25 % |
25 % |
80 % |
5 |
20 % |
30 % |
35 % |
95 % |
6 |
30 % |
40 % |
60 % |
135 % |
7 |
35 % |
40 % |
95 % |
170 % |
8 |
45 % |
55 % |
150 % |
225 % |
9 |
55 % |
65 % |
180 % |
255 % |
10 |
70 % |
85 % |
270 % |
345 % |
11 |
120 % |
135 % |
405 % |
500 % |
12 |
135 % |
155 % |
535 % |
655 % |
13 |
170 % |
195 % |
645 % |
740 % |
14 |
225 % |
250 % |
810 % |
855 % |
15 |
280 % |
305 % |
945 % |
945 % |
16 |
340 % |
380 % |
1 015 % |
1 015 % |
17 |
415 % |
455 % |
1 250 % |
1 250 % |
Toate celelalte |
1 250 % |
1 250 % |
1 250 % |
1 250 % |
Articolul 265
Sfera de aplicare și cerințele operaționale aferente abordării bazate pe evaluări interne
În cazul în care o instituție a primit aprobare de a aplica abordarea bazată pe evaluări interne în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol și o anumită poziție din cadrul unui program ABCP sau al unei tranzacții ABCP intră în domeniul de aplicare reglementat de o astfel de aprobare, instituția aplică abordarea respectivă pentru a calcula cuantumul ponderat la risc al expunerii pentru poziția respectivă.
Autoritățile competente acordă instituțiilor aprobarea de a aplica abordarea bazată pe evaluări interne în cadrul unei sfere de aplicare bine definite, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
toate pozițiile din titluri pe termen scurt emise în cadrul programului ABCP sunt poziții care beneficiază de rating;
evaluarea internă a calității creditului poziției reflectă metodologia de evaluare accesibilă publicului și aplicată de către una sau mai multe ECAI pentru atribuirea de ratinguri pozițiilor din securitizare garantate cu expuneri-suport de tipul celor securitizate;
titlurile pe termen scurt emise în cadrul programului ABCP sunt predominant emise pentru investitori terți;
procesul de evaluare internă a instituției este cel puțin la fel de prudent ca evaluările aflate la dispoziția publicului ale ECAI care au acordat un rating extern titlurilor pe termen scurt emise în cadrul programului ABCP, în special în ceea ce privește factorii utilizați în simularea de criză și alte elemente cantitative relevante;
metodologia de evaluare internă a instituției ține seama de toate metodologiile de rating relevante, aflate la dispoziția publicului, ale ECAI care acordă un rating titlurilor pe termen scurt emise în cadrul programului ABCP și include clase de rating care corespund evaluărilor creditului efectuate de ECAI. Instituția consemnează în evidențele sale interne o declarație explicativă care descrie modul în care au fost îndeplinite cerințele stabilite în prezenta literă și actualizează în mod regulat această declarație;
instituția utilizează metodologia de evaluare internă în scopul gestionării interne a riscurilor, inclusiv în procesele sale de luare a deciziilor, de gestionare a informațiilor și de alocare a capitalului intern;
auditorii interni sau externi, o ECAI sau funcțiile interne de analiză a creditului sau de gestionare a riscurilor ale instituției efectuează revizuiri periodice ale procesului de evaluare internă și ale calității evaluărilor interne ale calității creditului aferente expunerilor instituției față de un program ABCP sau o tranzacție ABCP;
instituția monitorizează performanța ratingurilor sale interne în timp, pentru a evalua credibilitatea metodologiei sale de evaluare internă și ajustează, după caz, această metodologie, atunci când performanța expunerilor diferă în mod regulat de cea indicată de ratingurile interne;
programul ABCP include standarde de subscriere și de gestionare a pasivelor sub formă de orientări pentru administratorul programului referitoare, cel puțin, la următoarele aspecte:
criteriile de eligibilitate a activelor, sub rezerva literei (j);
tipurile și valoarea monetară ale expunerilor care decurg din furnizarea unor facilități de lichiditate și din îmbunătățirea calității creditului;
distribuția pierderilor între pozițiile din securitizare în cadrul programului ABCP sau al tranzacției ABCP;
separarea din punct de vedere juridic și economic a activelor transferate de entitatea care le vinde;
criteriile de eligibilitate a activelor din cadrul programului ABCP prevăd cel puțin:
excluderea achiziționării activelor care înregistrează întârzieri semnificative la plată sau se află în stare de nerambursare;
limitarea concentrărilor excesive ale riscurilor față de un singur debitor sau o singură zonă geografică; și
limitarea scadenței activelor care urmează să fie achiziționate;
efectuarea unei analize a riscului de credit și a profilului de activitate al vânzătorului activului, care cuprinde, cel puțin, o evaluare a următoarelor aspecte legate de vânzător:
performanța sa financiară trecută și previziuni privind performanța sa viitoare;
poziția sa curentă pe piață și previziuni pentru competitivitatea sa viitoare;
efectul de levier, fluxul de numerar, rata de acoperire a dobânzilor și ratingul datoriei; și
standardele de subscriere, capacitatea de administrare a creditelor și procesele de colectare a debitelor;
programul ABCP prezintă politici și procese de colectare a debitelor care țin seama de capacitatea operațională și de calitatea creditului administratorului de credite și cuprinde elemente care diminuează riscurile legate de performanța vânzătorului și a administratorului de credite. În sensul prezentei litere, riscurile legate de performanță pot fi diminuate prin fixarea de praguri de declanșare bazate pe calitatea actuală a creditului vânzătorului sau a administratorului de credite, pentru a evita amalgamarea fondurilor în cazul în care vânzătorul sau administratorul de credite intră în stare de nerambursare;
estimarea agregată a pierderilor aferente unui portofoliu de active care poate fi achiziționat în cadrul programului ABCP ține seama de toate sursele de riscuri potențiale, cum ar fi riscul de credit și riscul de diminuare a valorii creanțelor;
dacă îmbunătățirea calității creditului furnizată de vânzător este dimensionată numai pe baza pierderilor aferente creditului, iar riscul de diminuare a valorii creanțelor este semnificativ pentru respectivul portofoliu de active, programul ABCP cuprinde o rezervă separată pentru riscul de diminuare a valorii creanțelor;
nivelul necesar de îmbunătățire a calității creditului în cadrul programului ABCP este calculat ținând seama de informațiile istorice înregistrate pe parcursul mai multor ani, incluzând pierderile, incidentele de plată, diminuarea valorii creanțelor și viteza de rotație a creanțelor;
programul ABCP include caracteristici structurale în achiziționarea expunerilor pentru a diminua riscurile potențiale de deteriorare a calității creditului aferente portofoliului-suport. Aceste caracteristici pot cuprinde praguri de închidere specifice unui portofoliu de expuneri;
instituția evaluează caracteristicile portofoliului-suport de active, cum ar fi media ponderată a scorului său de credit, identifică orice concentrare a riscurilor asupra unui singur debitor sau a unei singure zone geografice și stabilește nivelul de granularitate al portofoliului de active.
Instituțiile care au obținut aprobarea de a aplica abordarea bazată pe evaluări interne nu revin la utilizarea altor metode pentru pozițiile care se încadrează în sfera de aplicare a abordării bazate pe evaluări interne, cu excepția cazului în care sunt îndeplinite ambele condiții următoare:
instituția a demonstrat, într-un mod pe care autoritatea competentă îl consideră satisfăcător, că are motive întemeiate pentru a proceda astfel;
instituția a primit aprobarea prealabilă în acest sens a autorității competente.
Articolul 266
Calculul cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor conform abordării bazate pe evaluări interne
Articolul 267
Ponderea de risc maximă pentru pozițiile din securitizare de rang superior: abordarea de tip look-through
În cazul portofoliilor mixte, ponderea maximă de risc se calculează după cum urmează:
dacă instituția aplică SEC-IRBA, părții aferente abordării standardizate și părții aferente abordării IRB din portofoliul-suport li se atribuie ponderea de risc corespunzătoare abordării standardizate și, respectiv, ponderea de risc corespunzătoare abordării IRB;
dacă instituția aplică SEC-SA sau SEC-ERBA, ponderea maximă de risc pentru pozițiile din securitizare de rang superior este egală cu ponderea de risc medie ponderată a expunerilor-suport calculată conform abordării standardizate.
În sensul prezentului articol, ponderea de risc care s-ar aplica potrivit abordării IRB în conformitate cu capitolul 3 include raportul dintre:
pierderile așteptate înmulțite cu 12,5 și
valoarea expunerii aferentă expunerilor-suport.
Articolul 268
Cerințele maxime de capital
Cerința maximă de capital este rezultatul înmulțirii cuantumului calculat în conformitate cu alineatul (1) sau (2) cu proporția cea mai mare a interesului pe care instituția îl deține în tranșele (V) relevante, exprimat ca procent și calculat după cum urmează:
pentru o instituție care deține una sau mai multe poziții din securitizare într-o singură tranșă, V este egal cu raportul dintre cuantumul nominal al pozițiilor din securitizare pe care instituția le deține în tranșa vizată și cuantumul nominal al tranșei respective;
pentru o instituție care deține poziții din securitizare în tranșe diferite, V este egal cu proporția maximă a dobânzilor în cadrul diferitelor tranșe. În acest sens, proporția dobânzilor pentru fiecare dintre diferitele tranșe se calculează conform literei (a).
Articolul 269
Resecuritizări
Pentru o poziție din resecuritizare, instituțiile aplică abordarea SEC-SA în conformitate cu articolul 261, cu următoarele modificări:
W = 0 pentru orice expunere față de o tranșă din securitizare din cadrul portofoliului de expuneri-suport;
p = 1,5;
ponderea de risc rezultată este supusă unui prag de ponderare a riscului de 100 %.
Articolul 269a
Tratamentul securitizărilor expunerilor neperformante (NPE)
În sensul prezentului articol:
„securitizare de NPE” înseamnă o securitizare de expuneri neperformante (NPE) astfel cum este definită la articolul 2 punctul 25 din Regulamentul (UE) 2017/2402;
„securitizare de NPE tradițională calificată” înseamnă o securitizare de NPE tradițională în cazul căreia reducerea de preț de cumpărare nerambursabilă este de cel puțin 50 % din soldul expunerilor-suport la momentul transferului lor către SSPE.
Instituțiile efectuează calculele în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
CRmax |
= |
cerința maximă de capital în cazul unei securitizări de NPE tradiționale calificate; |
RWEAIRB |
= |
suma cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor aferente expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea IRB; |
ELIRB |
= |
suma valorilor pierderilor așteptate ale expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea IRB; |
NRPPD |
= |
reducerea de preț de cumpărare nerambursabilă; |
EVIRB |
= |
suma valorilor expunerilor aferente expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea IRB; |
EVPool |
= |
suma valorilor expunerilor aferente expunerilor-suport din portofoliu; |
SCRAIRB |
= |
pentru instituțiile inițiatoare, ajustările specifice pentru riscul de credit efectuate de instituție cu privire la expunerile-suport care fac obiectul abordării IRB numai dacă și în măsura în care aceste ajustări depășesc NRPPD; pentru instituțiile investitoare, valoarea este zero; |
RWEASA |
= |
suma cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor aferente expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea standardizată. |
În sensul primului paragraf, instituțiile inițiatoare care aplică abordarea SEC-IRBA unei poziții și cărora li se permite să utilizeze propriile estimări ale LGD și proprii factori de conversie pentru toate expunerile-suport care fac obiectul abordării IRB în conformitate cu capitolul 3 deduc reducerea de preț de cumpărare nerambursabilă și, după caz, orice ajustări suplimentare specifice pentru riscul de credit din pierderile așteptate și din valorile expunerilor aferente expunerilor-suport asociate unei poziții de rang superior dintr-o securitizare de NPE tradițională calificată în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
RWmax |
= |
ponderea de risc, înainte de aplicarea pragului minim, aplicabilă unei poziții de rang superior dintr-o securitizare de NPE tradițională calificată când se utilizează abordarea de tip „look-through”; |
RWEAIRB |
= |
suma cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor aferente expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea IRB; |
RWEASA |
= |
suma cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor aferente expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea standardizată; |
ELIRB |
= |
suma valorilor pierderilor așteptate ale expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea IRB; |
NRPPD |
= |
reducerea de preț de cumpărare nerambursabilă; |
EVIRB |
= |
suma valorilor expunerilor aferente expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea IRB; |
EVpool |
= |
suma valorilor expunerilor aferente expunerilor-suport din portofoliu; |
EVSA |
= |
suma valorilor expunerilor aferente expunerilor-suport cărora li se aplică abordarea standardizată; |
SCRAIRB |
= |
ajustările specifice pentru riscul de credit efectuate de instituția inițiatoare cu privire la expunerile-suport care fac obiectul abordării IRB numai dacă și în măsura în care aceste ajustări depășesc NRPPD. |
În sensul prezentului articol, reducerea de preț de cumpărare nerambursabilă se calculează ca diferența dintre valoarea de la litera (a) și valoarea de la litera (b):
soldul expunerilor-suport din securitizarea de NPE în momentul în care expunerile respective au fost transferate către SSPE;
suma următoarelor elemente:
prețul de vânzare inițial al tranșelor sau, după caz, al părților din tranșele securitizării de NPE vândute unor investitori terți; și
soldul, în momentul în care expunerile-suport au fost transferate către SSPE, al tranșelor sau, după caz, al părților tranșelor din respectiva securitizare deținute de inițiator.
În sensul alineatelor (5) și (6), pe toată durata tranzacției, calcularea reducerii de preț de cumpărare nerambursabile se ajustează în sens descrescător, luând în considerare pierderile realizate. Orice reducere a soldului expunerilor-suport care rezultă din pierderile realizate scade reducerea de preț de cumpărare nerambursabilă, sub rezerva unui prag minim nul.
Dacă reducerea de preț este structurată astfel încât să poată fi rambursată integral sau parțial instituției inițiatoare, această reducere nu este considerată reducere de preț de cumpărare nerambursabilă în sensul prezentului articol.
Articolul 270
Poziții de rang superior din securitizarea STS înscrisă în bilanț
O instituție inițiatoare poate calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor dintr-o poziție de securitizare STS înscrisă în bilanț, astfel cum se menționează la articolul 26a alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2017/2402, în conformitate cu articolul 260, 262 sau 264 din prezentul regulament, după caz, dacă respectiva poziție îndeplinește cele două condiții de mai jos:
securitizarea îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 243 alineatul (2);
poziția poate fi considerată ca fiind poziția din securitizare de rang superior.
ABE monitorizează aplicarea alineatului (1), în special în ceea ce privește:
volumul de piață și cota de piață a securitizărilor STS înscrise în bilanț pentru care instituția inițiatoare aplică alineatul (1), pentru diferite clase de active;
repartizarea observată a pierderilor pentru tranșa de rang superior și pentru alte tranșe ale securitizărilor STS înscrise în bilanț, în cazul în care instituția inițiatoare aplică alineatul (1) referitor la poziția de rang superior deținută în astfel de securitizări;
impactul aplicării alineatului (1) asupra efectului de levier al instituțiilor;
impactul utilizării securitizărilor STS înscrise în bilanț pentru care instituția inițiatoare aplică alineatul (1) la emiterea de instrumente de capital de către instituțiile inițiatoare respective.
Articolul 270a
Pondere de risc suplimentară
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf din prezentul alineat, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 270b
Utilizarea evaluărilor creditului efectuate de ECAI
Instituțiile pot utiliza evaluări ale creditului pentru a determina ponderea de risc aplicabilă unei poziții din securitizare în conformitate cu prezentul capitol numai dacă evaluarea creditului a fost emisă sau aprobată de o ECAI în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1060/2009.
Articolul 270c
Cerințe aplicabile evaluărilor creditului efectuate de ECAI
Pentru a calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu secțiunea 3, instituțiile utilizează o evaluare a creditului efectuată de o ECAI numai dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
nu există nicio neconcordanță între tipurile de plăți luate în considerare în evaluarea creditului și tipurile de plăți la care instituția are dreptul conform contractului care dă naștere respectivei poziții din securitizare;
ECAI publică evaluările creditului și informațiile referitoare la analiza pierderilor și a fluxurilor de numerar, la sensibilitatea ratingurilor față de modificările ipotezelor pe care se bazează respectivele ratinguri, inclusiv performanța expunerilor-suport, precum și informațiile referitoare la procedurile, metodologiile, ipotezele și elementele-cheie care stau la baza evaluărilor creditului în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1060/2009. În sensul prezentei litere, informațiile sunt considerate a fi la dispoziția publicului dacă se publică într-un format accesibil. Informațiile care sunt puse numai la dispoziția unui număr limitat de entități nu se consideră a fi la dispoziția publicului;
evaluările creditului sunt incluse în matricea de tranziție a ECAI;
evaluările creditului nu se bazează sau se bazează parțial pe protecția nefinanțată furnizată de instituția însăși. În cazul în care o poziție se bazează, integral sau parțial, pe protecție nefinanțată, instituția tratează poziția respectivă ca și când ar fi o poziție care nu beneficiază de rating în vederea calculării cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor pentru această poziție în conformitate cu secțiunea 3;
ECAI se angajează să publice explicații privind modul în care performanța expunerilor-suport afectează evaluarea creditului.
Articolul 270d
Utilizarea evaluărilor de credit
Instituțiile utilizează evaluările creditului aferente pozițiilor lor din securitizare în mod coerent și neselectiv și respectă, în acest scop, următoarele cerințe:
instituțiile nu utilizează evaluările creditului efectuate de o ECAI pentru pozițiile lor în unele tranșe și evaluările creditului efectuate de o altă ECAI pentru pozițiile lor în alte tranșe din cadrul aceleiași securitizări care pot să beneficieze sau nu de un rating acordat de prima ECAI;
dacă o poziție face obiectul a două evaluări ale creditului efectuate de ECAI desemnate, instituțiile utilizează evaluarea creditului mai puțin favorabilă;
dacă o poziție face obiectul a cel puțin trei evaluări ale creditului efectuate de ECAI desemnate, se utilizează cele mai favorabile două evaluări ale creditului. Dacă cele mai favorabile două evaluări sunt diferite, se utilizează cea mai puțin favorabilă dintre acestea;
instituțiile nu solicită în mod activ retragerea ratingurilor mai puțin favorabile.
Articolul 270e
Punerea în corespondență a securitizărilor
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare care să pună în corespondență, în mod obiectiv și coerent, nivelurile de calitate a creditului prevăzute în prezentul capitol și evaluările creditului relevante stabilite de toate ECAI. În sensul prezentului articol, ABE efectuează, în special, următoarele:
realizează o distincție între gradele de risc relative exprimate de fiecare evaluare;
ia în considerare factori cantitativi precum ratele de nerambursare sau de pierdere și performanța istorică a evaluărilor creditului efectuate de fiecare ECAI pentru diferite clase de active;
ia în considerare factori calitativi precum gama de tranzacții evaluate de ECAI, metodologia sa și semnificația evaluărilor creditului pe care le efectuează, în special dacă aceste evaluări țin seama de pierderile așteptate sau de prima pierdere în EUR, precum și de plata fără întârziere a dobânzilor sau de plata finală a dobânzilor;
urmărește asigurarea faptului că pozițiile din securitizare cărora le este aplicată aceeași pondere de risc pe baza evaluărilor creditului efectuate de ECAI prezintă grade de risc de credit echivalente.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare până la 1 iulie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf din prezentul alineat, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CAPITOLUL 6
Riscul de credit al contrapărții
Secțiunea 1
Definiții
Articolul 271
Determinarea valorii expunerii
Articolul 272
Definiții
În sensul prezentului capitol și al titlului VI de la prezenta parte, se aplică următoarele definiții:
„risc de credit al contrapărții” (CCR) înseamnă riscul ca o contraparte la o tranzacție să intre în stare de nerambursare înainte de decontarea finală a fluxurilor de numerar aferente tranzacției;
„tranzacții cu termen lung de decontare” înseamnă tranzacții în care o contraparte se angajează să livreze un titlu, o marfă sau o sumă în valută contra numerar, alte instrumente financiare sau mărfuri, sau invers, la o dată de decontare sau de livrare, specificată prin contract, care depășește durata standard pe piață pentru acest tip particular de tranzacție sau cinci zile lucrătoare de la data la care instituția a intrat în tranzacție, dacă această a doua durată este mai scurtă;
„tranzacții de creditare în marjă” înseamnă tranzacții în care o instituție acordă credit în legătură cu achiziționarea, vânzarea, deținerea sau tranzacționarea de titluri. Tranzacțiile de creditare în marjă nu includ alte împrumuturi care sunt acoperite cu garanții reale sub formă de titluri;
„set de compensare” înseamnă un grup de tranzacții între o instituție și o singură contraparte, care face obiectul unui acord de compensare bilaterală executoriu din punct de vedere juridic și recunoscut în conformitate cu secțiunea 7 și cu capitolul 4.
Orice tranzacție care nu face obiectul unui acord de compensare bilaterală executoriu din punct de vedere juridic și recunoscut în conformitate cu secțiunea 7 trebuie tratată ca fiind ea însăși un set de compensare în sensul prezentului capitol.
În cadrul metodei modelului intern prevăzută în secțiunea 6, toate seturile de compensare cu o singură contraparte pot fi tratate ca un singur set de compensare, dacă valorile de piață simulate negative ale fiecărui set de compensare sunt stabilite la 0 în estimarea expunerii așteptate (EE);
„poziție de risc” înseamnă o valoare de risc care este atribuită unei tranzacții, pe baza unui algoritm predeterminat, în cadrul metodei standardizate prevăzute în secțiunea 5;
„set de acoperire a riscului” înseamnă un grup de tranzacții din cadrul unui singur set de compensare în cazul căruia compensarea integrală sau parțială este autorizată pentru determinarea expunerii viitoare potențiale în conformitate cu metodele prevăzute în secțiunea 3 sau 4 din prezentul capitol;
„contract în marjă” înseamnă un acord sau dispozițiile unui acord, conform căruia o contraparte trebuie să furnizeze garanții reale unei a doua contrapărți, atunci când o expunere a celei de-a doua contrapărți față de prima contraparte depășește un nivel specificat;
„contract în marjă într-un singur sens” înseamnă un contract în marjă conform căruia o instituție este obligată să furnizeze marje de variație unei contrapărți, dar nu are dreptul să primească marja de variație de la contrapartea respectivă sau viceversa;
„prag de marjă” înseamnă cel mai mare cuantum pe care îl poate atinge o expunere în curs, înainte ca o parte să aibă dreptul să solicite garanții reale;
„perioadă de risc de marjă” înseamnă perioada de la ultimul schimb de garanții reale care acoperă un set de compensare de tranzacții cu o contraparte aflată în stare de nerambursare până la momentul la care tranzacțiile sunt închise și riscul de piață rezultat face obiectul unei noi acoperiri;
„scadență efectivă” conform metodei modelului intern pentru un set de compensare cu scadența mai mare de un an înseamnă raportul dintre suma expunerilor așteptate pe durata de viață a tranzacțiilor din setul de compensare, actualizată cu rata randamentului fără risc, și suma expunerilor așteptate pe durata unui an în setul de compensare, actualizată cu rata randamentului fără risc.
Scadența efectivă poate fi ajustată pentru a ține seama de riscul de reînnoire, prin înlocuirea expunerii așteptate cu expunerea așteptată efectivă pentru orizonturi de previzionare mai mici de un an;
„compensare între produse diferite” înseamnă includerea, în același set de compensare, a unor tranzacții privind categorii diferite de produse, în conformitate cu normele de compensare între produse diferite, stabilite în prezentul capitol;
„valoarea de piață curentă” sau „CMV” înseamnă valoarea netă de piață a tuturor tranzacțiilor din cadrul unui set de compensare înainte de deducerea oricărei garanții reale deținute sau furnizate, valorile de piață pozitive fiind compensate cu cele negative la calcularea CMV;
„suma independentă netă a garanțiilor reale” sau „NICA” înseamnă suma valorilor ajustate în funcție de volatilitate ale garanțiilor reale nete primite sau furnizate, după caz, în cadrul setului de compensare, altele decât marja de variație;
„distribuția valorilor de piață” înseamnă distribuția de probabilitate previzionată a valorilor de piață nete ale tranzacțiilor din cadrul unui set de compensare la o dată viitoare (orizont de previzionare), pe baza valorilor de piață realizate ale tranzacțiilor respective la data previzionării;
„distribuția expunerilor” înseamnă distribuția de probabilitate previzionată a valorilor de piață, care se obține dacă valorile de piață nete negative previzionate se stabilesc la 0;
„distribuția neutră la risc” înseamnă o distribuție a valorilor de piață sau a expunerilor pe o perioadă viitoare, calculată pe baza valorilor de piață implicite, precum volatilitățile implicite;
„distribuție efectivă” înseamnă o distribuție a valorilor de piață sau a expunerilor pe o perioadă viitoare, calculată pe baza valorilor istorice sau realizate, precum volatilitățile calculate pe baza variațiilor înregistrate în trecut ale prețurilor sau ratelor;
„expunere curentă” este valoarea mai mare dintre zero și valoarea de piață a unei tranzacții sau a unui portofoliu de tranzacții din cadrul unui set de compensare cu o contraparte, care s-ar pierde prin intrarea contrapărții în stare de nerambursare, presupunând că valoarea tranzacțiilor respective nu poate fi recuperată, nici parțial, în caz de insolvență sau de lichidare;
„expunere maximă” înseamnă o centilă superioară a distribuției expunerilor la o anumită dată viitoare, anterioară datei scadenței tranzacției cu cea mai lungă durată din setul de compensare;
„expunere așteptată” (EE) înseamnă media distribuției expunerilor, la o anumită dată viitoare, înainte de data scadenței tranzacției cu cea mai lungă durată din setul de compensare;
„expunere așteptată efectivă la o dată specifică” (denumită în continuare „EE efectivă”) este valoarea maximă a expunerii așteptate din data respectivă sau din orice dată anterioară. Expunerea așteptată efectivă la o dată specifică se mai poate, de asemenea, defini ca valoarea mai mare dintre expunerea așteptată la data respectivă și expunerea așteptată efectivă la orice dată anterioară;
„expunerea pozitivă așteptată” (EPE) înseamnă media ponderată în timp a expunerilor așteptate, în care ponderile sunt proporțiile din întreaga perioadă care corespund fiecărei expuneri așteptate.
La calculul cerinței de fonduri proprii, instituțiile utilizează media pe primul an sau, dacă toate contractele din setul de compensare ajung la scadență în mai puțin de un an, pe durata în care contractul cu cea mai mare scadență din setul de compensare ajunge la scadență;
„expunerea pozitivă așteptată efectivă” (denumită în continuare „EPE efectivă”) înseamnă media ponderată a expunerilor așteptate efective pe primul an al unui set de compensare sau, dacă toate contractele din setul de compensare ajung la scadență în mai puțin de un an, pe durata contractului cu cea mai mare scadență din setul de compensare, în care ponderile sunt proporțiile din întreaga perioadă care corespund fiecărei expuneri așteptate;
„risc de reînnoire” înseamnă măsura în care expunerea pozitivă așteptată este subestimată, atunci când se prevede că tranzacțiile viitoare cu o contraparte se vor desfășura în mod continuu.
Expunerea suplimentară generată de aceste tranzacții viitoare nu se include în calculul expunerii pozitive așteptate;
„contraparte” în sensul secțiunii 7 înseamnă orice persoană juridică sau fizică care participă la un acord de compensare și are capacitatea contractuală necesară în acest sens;
„acord de compensare contractuală între produse diferite” înseamnă un acord contractual bilateral între o instituție și o contraparte, care creează o obligație juridică unică (pe baza compensării tranzacțiilor acoperite) ce acoperă toate acordurile-cadru bilaterale și toate tranzacțiile privind diferite categorii de produse, incluse în acest acord.
În sensul prezentei definiții, „categorii diferite de produse” înseamnă:
tranzacții de răscumpărare, operațiuni de dare și luare de titluri și mărfuri cu împrumut;
tranzacțiile de creditare în marjă.
contractele enumerate în anexa II;
„segment de plată” înseamnă plata convenită la o tranzacție cu un instrument financiar derivat extrabursier, care are un profil de risc liniar și prevede schimbul unui instrument financiar contra unei plăți.
În cazul tranzacțiilor care prevăd schimbul unei plăți contra altei plăți, aceste două segmente de plată constau în plăți brute convenite prin contract, incluzând cuantumul noțional al tranzacției.
Secțiunea 2
Metode de calcul al valorii expunerii
Articolul 273
Metode de calcul al valorii expunerii
O instituție care nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 273a alineatul (1) nu utilizează metoda prevăzută în secțiunea 4. O instituție care nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 273a alineatul (2) nu utilizează metoda prevăzută în secțiunea 5.
Instituțiile pot utiliza combinat metodele prevăzute în secțiunile 3-6, în mod permanent, în cadrul unui grup. O instituție individuală nu utilizează combinat metodele prevăzute în secțiunile 3-6 în mod permanent.
Dacă obține aprobarea autorităților competente în conformitate cu articolul 283 alineatele (1) și (2), o instituție poate determina valoarea expunerii pentru următoarele elemente, utilizând metoda modelului intern prevăzută în secțiunea 6:
contractele enumerate în anexa II;
tranzacțiile de răscumpărare;
operațiunile de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut;
tranzacțiile de creditare în marjă.
tranzacțiile cu termen lung de decontare.
Dacă o instituție achiziționează protecție prin intermediul unui instrument financiar derivat de credit pentru a acoperi o expunere din afara portofoliului de tranzacționare sau o expunere la riscul de credit al contrapărții, aceasta poate calcula cerința de fonduri proprii pentru expunerea acoperită în conformitate:
fie cu articolele 233 - 236;
fie cu articolul 153 alineatul (3) sau cu articolul 183, dacă aprobarea a fost acordată în conformitate cu articolul 143.
Valoarea expunerii la CCR aferent acestor instrumente financiare derivate de credit este zero, cu excepția cazului în care o instituție aplică abordarea prevăzută la articolul 299 alineatul (2) litera (h) punctul (ii).
Prin derogare de la primul paragraf, în cazul în care un contract în marjă se aplică mai multor seturi de compensare cu contrapartea respectivă, iar instituția utilizează una dintre metodele prevăzute în secțiunile 3-6 pentru a calcula valoarea expunerii acestor seturi de compensare, valoarea expunerii se calculează în conformitate cu secțiunea relevantă.
Pentru o anumită contraparte, valoarea expunerii pentru un anumit set de compensare a instrumentelor financiare derivate extrabursiere enumerate în anexa II, calculată în conformitate cu prezentul capitol, este valoarea mai mare dintre zero și diferența dintre suma valorilor expunerilor pentru toate seturile de compensare cu contrapartea și suma ajustărilor evaluării creditului pentru contrapartea respectivă, care este recunoscută de instituție ca fiind o reducere suportată a valorii contabile. Ajustările evaluării creditului se calculează fără să se țină cont de nicio ajustare compensatoare a valorii debitului atribuită propriului risc de credit al firmei care a fost deja exclus din fondurile proprii în conformitate cu articolul 33 alineatul (1) litera (c).
În sensul primului paragraf, două contracte derivate extrabursiere se potrivesc perfect în cazul în care acestea îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
pozițiile lor de risc sunt de semn opus;
caracteristicile lor, cu excepția datei tranzacționării, sunt identice;
fluxurile lor de numerar se compensează reciproc în proporție de 100 %.
Articolul 273a
Condiții pentru utilizarea metodelor simplificate de calculare a valorii expunerii
O instituție poate calcula valoarea expunerii pentru pozițiile sale pe instrumente financiare derivate în conformitate cu metoda prevăzută în secțiunea 4, cu condiția ca volumul operațiunilor sale bilanțiere și extrabilanțiere cu instrumente financiare derivate să fie mai mic sau egal cu fiecare dintre următoarele două praguri, pe baza unei evaluări realizate lunar, utilizând datele din ultima zi a lunii:
10 % din activele totale ale instituției;
300 de milioane EUR.
O instituție poate calcula valoarea expunerii pentru pozițiile sale pe instrumente financiare derivate în conformitate cu metoda prevăzută în secțiunea 5, cu condiția ca volumul operațiunilor sale bilanțiere și extrabilanțiere cu instrumente financiare derivate să fie mai mic sau egal cu fiecare dintre următoarele două praguri, pe baza unei evaluări realizate lunar, utilizând datele din ultima zi a lunii:
5 % din activele totale ale instituției;
100 de milioane EUR.
În sensul alineatelor (1) și (2), instituțiile calculează volumul operațiunilor lor bilanțiere și extrabilanțiere cu instrumente financiare derivate pe baza datelor din ultima zi a fiecărei luni, în conformitate cu următoarele cerințe:
pozițiile pe instrumente financiare derivate se evaluează la valorile lor de piață de la data respectivă; în cazul în care valoarea de piață a unei poziții nu este disponibilă la o anumită dată, instituțiile utilizează valoarea justă pentru poziția respectivă de la data vizată; în cazul în care valoarea de piață și valoarea justă a unei poziții nu sunt disponibile la o anumită dată, instituțiile utilizează cea mai recentă valoare de piață sau valoare justă pentru poziția respectivă;
valoarea absolută a pozițiilor lungi pe instrumente financiare derivate se adună cu valoarea absolută a pozițiilor scurte pe instrumente financiare derivate;
sunt incluse toate pozițiile pe instrumente financiare derivate, cu excepția instrumentelor financiare derivate de credit care sunt recunoscute ca acoperiri interne împotriva expunerilor la riscul de credit din afara portofoliului de tranzacționare.
Articolul 273b
Nerespectarea condițiilor pentru utilizarea metodelor simplificate de calculare a valorii expunerii pentru instrumentele financiare derivate
O instituție încetează să calculeze valorile expunerilor pentru pozițiile sale pe instrumente financiare derivate în conformitate cu secțiunea 4 sau 5, după caz, în termen de trei luni de la apariția uneia dintre următoarele situații:
instituția nu îndeplinește condițiile stabilite la articolul 273a alineatul (1) litera (a) sau alineatul (2) litera (a), după caz, sau condițiile stabilite la articolul 273a alineatul (1) litera (b) sau alineatul (2) litera (b), după caz, timp de trei luni consecutive;
instituția nu îndeplinește condițiile stabilite la articolul 273a alineatul (1) litera (a) sau alineatul (2) litera (a), după caz, sau condițiile stabilite la articolul 273a alineatul (1) litera (b) sau alineatul (2) litera (b), după caz, timp de peste șase din cele 12 luni precedente.
Articolul 274
Valoarea expunerii
O instituție poate calcula o singură valoare a expunerii la nivelul setului de compensare pentru toate tranzacțiile care fac obiectul unui acord de compensare contractuală în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
acordul de compensare face parte dintr-unul dintre tipurile de acorduri de compensare contractuală menționate la articolul 295;
acordul de compensare a fost recunoscut de autoritățile competente în conformitate cu articolul 296;
instituția și-a îndeplinit obligațiile prevăzute la articolul 297 în ceea ce privește acordul de compensare.
În cazul în care oricare dintre condițiile prevăzute la primul paragraf nu este îndeplinită, instituția tratează fiecare tranzacție ca și cum ar fi propriul său set de compensare.
Instituțiile calculează valoarea expunerii unui set de compensare conform abordării standardizate pentru riscul de credit al contrapărții după cum urmează:
RC |
= |
costul de înlocuire, calculat în conformitate cu articolul 275; și |
PFE |
= |
expunerea viitoare potențială calculată în conformitate cu articolul 278; |
α |
= |
1,4. |
Instituțiile pot stabili ca valoarea expunerii să fie zero pentru un set de compensare care îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
setul de compensare este alcătuit exclusiv din opțiuni vândute;
valoarea curentă de piață a setului de compensare este în orice moment negativă;
prima pentru toate opțiunile incluse în setul de compensare a fost primită în avans de către instituție pentru a garanta executarea contractelor;
setul de compensare nu face obiectul niciunui contract în marjă.
Articolul 275
Costul de înlocuire
Instituțiile calculează costul de înlocuire RC pentru seturile de compensare care nu fac obiectul unui contract în marjă în conformitate cu următoarea formulă:
Instituțiile calculează costul de înlocuire pentru seturile de compensare individuale care fac obiectul unui contract în marjă în conformitate cu următoarea formulă:
RC |
= |
costul de înlocuire; |
VM |
= |
valoarea ajustată în funcție de volatilitate a marjei de variație nete primite sau furnizate, după caz, pentru setul de compensare în mod regulat pentru a atenua variațiile valorii de piață curente a setului de compensare; |
TH |
= |
pragul de marjă aplicabil setului de compensare conform contractului în marjă sub care instituția nu poate solicita garanții reale; și |
MTA |
= |
suma minimă de transfer aplicabilă setului de compensare conform contractului în marjă. |
Instituțiile calculează costul de înlocuire pentru seturile de compensare multiple care fac obiectul aceluiași contract în marjă în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
RC |
= |
costul de înlocuire; |
i |
= |
indicele care desemnează seturile de compensare care fac obiectul contractului în marjă individual; |
CMVi |
= |
valoarea de piață curentă a setului de compensare i; |
VMMA |
= |
suma valorilor ajustate în funcție de volatilitate ale garanțiilor reale primite sau furnizate, după caz, pentru seturi de compensare multiple în mod regulat cu scopul de a atenua variațiile valorii de piață curente a acestora; și |
NICAMA |
= |
suma valorilor ajustate în funcție de volatilitate ale garanțiilor reale primite sau furnizate, după caz, pentru seturi de compensare multiple, altele decât VMMA. |
În sensul primului paragraf, NICAMA poate fi calculată la nivel de tranzacție, la nivel de set de compensare sau la nivelul tuturor seturilor de compensare cărora li se aplică contractul în marjă, în funcție de nivelul la care se aplică acesta.
Articolul 276
Recunoașterea și tratamentul aplicat garanțiilor reale
În sensul prezentei secțiuni, instituțiile calculează valoarea garanțiilor reale aferente VM, VMMA, NICA și NICAMA, prin aplicarea tuturor cerințelor următoare:
în cazul în care toate tranzacțiile incluse într-un set de compensare fac parte din portofoliul de tranzacționare, sunt recunoscute numai garanțiile reale eligibile în temeiul articolelor 197 și 299;
în cazul în care un set de compensare cuprinde cel puțin o tranzacție din afara portofoliului de tranzacționare, sunt recunoscute numai garanțiile reale eligibile în temeiul articolului 197;
garanțiile reale primite de la o contraparte sunt recunoscute cu semn pozitiv, iar garanțiile reale furnizate unei contrapărți sunt recunoscute cu semn negativ;
valoarea ajustată pentru volatilitate a oricărui tip de garanții reale primite sau furnizate se calculează în conformitate cu articolul 223; în scopul efectuării acestui calcul, instituțiile nu utilizează metoda prevăzută la articolul 225;
aceeași garanție reală nu este inclusă în același timp și în VM, și în NICA;
aceeași garanție reală nu este inclusă în același timp și în VMMA, și în NICAMA;
nicio garanție reală furnizată de contraparte care este separată de activele contrapărții respective și, ca urmare a separării, este indisponibilă în caz de faliment sau în caz de intrare în stare de nerambursare ori de insolvență a contrapărții respective nu este recunoscută în calcularea NICA și a NICAMA.
Pentru a calcula valoarea ajustată în funcție de volatilitate a garanțiilor reale furnizate menționate la alineatul (1) litera (d) de la prezentul articol, instituțiile înlocuiesc formula prevăzută la articolul 223 alineatul (2) cu formula următoare:
În sensul alineatului (1) litera (d), instituțiile stabilesc perioada de lichidare relevantă pentru calcularea valorii ajustate în funcție de volatilitate a garanțiilor reale primite sau furnizate în conformitate cu unul dintre următoarele orizonturi de timp:
un an pentru seturile de compensare menționate la articolul 275 alineatul (1);
perioada de risc de marjă determinată în conformitate cu articolul 279c alineatul (1) litera (b) pentru seturile de compensare menționate la articolul 275 alineatele (2) și (3).
Articolul 277
Încadrarea tranzacțiilor în categorii de risc
Instituțiile încadrează fiecare tranzacție dintr-un set de compensare într-una din următoarele categorii de risc pentru a determina expunerea viitoare potențială a setului de compensare menționată la articolul 278:
riscul de rată a dobânzii;
riscul valutar;
riscul de credit;
riscul privind titlurile de capital;
riscul de marfă;
alte riscuri.
În pofida alineatelor (1), (2) și (3), la încadrarea tranzacțiilor în categoriile de risc enumerate la alineatul (1), instituțiile aplică următoarele cerințe:
în cazul în care determinantul de risc principal al unei tranzacții sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la alineatul (3) este o variabilă legată de inflație, instituțiile încadrează tranzacția respectivă în categoria de risc de rată a dobânzii;
în cazul în care determinantul de risc principal al unei tranzacții sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la alineatul (3) este o variabilă legată de condițiile climatice, instituțiile încadrează tranzacția respectivă în categoria de risc de marfă.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
metoda pentru identificarea tranzacțiilor cu un singur determinant de risc semnificativ;
metoda pentru identificarea tranzacțiilor cu mai mult de un determinant de risc semnificativ și pentru identificarea celui mai semnificativ dintre determinanții de risc respectivi în sensul alineatului (3).
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 decembrie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 277a
Seturi de acoperire a riscului
Instituțiile stabilesc seturile de acoperire a riscului relevante pentru fiecare categorie de risc a unui set de compensare și atribuie fiecare tranzacție acestor seturi de acoperire a riscului, după cum urmează:
tranzacțiile încadrate în categoria de risc de rată a dobânzii se atribuie aceluiași set de acoperire a riscului numai în cazul în care determinantul lor de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3) este denominat în aceeași monedă;
tranzacțiile încadrate în categoria de risc valutar se atribuie aceluiași set de acoperire a riscului numai în cazul în care determinantul lor de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3) se bazează pe aceeași pereche de monede;
toate tranzacțiile încadrate în categoria de risc de credit se atribuie aceluiași set de acoperire a riscului;
toate tranzacțiile încadrate în categoria de risc privind titlurile de capital se atribuie aceluiași set de acoperire a riscului;
tranzacțiile încadrate în categoria de risc de marfă se atribuie unuia din următoarele seturi de acoperire a riscului în funcție de natura determinantului lor de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3):
energie;
metale;
produse agricole;
alte mărfuri;
condiții climatice;
tranzacțiile încadrate în alte categorii de risc se atribuie aceluiași set de acoperire a riscului numai în cazul în care determinantul lor de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3) este identic.
În sensul primului paragraf litera (a) de la prezentul alineat, tranzacțiile încadrate în categoria de risc de rată a dobânzii care au ca determinant de risc principal o variabilă legată de inflație se atribuie unor seturi de acoperire a riscului distincte, altele decât seturile de acoperire a riscului stabilite pentru tranzacțiile încadrate în categoria de risc de rată a dobânzii care nu au ca determinant de risc principal o variabilă legată de inflație. Tranzacțiile respective se atribuie aceluiași set de acoperire a riscului numai în cazul în care determinantul lor de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3) este denominat în aceeași monedă.
Prin derogare de la alineatul (1) de la prezentul articol, instituțiile stabilesc seturi de acoperire a riscului distincte în fiecare categorie de risc pentru următoarele tranzacții:
tranzacțiile pentru care determinantul de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3) este fie volatilitatea de piață implicită sau volatilitatea realizată a unui determinant de risc, fie corelația dintre doi determinanți de risc;
tranzacțiile pentru care determinantul de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3) este reprezentat de diferența dintre doi determinanți de risc încadrați în aceeași categorie de risc sau tranzacțiile care constau în două segmente de plată denominate în aceeași monedă și pentru care un determinant de risc din aceeași categorie de risc ca și principalul determinant de risc este inclus în celălalt segment de plată decât cel care conține determinantul de risc principal.
În sensul literei (a) de la primul paragraf de la prezentul alineat, instituțiile atribuie tranzacțiile aceluiași set de acoperire a riscului din categoria de risc relevantă numai în cazul în care determinantul de risc principal al acestora sau cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3) este identic.
În sensul literei (b) de la primul paragraf, instituțiile atribuie tranzacțiile aceluiași set de acoperire a riscului din categoria de risc relevantă numai în cazul în care perechea de determinanți de risc din tranzacțiile menționate la litera (b) este identică, iar între cei doi determinanți de risc care fac parte din pereche există o corelație pozitivă. În caz contrar, instituțiile atribuie tranzacțiile menționate la primul paragraf litera (b) unuia dintre seturile de acoperire a riscului stabilite în conformitate cu alineatul (1), doar pe baza unuia dintre cei doi determinanți de risc menționați la primul paragraf litera (b).
Articolul 278
Expunerea viitoare potențială
Instituțiile calculează expunerea viitoare potențială a unui set de compensare după cum urmează:
unde:
PFE |
= |
expunerea viitoare potențială; |
a |
= |
indicele care desemnează categoriile de risc incluse în calculul expunerii viitoare potențiale a setului de compensare; |
AddOn(a) |
= |
majorarea pentru categoria de risc a calculată în conformitate cu articolele 280a-280f, după caz; și |
multiplicator (multiplier) |
= |
factorul de multiplicare calculat în conformitate cu formula menționată la alineatul (3). |
În scopul acestui calcul, instituțiile includ majorarea (add-on) aferentă unei anumite categorii de risc în calculul expunerii viitoare potențiale a unui set de compensare în cazul în care cel puțin o tranzacție din setul de compensare a fost încadrată în categoria de risc respectivă.
În scopul alineatului (1), multiplicatorul se calculează după cum urmează:
multiplicator = |
|
1 dacă z ≥ 0 |
|
|
unde:
z = |
|
CMV – NICA pentru seturile de compensare menționate la articolul 275 alin.(1) |
|
CMV – VM – NICA pentru seturile de compensare menționate la articolul 275 alin.(2) |
|||
CMVi – NICAi pentru seturile de compensare menționate la articolul 275 alin.(3) |
NICAi |
= |
suma independentă netă a garanțiilor reale calculată numai pentru tranzacțiile incluse în setul de compensare i. NICAi se calculează la nivel de tranzacție sau la nivel de set de compensare, în funcție de contractul în marjă. |
Articolul 279
Calculul poziției de risc
Pentru calcularea majorărilor aferente categoriilor de risc menționate la articolele 280a-280f, instituțiile calculează poziția de risc (RiskPosition) a fiecărei tranzacții dintr-un set de compensare după cum urmează:
δ |
= |
delta reglementat al tranzacției, calculat în conformitate cu formula prevăzută la articolul 279a; |
AdjNot |
= |
valoarea noțională ajustată a tranzacției, calculată în conformitate cu articolul 279b; și |
MF |
= |
factorul de ajustare în funcție de scadență al tranzacției, calculat în conformitate cu formula prevăzută la articolul 279c. |
Articolul 279a
Delta reglementat
Instituțiile calculează delta reglementat după cum urmează:
în cazul opțiunilor call și put care îi dau dreptul cumpărătorului opțiunii să cumpere sau să vândă un instrument-suport la un preț pozitiv la o dată unică sau la multiple date din viitor, cu excepția cazului în care aceste opțiuni sunt încadrate în categoria de risc de rată a dobânzii, instituțiile utilizează următoarea formulă:
unde:
δ |
= |
delta reglementat |
semn (sign) |
= |
– 1 dacă tranzacția este o opțiune call vândută sau o opțiune put cumpărată; |
semn (sign) |
= |
+ 1 dacă tranzacția este o opțiune call cumpărată sau o opțiune put vândută; |
tip (type) |
= |
– 1 dacă tranzacția este o opțiune put; |
tip (type) |
= |
+ 1 dacă tranzacția este o opțiune call; |
N(x) |
= |
funcția de distribuție cumulativă pentru o variabilă aleatorie normală standard, care exprimă probabilitatea ca o variabilă aleatorie normal distribuită, cu media zero și varianța 1, să fie mai mică sau egală cu x; |
P |
= |
prețul la vedere sau la termen al instrumentului-suport al opțiunii; pentru opțiuni ale căror fluxuri de numerar depind de o valoare medie a prețului instrumentului-suport, P este egal cu valoarea medie la data calculului; |
K |
= |
prețul de exercitare a opțiunii; |
T |
= |
data expirării opțiunii; pentru opțiuni care pot fi exercitate numai la o dată viitoare, data expirării este egală cu data respectivă; pentru opțiuni care pot fi exercitate la multiple date viitoare, data expirării este egală cu ultima dintre datele respective; data expirării se exprimă în ani, utilizând convenția privind zilele lucrătoare relevantă; și |
σ |
= |
volatilitatea reglementată a opțiunii, determinată în conformitate cu tabelul 1 în funcție de categoria de risc a tranzacției și de natura instrumentului-suport al opțiunii. |
Tabelul 1
Categorie de risc |
Instrumentul-suport |
Volatilitatea reglementată |
Schimb valutar |
Toate |
15 % |
Credit |
Instrument având la bază o singură semnătură |
100 % |
Instrument având la bază mai multe semnături |
80 % |
|
Titluri de capital |
Instrument având la bază o singură semnătură |
120 % |
Instrument având la bază mai multe semnături |
75 % |
|
Marfă |
Energie electrică |
150 % |
Alte mărfuri (mai puțin energia electrică) |
70 % |
|
Altele |
Toate |
150 % |
Instituțiile care utilizează prețul la termen al instrumentului-suport al unei opțiuni se asigură că:
prețul la termen este în concordanță cu caracteristicile opțiunii;
prețul la termen se calculează utilizând o rată a dobânzii relevantă care predomină la data raportării;
prețul la termen integrează fluxurile de numerar preconizate ale instrumentului-suport înainte de expirarea opțiunii;
pentru tranșele unei securitizări sintetice și pentru un instrument financiar derivat de credit de tip „nth-to-default” (al n-lea caz de nerambursare), instituțiile utilizează următoarea formulă:
unde:
semn (sign) = |
|
+ 1 dacă prin tranzacție s-a obținut protecția creditului |
|
– 1 dacă prin tranzacție s-a furnizat protecția creditului |
A |
= |
plafonul de afectare al tranșei; pentru o tranzacție cu un instrument financiar derivat de credit de tip „nth-to-default” bazat pe entitățile de referință k, A = (n – 1)/k; și |
D |
= |
plafonul de neafectare al tranșei; pentru o tranzacție cu un instrument financiar derivat de credit de tip „nth-to-default” bazat pe entitățile de referință k, D = n/k; |
pentru tranzacțiile care nu sunt menționate la litera (a) sau (b), instituțiile utilizează următorul delta reglementat:
δ = |
|
+ 1 dacă tranzacția este o poziție lungă pe determinantul de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc în acea categorie de risc |
|
– 1 dacă tranzacția este o poziție scurtă pe determinantul de risc principal sau cel mai semnificativ determinant de risc în acea categorie de risc |
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
în conformitate cu evoluțiile internaționale în materie de reglementare, formula pe care trebuie să o utilizeze instituțiile pentru a calcula delta reglementat pentru opțiunile call și put încadrate în categoria de risc de rată a dobânzii compatibilă cu condiții de piață în care ratele dobânzii pot fi negative, precum și volatilitatea reglementată care este adecvată pentru formula respectivă;
o metodă pentru a stabili dacă o tranzacție este o poziție lungă sau scurtă pe determinantul de risc principal sau pe cel mai semnificativ determinant de risc într-o anumită categorie de risc pentru tranzacțiile menționate la articolul 277 alineatul (3).
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 decembrie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 279b
Valoarea noțională ajustată
Instituțiile calculează valoarea noțională ajustată după cum urmează:
pentru tranzacțiile încadrate în categoria de risc de rată a dobânzii sau în categoria de risc de credit, instituțiile calculează valoarea noțională ajustată ca fiind produsul dintre valoarea noțională a contractului derivat și factorul duratei impus de autoritățile de supraveghere, care se calculează după cum urmează:
unde:
R |
= |
rata de actualizare impusă de autoritățile de supraveghere; R = 5 %; |
S |
= |
perioada de timp dintre data de începere a unei tranzacții și data raportării, care este exprimată în ani, utilizând convenția privind zilele lucrătoare relevantă; și |
E |
= |
perioada dintre data de încetare a unei tranzacții și data raportării, care este exprimată în ani, utilizând convenția privind zilele lucrătoare relevantă. |
Data de începere a unei tranzacții este prima dată la care este fie stabilită, fie efectuată cel puțin o plată contractuală în cadrul tranzacției, către instituție sau din partea instituției, alta decât plățile legate de schimbul de garanții reale din cadrul unui contract în marjă. În cazul în care tranzacția a început deja să stabilească sau să efectueze plăți la data raportării, data de începere a unei tranzacții este egală cu 0.
În cazul în care o tranzacție implică una sau mai multe date contractuale viitoare la care instituția sau contrapartea poate decide să pună capăt tranzacției înainte de scadența contractuală a acesteia, data de începere a unei tranzacții este egală cu prima dintre următoarele:
data sau prima dintre datele viitoare multiple la care instituția sau contrapartea poate decide să pună capăt tranzacției înainte de scadența contractuală a acesteia;
data la care o tranzacție începe să stabilească sau să efectueze plăți, altele decât plățile legate de schimbul de garanții reale din cadrul unui contract în marjă.
În cazul în care o tranzacție are ca instrument-suport un instrument financiar care poate da naștere unor obligații contractuale suplimentare față de cele care decurg din tranzacție, data de începere a unei tranzacții se determină pe baza primei date la care instrumentul-suport începe stabilirea sau efectuarea plăților.
Data de încetare a unei tranzacții este ultima dată la care este efectuată sau poate fi efectuată o plată contractuală în cadrul tranzacției, către sau din partea instituției.
În cazul în care o tranzacție are ca instrument-suport un instrument financiar care poate da naștere unor obligații contractuale suplimentare față de cele care decurg din tranzacție, data de încetare a unei tranzacții se determină pe baza ultimei plăți contractuale aferente instrumentului-suport al tranzacției.
În cazul în care o tranzacție este structurată astfel încât o expunere rămasă de rambursat să fie decontată după anumite date de plată specificate și termenii sunt revizuiți astfel încât valoarea de piață a tranzacției să fie zero la datele specificate respective, decontarea expunerii rămase de rambursat la aceste date specificate este considerată plată contractuală în cadrul aceleiași tranzacții;
în cazul tranzacțiilor încadrate în categoria de risc valutar, instituțiile calculează valoarea noțională ajustată după cum urmează:
în cazul în care tranzacția este formată dintr-un segment de plată, valoarea noțională ajustată este valoarea noțională a contractului derivat;
în cazul în care tranzacția este formată din două segmente de plată, iar valoarea noțională a unui segment de plată este denominată în moneda de raportare a instituției, valoarea noțională ajustată este valoarea noțională a celuilalt segment de plată;
în cazul în care tranzacția este formată din două segmente de plată, iar valoarea noțională a fiecărui segment de plată este denominată într-o altă monedă decât moneda de raportare a instituției, valoarea noțională ajustată este cea mai mare dintre valorile noționale ale celor două segmente de plată după ce valorile respective au fost convertite în moneda de raportare a instituției la cursul de schimb la vedere predominant;
pentru tranzacțiile încadrate în categoria de risc privind titlurile de capital sau de risc de marfă, instituțiile calculează valoarea noțională ajustată ca fiind produsul dintre prețul de piață al unei unități a instrumentului-suport al tranzacției și numărul de unități ale instrumentului-suport la care se raportează tranzacția;
în cazul în care o tranzacție încadrată în categoria de risc privind titlurile de capital sau de risc de marfă este exprimată prin contract ca o valoare noțională, instituțiile utilizează valoarea noțională a tranzacției, și nu numărul de unități ale instrumentului-suport, ca valoare noțională ajustată;
pentru tranzacțiile încadrate în categoria „alte riscuri”, instituțiile calculează valoarea noțională ajustată pe baza metodei celei mai adecvate dintre metodele menționate la literele (a), (b) și (c), în funcție de natura și caracteristicile instrumentului-suport al tranzacției.
În scopul calculării valorii noționale ajustate a unei tranzacții menționate la alineatul (1), instituțiile determină valoarea noțională sau numărul de unități ale instrumentului-suport după cum urmează:
în cazul în care valoarea noțională sau numărul de unități ale instrumentului-suport al unei tranzacții nu este stabilit până la scadența contractuală:
pentru valori deterministe ale valorilor noționale și ale numărului de unități ale instrumentului-suport, valoarea noțională este media ponderată a tuturor valorilor deterministe ale valorilor noționale sau ale numărului de unități ale instrumentului-suport, după caz, până la scadența contractuală a tranzacției, ponderile fiind date de proporția din perioada de timp în care se aplică fiecare valoare noțională;
pentru valori stocastice ale valorilor noționale și ale numărului de unități ale instrumentului-suport, valoarea noțională este valoarea determinată prin stabilirea valorilor curente de piață în formula de calcul al valorilor de piață viitoare;
în cazul contractelor care presupun schimburi multiple ale valorii noționale, aceasta se înmulțește cu numărul plăților care mai rămân de efectuat conform contractelor;
în cazul contractelor care prevăd o multiplicare a plăților aferente fluxurilor de numerar sau o multiplicare a instrumentului-suport al contractului derivat, instituția ajustează valoarea noțională pentru a reflecta efectele multiplicării asupra structurii de risc a contractelor respective.
Articolul 279c
Factorul de ajustare în funcție de scadență
Instituțiile calculează factorul de ajustare în funcție de scadență după cum urmează:
pentru tranzacțiile incluse în seturile de compensare menționate la articolul 275 alineatul (1), instituțiile utilizează următoarea formulă:
unde:
MF |
= |
factorul de ajustare în funcție de scadență; |
M |
= |
scadența reziduală a tranzacției care este egală cu perioada de timp necesară pentru încetarea tuturor obligațiilor contractuale care decurg din tranzacție; în acest scop, se consideră că orice opționalitate a unui contract derivat este o obligație contractuală; scadența reziduală se exprimă în ani, utilizând convenția privind zilele lucrătoare relevantă; în cazul în care o tranzacție are ca instrument-suport un alt contract derivat care poate da naștere unor obligații contractuale suplimentare față de obligațiile contractuale care decurg din tranzacție, scadența reziduală a tranzacției este egală cu perioada de timp necesară pentru încetarea tuturor obligațiilor contractuale aferente instrumentului-suport; în cazul în care o tranzacție este structurată astfel încât expunerea rămasă de rambursat să fie decontată după anumite date de plată specificate și termenii sunt revizuiți astfel încât valoarea de piață a tranzacției să fie zero la datele specificate respective, scadența reziduală a tranzacției este egală cu perioada rămasă până la data următoarei revizuiri a termenilor; și |
un exercițiu financiar (OneBusinessYear) |
= |
un an exprimat în zile lucrătoare utilizând convenția privind zilele lucrătoare relevantă; |
în cazul tranzacțiilor incluse în seturile de compensare menționate la articolul 275 alineatele (2) și (3), factorul de ajustare în funcție de scadență este definit ca:
unde:
MF |
= |
factorul de ajustare în funcție de scadență; |
MPOR |
= |
perioada de risc de marjă aferentă setului de compensare determinată în conformitate cu articolul 285 alineatele (2)-(5); și |
un exercițiu financiar (OneBusinessYear) |
= |
un an exprimat în zile lucrătoare utilizând convenția privind zilele lucrătoare relevantă. |
Atunci când determină perioada de risc de marjă pentru tranzacții încheiate între un client și un membru compensator, o instituție care acționează în calitate de client sau de membru compensator înlocuiește perioada minimă prevăzută la articolul 285 alineatul (2) litera (b) cu cinci zile lucrătoare.
Articolul 280
Coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului
Pentru calcularea majorării aferente unui set de acoperire a riscului, astfel cum este menționată la articolele 280a-280f, coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului „є” este următorul:
є = |
|
1 pentru seturile de acoperire a riscurilor stabilite în conformitate cu articolul 277a alin. (1) |
|
5 pentru seturile de acoperire a riscurilor stabilite în conformitate cu articolul 277a alin. (2) litera (a) |
|||
0,5 pentru seturile de acoperire a riscurilor stabilite în conformitate cu articolul 277a alin. (2) litera (b) |
Articolul 280a
Majorarea pentru categoria de risc de rată a dobânzii
În sensul articolului 278, instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc de rată a dobânzii pentru un anumit set de compensare după cum urmează:
unde:
AddOnIR |
= |
majorarea categoriei de risc de rată a dobânzii; |
j |
= |
indicele care desemnează toate seturile de acoperire a riscului de rată a dobânzii stabilite în conformitate cu articolul 277a alineatul (1) litera (a) și cu articolul 277a alineatul (2) pentru setul de compensare; și |
|
= |
majorarea categoriei de risc de rată a dobânzii pentru setul de acoperire a riscului j calculat în conformitate cu alineatul (2). |
Instituțiile calculează majorarea pentru setul de acoperire a riscului j aferentă categoriei de risc de rată a dobânzii astfel:
unde:
єj |
= |
coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului pentru setul de acoperire a riscului j determinat în conformitate cu valoarea aplicabilă specificată la articolul 280; |
SFIR |
= |
factorul impus de autoritățile de supraveghere pentru categoria de risc de rată a dobânzii cu o valoare egală cu 0,5 %; și |
|
= |
valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului j calculată în conformitate cu alineatul (3). |
Pentru a calcula valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului j, instituțiile încadrează mai întâi fiecare tranzacție din setul de acoperire a riscului în banda corespunzătoare din tabelul 2. Instituțiile fac acest lucru pe baza datei de încetare a fiecărei tranzacții, determinată în conformitate cu articolul 279b alineatul (1) litera (a):
Tabelul 2
Banda |
Data de încetare (în ani) |
1 |
>0 și <=1 |
2 |
>1 și <= 5 |
3 |
> 5 |
Instituțiile calculează apoi valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului j în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
|
= |
valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului j; și |
Dj,k |
= |
valoarea noțională efectivă a benzii k a setului de acoperire a riscului j, calculată după cum urmează:
|
unde:
l |
= |
indicele care desemnează poziția de risc (RiskPosition). |
Articolul 280b
Majorarea aferentă categoriei de risc valutar
În sensul articolului 278, instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc valutar (foreign exchange – FX) pentru un anumit set de compensare după cum urmează:
unde:
AddOnFX |
= |
majorarea aferentă categoriei de risc valutar; |
j |
= |
indicele care desemnează seturile de acoperire a riscului valutar stabilite în conformitate cu articolul 277a alineatul (1) litera (b) și cu articolul 277a alineatul (2) pentru setul de compensare; și |
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc valutar pentru setul de acoperire a riscului j calculat în conformitate cu alineatul (2). |
Instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc valutar pentru setul de acoperire a riscului j astfel:
unde:
єj |
= |
coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului pentru setul de acoperire a riscului j calculat în conformitate cu articolul 280; |
SFFX |
= |
factorul impus de autoritățile de supraveghere pentru categoria de risc valutar cu o valoare egală cu 4 %; |
|
= |
valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului j, calculată după cum urmează: |
unde:
l |
= |
indicele care desemnează poziția de risc (RiskPosition). |
Articolul 280c
Majorarea aferentă categoriei de risc de credit
În sensul alineatului (2), instituțiile stabilesc entitățile de referință relevante privind creditul pentru setul de compensare în conformitate cu următoarele:
pentru fiecare emitent al unui instrument de datorie de referință care este suport al unei tranzacții având la bază o singură semnătură atribuite categoriei de risc de credit există o singură entitate de referință privind creditul; tranzacțiile având la bază o singură semnătură sunt atribuite aceleiași entități de referință privind creditul numai în cazul în care instrumentul de datorie de referință care este suport al tranzacțiilor respective este emis de același emitent;
pentru fiecare grup de instrumente de datorie de referință sau de instrumente financiare derivate de credit având la bază o singură semnătură care sunt suport al unei tranzacții având la bază mai multe semnături atribuite categoriei de risc de credit există o singură entitate de referință privind creditul; tranzacțiile având la bază mai multe semnături sunt atribuite aceleiași entități de referință privind creditul numai în cazul în care grupul de instrumente de datorie de referință sau de instrumente financiare derivate de credit având la bază o singură semnătură care sunt suport al tranzacțiilor respective au aceleași componente.
În sensul articolului 278, instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc de credit pentru un anumit set de compensare după cum urmează:
unde:
AddOnCredit |
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de credit; |
j |
= |
indicele care desemnează toate seturile de acoperire a riscului de credit stabilite în conformitate cu articolul 277a alineatul (1) litera (c) și cu articolul 277a alineatul (2) pentru setul de compensare; și |
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de credit pentru setul de acoperire a riscului j calculat în conformitate cu alineatul (3). |
Instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc de credit pentru setul de acoperire a riscului j după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de credit pentru setul de acoperire a riscului j; |
єj |
= |
coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului pentru setul de acoperire a riscului j determinat în conformitate cu articolul 280; |
k |
= |
indicele care desemnează entitățile de referință privind creditul ale setului de compensare stabilit în conformitate cu alineatul (1); |
|
= |
factorul de corelare al entității de referință privind creditul „k”; atunci când entitatea de referință privind creditul „k” s-a stabilit în conformitate cu alineatul (1) litera (a),
|
AddOn(Entitatek) |
= |
majorarea pentru entitatea de referință privind creditul k determinată în conformitate cu alineatul (4). |
Instituțiile calculează majorarea pentru entitatea de referință privind creditul k după cum urmează:
unde:
|
= |
valoarea noțională efectivă a entității de referință privind creditul k, calculată după cum urmează:
unde:
|
Instituțiile calculează factorul impus de autoritățile de supraveghere aplicabil entității de referință privind creditul k după cum urmează:
o instituție care utilizează abordarea menționată la capitolul 3 pune în corespondență ratingul intern al emitentului individual cu una dintre evaluările externe ale creditului;
pentru entitățile de referință privind creditul k stabilite în conformitate cu alineatul (1) litera (b):
Tabelul 3
Nivelul de calitate a creditului |
Factorul impus de autoritățile de supraveghere pentru tranzacții având la bază o singură semnătură |
1 |
0,38 % |
2 |
0,42 % |
3 |
0,54 % |
4 |
1,06 % |
5 |
1,6 % |
6 |
6,0 % |
Tabelul 4
Calitatea creditului dominantă |
Factorul impus de autoritățile de supraveghere pentru indici cotați |
Categoria investment grade |
0,38 % |
Categoria non-investment grade |
1,06 % |
Articolul 280d
Majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital
În sensul alineatului (2), instituțiile stabilesc entitățile de referință relevante privind titlurile de capital pentru setul de compensare în conformitate cu următoarele:
pentru fiecare emitent al unui instrument de capital de referință care este suport al unei tranzacții având la bază o singură semnătură atribuite categoriei de risc privind titlurile de capital există o singură entitate de referință privind titlurile de capital; tranzacțiile având la bază o singură semnătură sunt atribuite aceleiași entități de referință privind titlurile de capital numai în cazul în care instrumentul de capital de referință care este suport al tranzacțiilor respective este emis de același emitent;
pentru fiecare grup de instrumente de capital de referință sau de instrumente financiare derivate pe titluri de capital având la bază o singură semnătură care sunt suport al unei tranzacții având la bază mai multe semnături atribuite categoriei de risc privind titlurile de capital există o singură entitate de referință privind titlurile de capital; tranzacțiile având la bază mai multe semnături sunt atribuite aceleiași entități de referință privind titlurile de capital numai în cazul în care grupul de instrumente de capital de referință sau de instrumente financiare derivate pe titluri de capital având la bază o singură semnătură care sunt suport al tranzacțiilor respective, după caz, are aceleași componente.
În sensul articolului 278, instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital pentru un anumit set de compensare după cum urmează:
unde:
AddOnTitluri de capital |
= |
majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital; |
j |
= |
indicele care desemnează toate seturile de acoperire a riscului privind titlurile de capital stabilite în conformitate cu articolul 277a alineatul (1) litera (d) și cu articolul 277a alineatul (2) pentru setul de compensare; și |
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital pentru setul de acoperire a riscului j calculat în conformitate cu alineatul (3). |
Instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital pentru setul de acoperire a riscului j după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital pentru setul de acoperire a riscului j; |
єj |
= |
coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului pentru setul de acoperire a riscului j determinat în conformitate cu articolul 280; |
k |
= |
indicele care desemnează entitățile de referință privind titlurile de capital ale setului de compensare stabilit în conformitate cu alineatul (1); |
|
= |
factorul de corelare al entității de referință privind titlurile de capital k; în cazul în care entitatea de referință privind titlurile de capital k a fost stabilită în conformitate cu alineatul (1) litera (a),
|
AddOn(Entitatek) |
= |
majorarea pentru entitatea de referință privind titlurile de capital k determinată în conformitate cu alineatul (4). |
Instituțiile calculează majorarea pentru entitatea de referință privind titlurile de capital k după cum urmează:
unde:
AddOn(Entitatek) |
= |
majorarea pentru entitatea de referință privind titlurile de capital k; |
|
= |
factorul impus de autoritățile de supraveghere aplicabil entității de referință privind titlurile de capital k; în cazul în care entitatea de referință privind titlurile de capital k a fost stabilită în conformitate cu alineatul (1) litera (a),
|
|
= |
valoarea noțională efectivă a entității de referință privind titlurile de capital k, calculată după cum urmează:
unde:
|
Articolul 280e
Majorarea aferentă categoriei de risc de marfă
În sensul articolului 278, instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc de marfă pentru un anumit set de compensare după cum urmează:
unde:
AddOnMarfă |
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de marfă; |
j |
= |
indicele care desemnează seturile de acoperire a riscului de marfă stabilite în conformitate cu articolul 277a alineatul (1) litera (e) și cu articolul 277a alineatul (2) pentru setul de compensare; și |
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de marfă pentru setul de acoperire a riscului j calculat în conformitate cu alineatul (4). |
Instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei de risc de marfă pentru setul de acoperire a riscului j după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de marfă pentru setul de acoperire a riscului j; |
єj |
= |
coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului pentru setul de acoperire a riscului j determinat în conformitate cu articolul 280; |
ρMarfă |
= |
factorul de corelare pentru categoria de risc de marfă cu o valoare egală cu 40 %; |
k |
= |
indicele care desemnează tipurile de marfă de referință aferente setului de compensare stabilite în conformitate cu alineatul (2); și |
|
= |
majorarea aferentă tipului de marfă de referință k, calculată în conformitate cu alineatul (5). |
Instituțiile calculează majorarea pentru tipul de marfă de referință k după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea pentru tipul de marfă de referință k; |
|
= |
factorul impus de autoritățile de supraveghere aplicabil tipului de marfă de referință k; în cazul în care tipul de marfă de referință k corespunde unor tranzacții atribuite setului de acoperire a riscului menționat la articolul 277a alineatul (1) litera (e) punctul (i), cu excepția tranzacțiilor privind energia electrică,
|
|
= |
valoarea noțională efectivă a tipului de marfă de referință k, calculată după cum urmează:
unde:
|
Articolul 280f
Majorarea aferentă categoriei alte riscuri
În sensul articolului 278, instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei alte riscuri pentru un anumit set de compensare după cum urmează:
unde:
AddOnAltele |
= |
majorarea aferentă categoriei alte riscuri; |
j |
= |
indicele care desemnează seturile de acoperire a altor riscuri stabilite în conformitate cu articolul 277a alineatul (1) litera (f) și cu articolul 277a alineatul (2) pentru setul de compensare; și |
|
= |
majorarea aferentă categoriei alte riscuri pentru setul de acoperire a riscului j calculat în conformitate cu alineatul (2). |
Instituțiile calculează majorarea aferentă categoriei alte riscuri pentru setul de acoperire a riscului j după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea aferentă categoriei alte riscuri pentru setul de acoperire a riscului j; |
єj |
= |
coeficientul factorului impus de autoritățile de supraveghere aferent setului de acoperire a riscului pentru setul de acoperire a riscului j determinat în conformitate cu articolul 280; și |
SFAltele |
= |
factorul impus de autoritățile de supraveghere pentru categoria alte riscuri cu o valoare egală cu 8 %; |
|
= |
valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului j, calculată după cum urmează:
unde:
|
Articolul 281
Calculul valorii expunerii
Valoarea expunerii unui set de compensare se calculează în conformitate cu următoarele cerințe:
instituțiile nu aplică tratamentul menționat la articolul 274 alineatul (6);
prin derogare de la articolul 275 alineatul (1), în cazul seturilor de compensare care nu sunt menționate la articolul 275 alineatul (2), instituțiile calculează costul de înlocuire în conformitate cu următoarea formulă:
RC = max{CMV, 0}
unde:
RC |
= |
costul de înlocuire; și |
CMV |
= |
valoarea de piață curentă. |
prin derogare de la articolul 275 alineatul (2) din prezentul regulament, în cazul seturilor de compensare formate din tranzacții care sunt tranzacționate pe o bursă recunoscută sau care sunt compensate la nivel central de către o contraparte centrală autorizată în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 ori recunoscută în conformitate cu articolul 25 din regulamentul respectiv sau pentru care au loc schimburi bilaterale de garanții reale cu contrapartea în conformitate cu articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, instituțiile calculează costul de înlocuire în conformitate cu următoarea formulă:
RC = TH + MTA
unde:
RC |
= |
costul de înlocuire; |
TH |
= |
pragul de marjă aplicabil setului de compensare conform contractului în marjă sub care instituția nu poate solicita garanții reale; și |
MTA |
= |
suma minimă de transfer aplicabilă setului de compensare conform contractului în marjă; |
prin derogare de la articolul 275 alineatul (3), în cazul seturilor de compensare multiple care fac obiectul unui contract în marjă, instituțiile calculează costul de înlocuire ca fiind suma costurilor de înlocuire ale fiecărui set de compensare individual, calculate în conformitate cu alineatul (1) ca și cum acestea nu ar face obiectul cerințelor de marjă;
toate seturile de acoperire a riscului se stabilesc în conformitate cu articolul 277a alineatul (1);
instituțiile stabilesc ca multiplicatorul din formula care este folosită pentru a calcula expunerea viitoare potențială de la articolul 278 alineatul (1) să fie egal cu 1, după cum urmează:
unde:
PFE |
= |
expunere viitoare potențială; și |
AddOn(a) |
= |
majorarea pentru categoria de risc „a”; |
prin derogare de la articolul 279a alineatul (1), în cazul tuturor tranzacțiilor instituțiile calculează delta reglementată după cum urmează:
δ = |
|
+ 1 dacă tranzacția este o poziție lungă pe determinantul de risc principal |
|
– 1 dacă tranzacția este o poziție scurtă pe determinantul de risc principal |
unde:
δ |
= |
delta de supraveghere; |
formula, menționată la articolul 279b alineatul (1) litera (a), care este utilizată pentru a calcula factorul duratei reglementat este următoarea:
factorul duratei reglementat=E – S
unde:
E |
= |
perioada dintre data de încetare a unei tranzacții și data raportării; și |
S |
= |
perioada dintre data de începere a unei tranzacții și data raportării; |
factorul de scadență prevăzut la articolul 279c alineatul (1) se calculează după cum urmează:
în cazul tranzacțiilor incluse în seturile de compensare menționate la articolul 275 alineatul (1), MF = 1;
în cazul tranzacțiilor incluse în seturile de compensare menționate la articolul 275 alineatele (2) și (3), MF = 0,42;
formula, menționată la articolul 280a alineatul (3), care este utilizată pentru a calcula valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului „j” este următoarea:
unde:
|
= |
valoarea noțională efectivă a setului de acoperire a riscului „j”; și |
Dj,k |
= |
valoarea noțională efectivă a benzii „k” a setului de acoperire a riscului „j”; |
formula menționată la articolul 280c alineatul (3) care este utilizată pentru a calcula majorarea aferentă categoriei de risc de credit pentru setul de acoperire a riscului „j” se citește după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de credit pentru setul de acoperire a riscului „j”; și |
AddOn(Entitatek) |
= |
majorarea aferentă entității de referință privind creditul „k”; |
formula menționată la articolul 280d alineatul (3) care este utilizată pentru a calcula majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital pentru setul de acoperire a riscului „j” se citește după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc privind titlurile de capital pentru setul de acoperire a riscului „j”; și |
AddOn(Entitatek) |
= |
majorarea aferentă entității de referință privind creditul „k”; |
formula menționată la articolul 280e alineatul (4) care este utilizată pentru a calcula majorarea aferentă categoriei de risc de marfă pentru setul de acoperire a riscului „j” se citește după cum urmează:
unde:
|
= |
majorarea aferentă categoriei de risc de marfă pentru setul de acoperire a riscului „j”; și |
|
= |
majorarea aferentă tipului de marfă de referință „k”. |
Articolul 282
Calculul valorii expunerii
Costul de înlocuire curent menționat la alineatul (2) se calculează după cum urmează:
în cazul seturilor de compensare formate din tranzacții care sunt tranzacționate pe o bursă recunoscută sau care sunt compensate la nivel central de către o contraparte centrală autorizată în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 ori recunoscută în conformitate cu articolul 25 din regulamentul respectiv sau pentru care au loc schimburi bilaterale de garanții reale cu contrapartea în conformitate cu articolul 11 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, instituțiile utilizează următoarea formulă:
RC = TH + MTA
unde:
RC |
= |
costul de înlocuire; |
TH |
= |
pragul de marjă aplicabil setului de compensare conform contractului în marjă sub care instituția nu poate solicita garanții reale; și |
MTA |
= |
suma minimă de transfer aplicabilă setului de compensare conform contractului în marjă; |
în cazul tuturor celorlalte seturi de compensare sau tranzacții individuale, instituțiile utilizează următoarea formulă:
RC = max{CMV, 0}
unde:
RC |
= |
costul de înlocuire; și |
CMV |
= |
valoarea de piață curentă. |
Pentru a calcula costul de înlocuire curent, instituțiile actualizează valoarea de piață curentă cel puțin lunar.
Instituțiile calculează expunerea viitoare potențială menționată la alineatul (2) după cum urmează:
expunerea viitoare potențială a unui set de compensare este suma expunerilor viitoare potențiale ale tuturor tranzacțiilor incluse în setul de compensare, calculate în conformitate cu litera (b);
expunerea viitoare potențială a unei singure tranzacții este valoarea noțională a acesteia înmulțită cu:
scadența reziduală a tranzacției exprimată în ani pentru contractele derivate pe rata dobânzii, înmulțită cu 0,5 %;
scadența reziduală a tranzacției exprimată în ani pentru contractele derivate de credit, înmulțită cu 6 %;
4 % pentru instrumentele financiare derivate pe cursul de schimb valutar;
18 % pentru instrumentele financiare derivate pe aur și mărfuri, altele decât instrumentele financiare derivate pe energie electrică;
40 % pentru instrumentele financiare derivate pe energie electrică;
32 % pentru instrumentele financiare derivate pe titluri de capital;
valoarea noțională menționată la litera (b) de la prezentul alineat se determină în conformitate cu articolul 279b alineatele (2) și (3) pentru toate instrumentele financiare derivate enumerate la litera respectivă; în plus, valoarea noțională a instrumentelor financiare derivate menționate la prezentul alineat litera (b) punctele (iii)-(vi) se determină în conformitate cu articolul 279b alineatul (1) literele (b) și (c);
expunerea viitoare potențială a seturilor de compensare menționate la alineatul (3) litera (a) se înmulțește cu 0,42.
Pentru a calcula expunerea potențială a instrumentelor financiare derivate pe rata dobânzii și a instrumentelor financiare derivate de credit în conformitate cu litera (b) punctele (i) și (ii), o instituție poate alege să utilizeze scadența inițială în loc de scadența reziduală a contractelor.
Secțiunea 6
Metoda modelului intern
Articolul 283
Permisiunea de utilizare a metodei modelului intern
Dacă autoritățile competente consideră că cerința prevăzută la alineatul (2) a fost îndeplinită de o instituție, acestea permit instituției respective să utilizeze metoda modelului intern (MMI) pentru a calcula valoarea expunerii pentru oricare din următoarele tranzacții:
tranzacțiile menționate la articolul 273 alineatul (2) litera (a);
tranzacțiile menționate la articolul 273 alineatul (2) literele (b), (c) și (d);
tranzacțiile menționate la articolul 273 alineatul (2) literele (a) - (d).
Dacă o instituție a primit aprobarea de a utiliza MMI pentru a calcula valoarea expunerii pentru oricare din tranzacțiile menționate la primul paragraf literele (a)-(c), aceasta poate, de asemenea, să utilizeze MMI pentru tranzacțiile menționate la articolul 273 alineatul (2) litera (e).
În pofida articolului 273 alineatul (1) al treilea paragraf, o instituție poate decide să nu aplice această metodă pentru expunerile care sunt nesemnificative în ceea ce privește dimensiunea și riscul. Într-un astfel de caz, instituția aplică acestor expuneri una dintre metodele prevăzute în secțiunile 3-5, dacă sunt îndeplinite cerințele relevante pentru fiecare abordare.
Dacă o instituție încetează să se conformeze cerințelor stabilite în prezenta secțiune, aceasta notifică autoritatea competentă și îndeplinește una din următoarele acțiuni:
prezintă autorității competente un plan de redresare rapidă în vederea respectării cerințelor;
demonstrează, într-un mod pe care autoritatea competentă îl consideră satisfăcător, că efectul neconformității este nesemnificativ.
Articolul 284
Valoarea expunerii
Modelul utilizat de instituție în acest scop trebuie:
să specifice distribuția previzionată a modificărilor valorii de piață a setului de compensare, care pot fi atribuite modificărilor concomitente ale variabilelor relevante ale pieței, precum ratele dobânzii și cursurile de schimb;
să calculeze valoarea expunerii pentru setul de compensare la fiecare dintre datele viitoare, pe baza modificărilor concomitente ale variabilelor pieței.
Cerința de fonduri proprii pentru CCR pentru expunerile la riscul de credit al contrapărții în cazul cărora o instituție aplică MMI trebuie să fie cea mai mare dintre următoarele cerințe:
cerința de fonduri proprii pentru aceste expuneri, calculată pe baza expunerii pozitive așteptate efective, utilizând datele de piață curente;
cerința de fonduri proprii pentru aceste expuneri, calculată pe baza expunerii pozitive așteptate efective, utilizând în mod consecvent o singură calibrare la condiții de criză (stress calibration) pentru toate expunerile la riscul de credit al contrapărții în cazul cărora instituția aplică MMI.
Cu excepția contrapărților identificate ca având un risc de corelare defavorabilă (Wrong-Way Risk) specific, care se încadrează în domeniul de aplicare al articolului 291 alineatele (4) și (5), instituțiile trebuie să calculeze valoarea expunerii ca produs dintre alfa (α) și expunerea pozitivă așteptată efectivă, după cum urmează:
Valoarea expunerii = α · expunerea pozitivă așteptată efectivă
unde:
α |
= |
1,4, cu excepția cazului în care autoritățile competente solicită o valoare α mai mare sau permit instituțiilor să utilizeze estimările proprii în conformitate cu alineatul (9); |
Expunerea pozitivă așteptată efectivă se calculează prin estimarea expunerii așteptate (EEt) ca expunere medie la o dată viitoare t, media fiind determinată pe baza valorilor viitoare posibile ale factorilor de risc de piață relevanți.
Modelul estimează expunerea așteptată la o serie de date viitoare t1, t2, t3 etc.
Expunerea așteptată (EE) efectivă se calculează prin recurență după cum urmează:
unde:
Expunerea pozitivă așteptată efectivă este expunerea așteptată efectivă medie pe durata primului an al expunerii viitoare. Dacă toate contractele din setul de compensare ajung la scadență în mai puțin de un an, expunerea pozitivă așteptată este expunerea așteptată medie până la data la care toate contractele din setul de compensare ajung la scadență. Expunerea pozitivă așteptată efectivă se calculează ca medie ponderată a expunerilor așteptate efective:
În pofida alineatului (4), autoritățile competente pot permite instituțiilor să utilizeze propriile estimări ale alfa, dacă:
alfa este egal cu raportul dintre capitalul intern rezultat în urma unei simulări complete, pentru toate contrapărțile, a expunerii la riscul de credit al contrapărții (la numărător) și capitalul intern bazat pe expunerea pozitivă așteptată (la numitor);
la numitor, expunerea pozitivă așteptată este utilizată ca și când ar fi o sumă fixă rămasă de rambursat.
Atunci când se estimează în conformitate cu prezentul alineat, alfa nu trebuie să fie mai mic de 1,2.
Articolul 285
Valoarea expunerii pentru seturile de compensare care fac obiectul unui contract în marjă
Dacă setul de compensare face obiectul unui contract în marjă și al evaluării zilnice la prețul pieței, instituția calculează expunerea pozitivă așteptată efectivă în conformitate cu prezentul alineat. Dacă, la estimarea expunerii așteptate, modelul reflectă efectele constituirii marjei, instituția poate, cu aprobarea autorității competente, să utilizeze măsurarea prin intermediul modelului a expunerii așteptate direct în ecuația de la articolul 284 alineatul (5). Autoritățile competente acordă o astfel de aprobare numai dacă verifică faptul că, la estimarea expunerii așteptate, modelul reflectă în mod corect efectele constituirii marjei. O instituție care nu a primit o astfel de aprobare utilizează una din următoarele măsurări ale expunerii pozitive așteptate efective:
expunerea pozitivă așteptată efectivă, calculată fără a lua în considerare vreo garanție reală deținută sau furnizată prin constituirea marjei, plus orice garanție reală furnizată contrapărții independent de procesul de evaluare zilnică și de constituire a marjei sau de expunerea curentă;
expunerea pozitivă așteptată efectivă, calculată ca creșterea potențială a expunerii pe parcursul perioadei de risc de marjă, plus valoarea mai mare dintre:
expunerea curentă, inclusiv orice garanții reale deținute sau furnizate la momentul respectiv, altele decât garanțiile reale care fac obiectul unui apel în marjă sau unui litigiu;
cea mai mare expunere netă, inclusiv garanțiile reale din cadrul contractului în marjă, care nu declanșează un apel în marjă. Această sumă trebuie să ia în considerare toate pragurile aplicabile, sumele minime ale transferurilor, sumele independente și marjele inițiale, aplicabile în temeiul contractului în marjă.
În sensul literei (b), instituțiile calculează procentul ca modificare pozitivă așteptată a valorii de marcare la piață a tranzacțiilor pe parcursul perioadei de risc de marjă. Modificările valorii garanției reale trebuie luate în considerare prin utilizarea ajustărilor de volatilitate reglementate în conformitate cu secțiunea 4 din capitolul 4, sau a estimărilor proprii pentru ajustările de volatilitate ale metodei extinse a garanțiilor financiare, dar fără să se presupună plata vreunei garanții reale în perioada de risc de marjă. Perioada de risc de marjă nu poate fi mai mică decât perioadele minime prevăzute la alineatele (2)-(5).
În cazul tranzacțiilor supuse ajustării zilnice a marjei și evaluării zilnice la prețul pieței, perioada de risc de marjă utilizată pentru modelarea valorii expunerii cu contracte în marjă nu trebuie să fie mai mică de:
5 zile lucrătoare pentru seturile de compensare care constau numai în tranzacții de răscumpărare, în operațiuni de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut și în tranzacții de creditare în marjă;
10 zile lucrătoare pentru toate celelalte seturi de compensare.
Alineatul (2) literele (a) și (b) fac obiectul următoarelor excepții:
pentru toate seturile de compensare în care numărul tranzacțiilor depășește 5 000 în orice moment din cursul unui trimestru, perioada de risc de marjă pentru trimestrul următor nu trebuie să fie mai mică de 20 de zile lucrătoare. Această excepție nu se aplică expunerilor din tranzacții ale instituțiilor;
pentru seturile de compensare care conțin una sau mai multe tranzacții implicând fie garanții reale nelichide, fie un instrument financiar derivat extrabursier care nu poate fi ușor înlocuit, perioada de risc de marjă nu trebuie să fie mai mică de 20 de zile lucrătoare.
O instituție stabilește faptul că garanția reală este nelichidă sau că instrumentele financiare derivate extrabursiere nu pot fi ușor înlocuite, în contextul unor condiții de criză a pieței, caracterizate prin lipsa piețelor active în mod continuu, în care o contraparte ar obține, într-un termen de două zile sau mai scurt, mai multe cotații de preț care nu ar provoca mișcări pe piață sau nu ar reprezenta un preț reflectând un discount pe piață (în cazul garanției reale) sau o primă pe piață (în cazul unui instrument financiar derivat extrabursier).
O instituție trebuie să stabilească dacă tranzacțiile sau titlurile pe care le deține drept garanții reale sunt concentrate pe o anumită contraparte și dacă este în măsură, în cazul în care contrapartea respectivă iese de pe piață în mod precipitat, să înlocuiască aceste tranzacții sau titluri.
Pentru reconstituirea marjei cu o periodicitate de N de zile, perioada de risc de marjă trebuie să fie cel puțin egală cu perioada specificată la alineatele (2) și (3), F, plus N zile minus o zi. Respectiv:
Perioada de risc de marjă = F + N – 1
Articolul 286
Gestionarea riscului de credit al contrapărții — politici, procese și sisteme
O instituție stabilește și menține un cadru de gestionare a riscului de credit al contrapărții, care constă în:
politici, procese și sisteme care asigură identificarea, măsurarea, gestionarea, aprobarea și raportarea internă a riscului de credit al contrapărții;
proceduri care asigură respectarea acestor politici, procese și sisteme.
Aceste politici, procese și sisteme trebuie să fie solide din punct de vedere conceptual, implementate corect și formalizate. Documentația respectivă include explicații cu privire la tehnicile empirice utilizate pentru a măsura riscul de credit al contrapărții.
Cadrul de gestionare a riscului de credit al contrapărții solicitat la alineatul (1) ține seama de riscurile de piață, de lichiditate, juridic și operațional care sunt asociate riscului de credit al contrapărții. În special, cadrul asigură faptul că instituția respectă următoarele principii:
nu derulează tranzacții cu o contraparte fără a evalua bonitatea acesteia;
ține seama în mod corespunzător de riscul de credit în momentul decontării și înaintea acestuia;
administrează aceste riscuri într-un mod cât mai cuprinzător posibil la nivelul contrapărții, prin agregarea expunerilor la riscul de credit al contrapărții cu alte expuneri din credite, precum și la nivelul întregii instituții.
O instituție care utilizează MMI se asigură că propriul cadru de gestionare a riscului de credit al contrapărții ține seama, într-un mod pe care autoritatea competentă îl consideră satisfăcător, de riscurile de lichiditate ale tuturor elementelor următoare:
potențialele apeluri în marjă primite în contextul schimburilor de marje de variație sau de alte tipuri de marje, precum marja inițială sau independentă, în condiții de șoc negativ pe piață;
potențiale apeluri primite pentru restituirea garanțiilor reale excedentare furnizate de contraparte;
apeluri rezultând dintr-o potențială retrogradare a propriei evaluări externe a calității creditului.
Instituția se asigură că natura și durata reutilizării garanțiilor reale corespund nevoilor sale de lichiditate și nu pun în pericol capacitatea sa de a furniza sau de a restitui rapid garanții reale.
Articolul 287
Structuri organizatorice de gestionare a riscului de credit al contrapărții
O instituție care utilizează MMI înființează și menține:
o unitate de control al riscului care se conformează alineatului (2);
o unitate de administrare a garanțiilor reale care se conformează alineatului (3).
Unitatea de control al riscului este responsabilă pentru conceperea și implementarea sistemului său de gestionare a riscului de credit al contrapărții, inclusiv pentru validarea inițială și apoi permanentă a modelului, și îndeplinește următoarele funcții și cerințe:
este responsabilă pentru conceperea și implementarea sistemului instituției de gestionare a riscului de credit al contrapărții;
elaborează rapoarte zilnice cu privire la rezultatele modelului de măsurare a riscului al instituției și analizează aceste rezultate. Această analiză include o evaluare a legăturii dintre măsurările valorilor expunerii la riscul de credit al contrapărții și limitele de tranzacționare;
verifică integritatea datelor de intrare și elaborează și analizează rapoarte cu privire la rezultatele modelului de măsurare a riscurilor al instituției, inclusiv o evaluare a legăturii dintre măsurările expunerii la risc și limitele de creditare și de tranzacționare;
este independentă de unitățile responsabile cu inițierea, reînnoirea sau tranzacționarea expunerilor și nu este supusă niciunei influențe necuvenite;
dispune de personal adecvat;
raportează direct conducerii superioare a instituției;
activitatea sa este integrată în procesul zilnic de gestionare a riscului de credit al instituției;
rezultatele sale fac parte integrantă din procesul de planificare, monitorizare și control al profilului de risc de credit și al profilului general de risc al instituției.
Unitatea de administrare a garanțiilor reale îndeplinește următoarele sarcini și funcții:
calculează și efectuează apeluri în marjă, administrează litigiile privind apelurile în marjă și raportează zilnic, cu exactitate, nivelurile sumelor independente, ale marjele inițiale și ale marjelor de variație;
verifică integritatea datelor utilizate pentru a efectua apeluri în marjă și asigură faptul că acestea sunt coerente și reconciliate cu regularitate cu toate sursele relevante de date din cadrul instituției;
urmărește gradul de reutilizare a garanțiilor reale și orice modificare a drepturilor instituției asupra garanțiilor reale pe care le furnizează, sau legate de acestea;
raportează nivelului de conducere corespunzător tipurile de active date în garanție care sunt reutilizate și condițiile acestei reutilizări, inclusiv instrumentul, calitatea creditului și scadența;
urmărește concentrarea tipurilor de active acceptate în garanție de instituție;
raportează conducerii superioare informații privind gestionarea garanțiilor reale cu regularitate, cel puțin trimestrial, inclusiv informații cu privire la tipul de garanții reale primite sau furnizate și la amploarea, vechimea și cauza litigiilor privind apelurile în marjă. Această raportare internă reflectă, de asemenea, tendințele indicatorilor numerici respectivi.
Articolul 288
Reexaminarea sistemului de gestionare a riscului de credit al contrapărții
O instituție trebuie să efectueze cu regularitate o reexaminare independentă a sistemului său de gestionare a riscului de credit al contrapărții, prin intermediul procesului său de audit intern. Această reexaminare trebuie să includă atât activitățile unității de control al riscului, cât și pe cele ale unității de gestionare a garanțiilor reale, solicitate la articolul 287, și trebuie să vizeze, în special, cel puțin:
caracterul adecvat al formalizării sistemului și procesului de gestionare a riscului de credit al contrapărții solicitat la articolul 286;
organizarea unității de control al riscului de credit al contrapărții solicitată la articolul 287 alineatul (1) litera (a);
organizarea unității de gestionare a garanțiilor reale solicitată la articolul 287 alineatul (1) litera (b);
integrarea măsurărilor riscului de credit al contrapărții în gestionarea zilnică a riscurilor;
procesul de aprobare a modelelor de evaluare a riscului (risk pricing models) și a sistemelor de evaluare utilizate de personalul din unitățile responsabile cu inițierea tranzacțiilor (front-office) și din unitățile responsabile cu înregistrarea și monitorizarea tranzacțiilor inițiate (back-office);
validarea oricărei modificări semnificative a procesului de măsurare a riscului de credit al contrapărții;
sfera de cuprindere a riscului de credit al contrapărții, reflectată de modelul de măsurare a riscului;
integritatea sistemului de informare al conducerii;
acuratețea și exhaustivitatea datelor privind riscul de credit al contrapărții;
reflectarea exactă a condițiilor juridice ale acordurilor de garanție reală și ale acordurilor de compensare în măsurările valorii expunerii;
verificarea coerenței, caracterului actual i și credibilității surselor de date utilizate în derularea modelelor, inclusiv a independenței acestor surse de date;
acuratețea și caracterul adecvat al ipotezelor privind volatilitatea și corelarea;
acuratețea calculelor privind evaluarea și transformarea riscului;
verificarea acurateței modelului prin teste ex-post (back-testing) frecvente, prevăzute la articolul 293 alineatul (1) literele (b)-(e);
respectarea de către unitatea de control al riscului de credit al contrapărții și de către unitatea de gestionare a garanțiilor reale a cerințelor reglementare relevante.
Articolul 289
Testul de utilizare
Articolul 290
Simularea de criză
Programul trebuie să aplice cel puțin trimestrial scenarii de simulare de criză multifactorială și să evalueze riscurile nedirecționale semnificative, inclusiv expunerea la curba de randament și riscul de bază. Simulările de criză multifactoriale trebuie să abordeze cel puțin următoarele scenarii în care:
au avut loc evenimente economice sau de piață severe;
lichiditatea globală pe piață a scăzut în mod semnificativ;
un mare intermediar financiar lichidează poziții.
Articolul 291
Riscul de corelare defavorabilă (Wrong-Way Risk)
În sensul prezentului articol:
„riscul general de corelare defavorabilă” apare atunci când probabilitatea intrării în stare de nerambursare a contrapărții este corelată pozitiv cu factorii de risc de piață generali;
„riscul specific de corelare defavorabilă” apare atunci când expunerea viitoare față de o anumită contraparte este corelată pozitiv cu PD a contrapărții, ca urmare a tipului de tranzacții efectuate cu contrapartea. Se consideră că o instituție este expusă unui risc specific de corelare defavorabilă în cazul în care este de așteptat ca expunerea viitoare față de o anumită contraparte să fie semnificativă atunci când probabilitatea de nerambursare de către contraparte este, de asemenea, ridicată.
Instituțiile calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de credit al contrapărții legate de tranzacțiile în cazul cărora a fost identificat un risc specific de corelare defavorabilă și atunci când există o legătură juridică între contraparte și emitentul instrumentului suport al instrumentului financiar derivat extrabursier sau al tranzacțiilor menționate la articolul 273 alineatul (2) literele (b)-(d), în conformitate cu următoarele principii:
instrumentele care prezintă un risc specific de corelare defavorabilă nu se includ în același set de compensare cu alte tranzacții cu contrapartea și se tratează ca fiind, fiecare, un set de compensare separat;
în orice astfel de set de compensare separat, valoarea expunerii pentru instrumentele de tip credit default swap având la bază o singură semnătură este egală cu întreaga pierdere așteptată pentru restul valorii juste a instrumentelor-suport, în ipoteza că emitentul acestora este în lichidare;
pierderea în caz de nerambursare pentru o instituție care utilizează abordarea prevăzută la capitolul 3 este de 100 % pentru astfel de tranzacții swap;
pentru o instituție care utilizează abordarea prevăzută la capitolul 2, ponderea de risc aplicabilă este cea a unei tranzacții negarantate;
pentru toate celelalte tranzacții având la bază o singură semnătură din orice astfel de set de compensare separat, calculul valorii expunerii este efectuat ținând seama de ipoteza unei intrări subite în stare de nerambursare (jump-to-default) a obligațiilor-suport respective în cazul în care există o legătură de natură juridică între emitent și contraparte. Pentru tranzacțiile care au la bază un grup de semnături sau un indice, se aplică intrarea subită în stare de nerambursare (jump-to-default) a obligațiilor-suport respective, dacă sunt semnificative, în cazul în care există o legătură de natură juridică între emitent și contraparte;
în măsura în care se utilizează calcule ale riscului de piață efectuate pentru determinarea cerințelor de fonduri proprii pentru riscurile de nerambursare și de migrație suplimentare, prevăzute în titlul IV capitolul 5 secțiunea 4, care conțin deja o ipoteză privind pierderea în caz de nerambursare, pierderea în caz de nerambursare din formula utilizată este de 100 %.
Articolul 292
Integritatea procesului de modelare
O instituție asigură integritatea procesului de modelare prevăzut la articolul 284, adoptând cel puțin următoarele măsuri:
modelul reflectă condițiile și specificațiile tranzacțiilor în mod prompt, complet și prudent;
aceste condiții includ cel puțin cuantumurile noționale, scadența și activele de referință ale contractelor, contractele în marjă și acordurile de compensare;
aceste condiții și specificații se păstrează într-o bază de date care face obiectul unui audit formal și periodic;
procesul de recunoaștere a acordurilor de compensare prevede că personalul juridic trebuie să verifice caracterul executoriu din punct de vedere juridic al compensării în cadrul acordurilor respective;
verificarea solicitată la litera (d) este introdusă de către o unitate independentă în baza de date menționată la litera (c);
transmiterea datelor privind condițiile și specificațiile tranzacțiilor în vederea integrării în modelul de calcul al expunerii pozitive așteptate face obiectul auditului intern;
există procese de reconciliere formală între model și sistemele de date-sursă pentru a verifica permanent dacă, la calculul expunerii pozitive așteptate, condițiile și specificațiile tranzacțiilor sunt luate în considerare în mod corect sau, cel puțin, prudent.
Pentru a calcula expunerea pozitivă așteptată efectivă utilizând o calibrare la condiții de criză, o instituție trebuie să calibreze expunerea pozitivă așteptată efectivă, utilizând fie date pe trei ani, care includ o perioadă de criză a marjelor de credit ale contrapărților sale, fie date de piață implicite dintr-o astfel de perioadă de criză.
În acest scop, instituția trebuie să aplice cerințele de la alineatele (3), (4) și (5).
Autoritățile competente trebuie să solicite unei instituții să-și ajusteze calibrarea la condiții de criză, dacă expunerile acestor portofolii de referință se abat substanțial unele față de altele.
O instituție trebuie să supună modelul unui proces de validare, care este clar articulat în politicile și procedurile sale. Această validare trebuie:
să specifice tipul de testare necesar pentru a asigura integritatea modelului și pentru a identifica condițiile în care ipotezele care stau la baza modelului sunt inadecvate și pot conduce, prin urmare, la o subestimare a expunerii pozitive așteptate;
să includă o reexaminare a exhaustivității modelului.
O instituție trebuie să monitorizeze riscurile relevante și să dispună de procese de ajustare a propriilor estimări ale expunerii pozitive așteptate efective, atunci când aceste riscuri devin semnificative. Pentru a se conforma prezentului alineat, instituția trebuie:
să-și identifice și să-și administreze expunerile la riscul specific de corelare defavorabilă specificat la articolul 291 alineatul (1) litera (b) și expunerile la riscul general de corelare defavorabilă specificat la articolul 291 alineatul (1) litera (a);
pentru expunerile care prezintă un profil de risc în creștere după un an, să compare cu regularitate estimarea unei măsurări relevante a expunerii pe durata unui an, cu aceeași măsurare a expunerii pe întreaga durată a expunerii;
pentru expunerile cu o scadență reziduală mai mică de un an, să compare cu regularitate costul de înlocuire (expunerea curentă) cu profilul expunerii realizate și să stocheze datele care permit o astfel de comparație.
Articolul 293
Cerințe privind sistemul de gestionare a riscului
O instituție respectă următoarele cerințe:
îndeplinește cerințele calitative stabilite în partea a treia titlul IV capitolul 5;
desfășoară un program periodic de testare ex-post, comparând măsurările riscului generate de model cu măsurările riscului realizate și modificările ipotetice bazate pe pozițiile statice cu măsurările realizate;
efectuează o validare inițială și o reexaminare periodică a modelului său de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții, precum și a măsurărilor riscului generate de aceasta. Validarea și reexaminarea sunt independente de dezvoltarea modelului;
organul de conducere și conducerea superioară trebuie să fie implicate în procesul de control al riscului și să se asigure că sunt alocate resurse adecvate pentru controlul riscului de credit și al riscului de credit al contrapărții. În acest sens, rapoartele zilnice elaborate de unitatea independentă de control al riscului, înființată în conformitate cu articolul 287 alineatul (1) litera (a), trebuie să fie analizate de un nivel al conducerii cu o poziție ierarhică și o autoritate suficiente pentru a impune atât reduceri ale pozițiilor luate în mod individual de personalul care tranzacționează, cât și reduceri ale expunerii globale la risc a instituției;
modelul intern de măsurare a riscului trebuie să fie integrat în procesul zilnic de gestionare a riscurilor al instituției;
sistemul de măsurare a riscului trebuie să fie utilizat în strânsă legătură cu limitele interne de tranzacționare și ale expunerii. În acest sens, limitele expunerii trebuie să fie corelate cu modelul de măsurare a riscului al instituției într-un mod care este consecvent în timp și corect înțeles de personalul care tranzacționează, de administratorii de credite și de conducerea superioară;
instituția trebuie să se asigure că sistemul său de gestionare a riscurilor este bine formalizat. În special, aceasta trebuie să dispună de un set formalizat de politici, controale și proceduri interne privind funcționarea sistemului de măsurare a riscului, precum și de măsuri de asigurare a respectării acestor politici;
în cadrul procesului de audit intern al instituției trebuie efectuată cu regularitate o reexaminare independentă a sistemului de măsurare a riscului. Această reexaminare include atât activitatea unităților care derulează tranzacții, cât și pe cea a unității independente de control al riscului. La intervale regulate (cel puțin o dată pe an), trebuie să aibă loc o reexaminare a procesului global de gestionare a riscurilor, care să vizeze, în mod specific, cel puțin toate elementele menționate la articolul 288;
validarea permanentă a modelelor de calcul al riscului de credit al contrapărții, inclusiv testarea ex-post, trebuie reexaminată periodic de un nivel al conducerii care are suficientă autoritate pentru a decide măsurile care urmează să fie luate pentru a remedia deficiențele modelelor.
Articolul 294
Cerințe de validare
Ca parte a validării inițiale și apoi permanente a modelului său de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții și a măsurărilor riscului efectuate de acesta, o instituție se asigură că sunt îndeplinite următoarele cerințe:
înainte de primirea aprobării din partea autorităților competente în conformitate cu articolul 283 alineatul (1), instituția efectuează o testare ex-post utilizând date istorice privind variațiile factorilor de risc de piață. Testarea ex-post ia în considerare, pentru o gamă de diverse date de inițializare, o serie de orizonturi de previzionare distincte care se întind pe cel puțin un an și acoperă o gamă largă de condiții de piață;
instituția care utilizează abordarea prevăzută la articolul 285 alineatul (1) litera (b) își validează periodic modelul pentru a verifica dacă expunerile curente realizate corespund previziunilor pentru toate perioadele de marjă din cadrul unui an. Dacă unele tranzacții din setul de compensare au o scadență mai mică de un an și dacă setul de compensare fără aceste tranzacții are o sensibilitate mai mare la factorii de risc, validarea ține seama de acest aspect;
instituția testează ex-post performanța modelului său de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții și măsurările relevante ale riscului efectuate de acesta, precum și previziunile factorilor de risc de piață. Pentru tranzacțiile acoperite cu garanții reale, orizonturile de previzionare luate în considerare le includ pe cele care reflectă perioadele de risc de marjă tipice aplicate tranzacțiilor acoperite cu garanții reale sau cu contracte în marjă;
dacă validarea modelului indică faptul că expunerea pozitivă așteptată efectivă este subestimată, instituția ia măsurile necesare pentru a remedia lipsa de acuratețe a modelului;
instituția testează modelele de evaluare (pricing models) utilizate pentru a calcula expunerea la riscul de credit al contrapărții pentru un anumit scenariu al șocurilor viitoare asupra factorilor de risc de piață, ca parte a procesului de validare inițială și apoi permanentă a modelului. Modelele de evaluare a opțiunilor țin seama de neliniaritatea valorii opțiunii în ceea ce privește factorii de risc de piață;
modelul de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții cuprinde informațiile specifice cu privire la tranzacții, care sunt necesare pentru a putea agrega expunerile la nivelul setului de compensare. Instituția verifică dacă în cadrul modelului tranzacțiile sunt atribuite setului de compensare adecvat;
modelul de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții cuprinde informații specifice cu privire la tranzacții, pentru a reflecta efectele contractelor în marjă. Modelul ține seama atât de cuantumul curent al marjei, cât și de marja care ar putea fi transferată în viitor între contrapărți. Un astfel de model ține seama de natura contractelor în marjă, care pot fi unilaterale sau bilaterale, de frecvența apelurilor în marjă, de perioada de risc de marjă, de pragul minim al expunerii din afara marjei pe care instituția este dispusă să îl accepte și de suma minimă de transfer. Modelul respectiv fie estimează variația marcată la piață a valorii garanțiilor reale furnizate, fie aplică normele prevăzute în capitolul 4;
procesul de validare a modelului include testarea ex-post statică, bazată pe date istorice, a portofoliilor reprezentative ale contrapărților. O instituție efectuează o astfel de testare ex-post pe un număr de portofolii reprezentative ale contrapărților, reale sau ipotetice, la intervale de timp regulate. Aceste portofolii reprezentative se aleg în funcție de sensibilitatea la factori de risc semnificativi și la combinații de factori de risc la care este expusă instituția;
instituția desfășoară testări ex-post care sunt concepute pentru a testa ipotezele-cheie ale modelului de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții și măsurările relevante ale riscului, inclusiv relația surprinsă prin intermediul modelului între tendințele aceluiași factor de risc și relațiile surprinse prin intermediul modelului între factorii de risc;
performanța modelelor de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții și a măsurărilor riscului efectuate de acestea fac obiectul unei practici de testare ex-post adecvate. Programul de testare ex-post poate identifica performanțele slabe ale măsurărilor riscului efectuate de un modelul de calcul al expunerii pozitive așteptate;
instituția validează modelele de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții și toate măsurările riscului pentru orizonturi de timp proporționale cu scadența tranzacțiilor pentru care expunerea este calculată utilizând MMI în conformitate cu articolul 283;
instituția testează cu regularitate modelele de evaluare (pricing models) utilizate pentru a calcula expunerea față de contraparte, în raport cu valori de referință independente adecvate, ca parte a procesului permanent de validare a modelului;
validarea permanentă a modelului instituției de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții și a măsurărilor relevante ale riscului include o evaluare a caracterului adecvat al performanțelor recente;
frecvența cu care sunt actualizați parametrii unui model de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții este evaluată de instituție ca parte a procesului de validare inițială și apoi permanentă;
validarea inițială și apoi permanentă a modelelor de calcul al expunerii la riscul de credit al contrapărții verifică dacă sunt sau nu adecvate calculele expunerii la nivel de contraparte și de set de compensare.
Secțiunea 7
Compensarea contractuală
Articolul 295
Recunoașterea compensării contractuale ca diminuatoare de risc
Instituțiile pot trata numai următoarele tipuri de acorduri de compensare contractuală ca fiind diminuatoare de risc în conformitate cu articolul 298, dacă acordul de compensare a fost recunoscut de autoritățile competente în conformitate cu articolul 296 și dacă instituția îndeplinește cerințele stabilite la articolul 297:
contractele bilaterale de novație între o instituție și contrapartea sa, în temeiul cărora creanțele și datoriile reciproce sunt automat amalgamate în așa fel încât novația stabilește, de fiecare dată când se aplică, o singură sumă netă astfel încât să creeze un singur contract nou care înlocuiește toate contractele anterioare și toate obligațiile între părți decurgând din aceste contracte și care este obligatoriu pentru părți;
alte acorduri bilaterale între o instituție și contrapartea sa;
acordurile de compensare contractuală între produse diferite, în cazul instituțiilor care au primit aprobarea să utilizeze metoda prevăzută în secțiunea 6 pentru tranzacțiile care intră în domeniul de aplicare a metodei respective. Autoritățile competente transmit ABE o listă a acordurilor de compensare contractuală între produse diferite aprobate.
Compensarea între tranzacțiile efectuate de diferitele entități juridice ale unui grup nu este recunoscută în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii.
Articolul 296
Recunoașterea acordurilor de compensare contractuală
Toate acordurile de compensare contractuală utilizate de o instituție pentru a determina valoarea expunerii în cadrul acestei părți trebuie să îndeplinească următoarele condiții:
instituția a încheiat un acord de compensare contractuală cu contrapartea sa, care creează o singură obligație juridică acoperind toate tranzacțiile incluse, astfel încât, în cazul în care contrapartea ar intra în stare de nerambursare, instituția ar avea dreptul să primească sau ar fi obligată să plătească numai suma netă a valorilor pozitive și negative marcate la piață ale tranzacțiilor individuale incluse;
instituția a pus la dispoziția autorităților competente opinii juridice scrise, fundamentate, în care se precizează că, în cazul contestării în instanță a acordului de compensare, creanțele și datoriile instituției nu ar depăși cele menționate la litera (a). Opinia juridică trebuie să se refere la legislația aplicabilă:
în jurisdicția în care este înregistrată contrapartea;
dacă este implicată o sucursală a unei întreprinderi, care este situată în altă țară decât cea în care este înregistrată întreprinderea, în jurisdicția în care este situată sucursala;
în jurisdicția ale cărei legi guvernează tranzacțiile individuale incluse în acordul de compensare;
în jurisdicția ale cărei legi guvernează orice contract sau acord necesar efectuării compensării contractuale;
riscul de credit față de fiecare contraparte este agregat pentru a obține o singură expunere din punct de vedere juridic pentru toate tranzacțiile cu contrapartea respectivă. Această agregare se ia în considerare pentru scopurile limitei de creditare și ale capitalului intern;
contractul nu conține nicio clauză care, în cazul intrării unei contrapărți în stare de nerambursare, permite unei contrapărți care nu se află în stare de nerambursare să efectueze numai plăți limitate sau să nu efectueze nicio plată în favoarea contrapărții aflate în stare de nerambursare, chiar dacă aceasta din urmă este un creditor net [de exemplu, o clauză de retragere (clauză de tip „walk-away”)].
Dacă una dintre autoritățile competente nu primește dovezi satisfăcătoare potrivit cărora compensarea contractuală este valabilă și executorie din punct de vedere juridic, în temeiul legislației fiecăreia dintre jurisdicțiile menționate la litera (b), acordul de compensare contractuală nu este recunoscut ca diminuator de risc pentru niciuna dintre contrapărți. Autoritățile competente se informează reciproc în această privință.
Opiniile juridice menționate la litera (b) pot fi redactate cu referire la tipurile de compensare contractuală. Acordurile de compensare contractuală între produse diferite trebuie să îndeplinească următoarele condiții suplimentare:
suma netă menționată la alineatul (2) litera (a) este suma netă a valorilor de închidere pozitive și negative ale oricărui acord-cadru bilateral individual inclus și a valorilor pozitive și negative marcate la piață ale tranzacțiilor individuale („cuantumul net pentru toate produsele”);
opiniile juridice menționate la alineatul (2) litera (b) se referă la valabilitatea și la caracterul executoriu ale întregului acord de compensare contractuală între produse diferite în conformitate cu termenii săi și la impactul acordului de compensare asupra dispozițiilor relevante ale oricărui acord-cadru bilateral individual inclus.
Articolul 297
Obligațiile instituțiilor
Instituția continuă să se conformeze, ținând seama de acordul de compensare contractuală între produse diferite, cerințelor de recunoaștere a compensării bilaterale și cerințelor prevăzute la capitolul 4 pentru recunoașterea diminuării riscului de credit, după caz, pentru fiecare acord-cadru bilateral individual inclus și pentru fiecare tranzacție inclusă.
Articolul 298
Efectele recunoașterii compensării ca diminuatoare de risc
Compensarea în sensul secțiunilor 3-6 este recunoscută astfel cum se indică în secțiunile respective.
Secțiunea 8
Elemente ale portofoliului de tranzacționare
Articolul 299
Elemente ale portofoliului de tranzacționare
La calculul cuantumurilor ponderate la riscul de contraparte ale expunerilor elementelor din portofoliul de tranzacționare, instituțiile respectă următoarele principii:
▼M8 —————
instituțiile nu trebuie să utilizeze metoda simplă a garanțiilor financiare prevăzută la articolul 222 pentru recunoașterea efectelor garanției financiare;
în cazul tranzacțiilor de răscumpărare și al operațiunilor de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut înregistrate în portofoliul de tranzacționare, instituțiile pot recunoaște drept garanții reale eligibile toate instrumentele financiare și toate mărfurile care sunt eligibile pentru includere în portofoliul de tranzacționare;
pentru expunerile care provin din instrumente financiare derivate extrabursiere înregistrate în portofoliul de tranzacționare, instituțiile pot recunoaște drept garanții reale eligibile mărfurile care sunt eligibile pentru includere în portofoliul de tranzacționare;
în vederea calculării ajustărilor de volatilitate în cazul în care aceste instrumente financiare sau mărfuri, care nu sunt eligibile în conformitate cu capitolul 4, sunt date cu împrumut, vândute sau furnizate, ori luate cu împrumut, achiziționate sau primite drept garanții reale sau în alt mod în cadrul unei astfel de tranzacții, iar instituția utilizează, în conformitate cu capitolul 4 secțiunea 3, abordarea bazată pe ajustări de volatilitate reglementate, aceasta tratează astfel de instrumente și mărfuri în același fel ca titlurile de capital neincluse într-un indice principal și cotate la o bursă recunoscută;
dacă o instituție utilizează abordarea bazată pe estimări proprii ale ajustărilor de volatilitate în conformitate cu capitolul 4 secțiunea 3 pentru instrumentele financiare sau mărfurile care nu sunt eligibile în conformitate cu capitolul 4, aceasta calculează ajustările de volatilitate pentru fiecare element individual. Dacă a obținut aprobarea să utilizeze abordarea bazată pe modele interne definită în capitolul 4, instituția poate aplica această abordare și pentru portofoliul de tranzacționare;
în ceea ce privește recunoașterea acordurilor-cadru de compensare care acoperă tranzacții de răscumpărare, operațiuni de dare sau luare de titluri sau mărfuri cu împrumut sau alte operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital, instituțiile recunosc compensarea între poziții din portofoliul de tranzacționare și poziții din afara acestuia, numai dacă tranzacțiile compensate îndeplinesc următoarele condiții:
toate tranzacțiile sunt marcate la piață zilnic;
orice elemente luate cu împrumut, achiziționate sau primite în cadrul tranzacțiilor pot fi recunoscute drept garanții financiare eligibile în conformitate cu capitolul 4, fără aplicarea literelor (c)-(f) din prezentul alineat;
dacă un instrument financiar derivat de credit inclus în portofoliul de tranzacționare face parte dintr-o acoperire internă a riscului, iar protecția creditului este recunoscută în temeiul prezentului regulament în conformitate cu articolul 204, instituțiile aplică una din următoarele abordări:
tratează instrumentul financiar derivat de credit ca și când nu ar exista risc de contraparte decurgând din poziția pe instrumentul respectiv;
includ în mod consecvent în calculul cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de credit al contrapărții toate instrumentele financiare derivate de credit din portofoliul de tranzacționare care fac parte din acoperiri interne ale riscului sau sunt achiziționate ca protecție împotriva unei expuneri la riscul de credit al contrapărții, dacă protecția creditului este recunoscută ca eligibilă în conformitate cu capitolul 4.
Secțiunea 9
Cerințele de fonduri proprii pentru expunerile față de o CPC
Articolul 300
Definiții
În sensul prezentei secțiuni și al părții a șaptea, se aplică următoarele definiții:
„indisponibil în caz de faliment”, cu privire la activele clienților, înseamnă existența unor dispoziții eficace conform cărora activele respective fie nu vor fi disponibile creditorilor unei CPC sau unui membru compensator, în cazul insolvenței CPC în cauză sau, respectiv, a membrului compensator în cauză, fie nu vor fi disponibile membrului compensator pentru a acoperi pierderile înregistrate ca urmare a nerambursării de către un client sau mai mulți clienți, alții decât cei care au pus la dispoziție activele respective;
„tranzacție legată de o CPC” înseamnă un contract sau o tranzacție, enumerate la articolul 301 alineatul (1), între un client și un membru compensator care sunt direct legate de un contract sau de o tranzacție enumerate la alineatul respectiv între membrul compensator respectiv și o CPC;
„membru compensator” înseamnă membru compensator astfel cum este definit la articolul 2 punctul 14 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
„client” înseamnă client astfel cum este definit la articolul 2 punctul 15 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 sau o întreprindere care a stabilit acorduri de compensare indirectă cu un membru compensator, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din regulamentul menționat;
„tranzacție în numerar” înseamnă tranzacție cu numerar, titluri de datorie sau titluri de capital, o tranzacție de schimb valutar la vedere sau o tranzacție cu mărfuri la vedere; cu toate acestea, tranzacțiile de răscumpărare, tranzacțiile de dare cu împrumut de titluri de valoare sau de mărfuri și tranzacțiile de luare cu împrumut de titluri de valoare sau de mărfuri nu sunt tranzacții în numerar;
„mecanism indirect de compensare” înseamnă un mecanism care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
„client de nivel superior” înseamnă o entitate care furnizează servicii de compensare unui client de nivel inferior;
„client de nivel inferior” înseamnă o entitate care accesează serviciile unei CPC prin intermediul unui client de nivel superior;
„structură a clientelei pe mai multe niveluri” înseamnă un mecanism indirect de compensare în temeiul căruia unei instituții îi sunt furnizate servicii de compensare de către o entitate care nu este un membru compensator, ci este la rândul său client al unui membru compensator sau al unui client de nivel superior;
„contribuție nefinanțată la un fond de garantare” înseamnă o contribuție pe care o instituție care acționează ca membru compensator s-a angajat contractual să o furnizeze unei CPC după ce aceasta din urmă și-a epuizat fondul de garantare pentru a acoperi pierderile suportate ca urmare a intrării în stare de nerambursare a unuia sau a mai multora dintre membrii săi compensatori;
„tranzacție de dare sau luare cu împrumut de depozite garantată integral” înseamnă o tranzacție de piață monetară acoperită integral cu garanții reale în cadrul căreia două contrapărți fac schimb de depozite și o CPC se interpune între acestea pentru a asigura executarea obligațiilor de plată ale contrapărților respective.
Articolul 301
Domeniul de aplicare material
Prezenta secțiune se aplică următoarelor contracte și tranzacții, atât timp cât sunt în curs de desfășurare cu o CPC:
contractelor derivate enumerate în anexa II și instrumentelor financiare derivate de credit;
operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare și tranzacțiilor de dare sau luare cu împrumut de depozite garantate integral; și
tranzacțiilor cu termen lung de decontare.
Prezenta secțiune nu se aplică expunerilor care rezultă din decontarea tranzacțiilor în numerar. Instituțiile aplică tratamentul prevăzut la titlul V expunerilor din tranzacții ce rezultă din respectivele tranzacții și o pondere de risc de 0 % contribuțiilor la fondul de garantare care acoperă doar acele tranzacții. Instituțiile aplică tratamentul prevăzut la articolul 307 contribuțiilor la fondul de garantare care acoperă oricare dintre tipurile de contracte menționate la primul paragraf din prezentul alineat, în plus față de tranzacțiile în numerar.
În sensul prezentei secțiuni, se aplică următoarele cerințe:
marja inițială nu include contribuțiile către o CPC pentru acorduri mutualizate de partajare a pierderilor;
marja inițială include garanțiile reale depuse de o instituție care acționează în calitate de membru compensator sau de client peste suma minimă impusă de CPC sau de instituția care acționează ca membru compensator, cu condiția ca respectiva CPC sau instituția care acționează ca membru compensator să poată, în cazurile corespunzătoare, să împiedice instituția care acționează ca membru compensator sau clientul să retragă aceste garanții reale excedentare;
în cazul în care o CPC utilizează marja inițială pentru a mutualiza pierderile în rândul membrilor săi compensatori, instituțiile care acționează ca membri compensatori tratează marja inițială respectivă ca fiind o contribuție la fondul de garantare.
Articolul 302
Monitorizarea expunerilor la CPC
Articolul 303
Tratamentul expunerilor la CPC-uri ale membrilor compensatori
O instituție care acționează ca membru compensator, în scopuri proprii sau în calitate de intermediar financiar între un client și o CPC calculează cerințele de fonduri proprii pentru expunerile sale față de o CPC după cum urmează:
aplică tratamentul prevăzut la articolul 306 expunerilor sale din tranzacții cu respectiva CPC;
aplică tratamentul prevăzut la articolul 307 contribuțiilor sale la fondul de garantare efectuate către CPC.
Articolul 304
Tratamentul expunerilor membrilor compensatori la clienți
În cazul în care o instituție care acționează ca membru compensator utilizează metodele prevăzute în secțiunea 3 sau 6 din prezentul capitol pentru a calcula cerința de fonduri proprii pentru expunerile sale, se aplică următoarele dispoziții:
prin derogare de la articolul 285 alineatul (2), instituția poate utiliza o perioadă de risc de marjă de cel puțin cinci zile lucrătoare pentru expunerile sale la un client;
instituția aplică o perioadă de risc de marjă de cel puțin 10 zile lucrătoare pentru expunerile sale la o CPC;
prin derogare de la articolul 285 alineatul (3), în cazul în care un set de compensare inclus în calcul îndeplinește condiția prevăzută la litera (a) de la alineatul respectiv, instituția poate să nu țină seama de limita stabilită la litera respectivă, cu condiția ca setul de compensare să nu îndeplinească cerința prevăzută la litera (b) de la alineatul respectiv și să nu conțină tranzacții contestate sau opțiuni exotice;
în cazul în care o CPC reține o marjă de variație față de o tranzacție și garanțiile reale ale instituției nu sunt protejate în cazul insolvenței respectivei CPC, instituția aplică o perioadă de risc de marjă egală cu valoarea cea mai mică dintre un an și scadența reziduală a tranzacției, cu un prag de 10 zile lucrătoare.
În cazul unei structuri a clientelei pe mai multe niveluri, tratamentul prevăzut la primul paragraf poate fi aplicat la fiecare nivel al structurii respective.
Articolul 305
Tratamentul expunerilor clienților
Fără a aduce atingere abordării prevăzute la alineatul (1), în cazul în care o instituție este client, aceasta poate calcula cerințele de fonduri proprii pentru expunerile sale din tranzacții în cazul tranzacțiilor cu membrul compensator legate de CPC în conformitate cu articolul 306, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
pozițiile și activele instituției legate de tranzacțiile în cauză sunt distinse și separate, atât la nivelul membrului compensator, cât și al CPC, de pozițiile și activele membrului compensator și ale celorlalți clienți ai membrului compensator și, ca urmare a acestei distincții și separări, pozițiile și activele respective ale instituției sunt indisponibile în cazul în care membrul compensator ori unul sau mai mulți dintre clienții săi intră în stare de nerambursare sau în insolvență;
legislația, reglementările și normele, precum și acordurile contractuale aplicabile instituției sau CPC ori obligatorii pentru acestea facilitează transferul pozițiilor clientului legate de contractele și de tranzacțiile în cauză și al garanțiilor reale aferente către un alt membru compensator în perioada de risc de marjă aplicabilă, în cazul în care membrul compensator inițial intră în stare de nerambursare sau în insolvență. În această situație, pozițiile clientului și garanțiile reale se transferă la valoarea de piață, cu excepția cazului în care clientul solicită închiderea poziției la valoarea de piață;
clientul a efectuat și a menținut la zi o analiză juridică suficient de aprofundată, care demonstrează că modalitățile prin care se asigură îndeplinirea condiției prevăzute la litera (b) sunt legale, valabile, obligatorii și executorii din punct de vedere juridic în temeiul legislației relevante ale jurisdicției sau jurisdicțiilor relevante;
CPC este o CPCC.
Atunci când o instituție evaluează dacă respectă condiția prevăzută la primul paragraf litera (b), aceasta poate lua în considerare orice precedent clar în materie de transferuri ale pozițiilor clienților și ale garanțiilor reale corespunzătoare la nivelul unei CPC, precum și orice intenție din partea sectorului de a continua această practică.
Articolul 306
Cerințele de fonduri proprii pentru expunerile din tranzacții
O instituție aplică următorul tratament expunerilor sale din tranzacții cu CPC:
aplică o pondere de risc de 2 % valorilor tuturor expunerilor sale din tranzacții cu CPCC;
aplică ponderea de risc utilizată în cadrul abordării standardizate pentru riscul de credit prevăzută la articolul 107 alineatul (2) litera (b) tuturor expunerilor sale din tranzacții cu CPC necalificate.
în cazul în care o instituție acționează ca intermediar financiar între un client și o CPC, iar condițiile tranzacției legate de CPC prevăd că instituția nu este obligată să ramburseze clientului eventualele pierderi suferite ca urmare a modificărilor valorii tranzacției respective în cazul în care respectiva CPC intră în stare de nerambursare, instituția respectivă poate stabili ca valoarea expunerii pentru expunerea din tranzacția cu CPC care corespunde tranzacției legate de CPC respective să fie egală cu zero.
în cazul în care o instituție acționează ca intermediar financiar între un client și o CPC, iar condițiile tranzacției legate de CPC prevăd că instituția este obligată să ramburseze clientului eventualele pierderi suferite ca urmare a modificărilor valorii tranzacției respective în cazul în care respectiva CPC intră în stare de nerambursare, instituția respectivă aplică tratamentul de la litera (a) sau (b), după caz, expunerii din tranzacția cu CPC care corespunde tranzacției legate de CPC respective.
Articolul 307
Cerințele de fonduri proprii pentru contribuțiile la fondul de garantare al unei CPC
O instituție care acționează ca membru compensator aplică următorul tratament expunerilor sale rezultate din contribuțiile sale la fondul de garantare al unei CPC:
calculează cerința de fonduri proprii pentru contribuțiile sale prefinanțate la fondul de garantare al unei CPCC în conformitate cu abordarea prevăzută la articolul 308;
calculează cerința de fonduri proprii pentru contribuțiile sale prefinanțate și nefinanțate la fondul de garantare al unei CPC necalificate în conformitate cu abordarea prevăzută la articolul 309;
calculează cerința de fonduri proprii pentru contribuțiile sale nefinanțate la fondul de garantare al unei CPCC în conformitate cu abordarea prevăzută la articolul 310.
Articolul 308
Cerințele de fonduri proprii pentru contribuțiile prefinanțate la fondul de garantare al unei CPCC
O instituție calculează cerința de fonduri proprii pentru a acoperi expunerea provenind din contribuția sa prefinanțată după cum urmează:
unde:
Ki |
= |
cerința de fonduri proprii; |
i |
= |
indicele care desemnează membrul compensator; |
KCCP |
= |
capitalul ipotetic al CPCC comunicat instituției de CPCC în conformitate cu articolul 50c din Regulamentul (UE) nr. 648/2012; |
DFi |
= |
contribuția prefinanțată; |
DFCCP |
= |
resursele financiare prefinanțate ale CPC comunicate instituției de CPC în conformitate cu articolul 50c din Regulamentul (UE) nr. 648/2012; și |
DFCM |
= |
suma contribuțiilor prefinanțate ale tuturor membrilor compensatori ai CPCC comunicată instituției de CPCC în conformitate cu articolul 50c din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. |
▼M8 —————
Articolul 309
Cerințele de fonduri proprii pentru contribuțiile prefinanțate la fondul de garantare al unei CPC necalificate și pentru contribuțiile nefinanțate la fondul de garantare al unei CPC necalificate
O instituție aplică următoarea formulă pentru a calcula cerința de fonduri proprii pentru expunerile rezultate din contribuțiile sale prefinanțate la fondul de garantare al unei CPC necalificate și din contribuțiile nefinanțate la respectiva CPC:
K |
= |
cerința de fonduri proprii; |
DF |
= |
contribuțiile prefinanțate la fondul de garantare al unei CPC necalificate; și |
UC |
= |
contribuțiile nefinanțate la fondul de garantare al unei CPC necalificate. |
Articolul 310
Cerințele de fonduri proprii pentru contribuțiile nefinanțate la fondul de garantare al unei CPCC
O instituție aplică o pondere de risc de 0 % contribuțiilor sale nefinanțate la fondul de garantare al unei CPCC.
Articolul 311
Cerințele de fonduri proprii pentru expunerile față de CPC-urile care încetează să îndeplinească anumite condiții
În cazul în care condiția prevăzută la alineatul (1) este îndeplinită, instituțiile, în termen de trei luni din momentul în care iau cunoștință despre situația menționată la alineatul respectiv, sau mai devreme dacă autoritățile competente ale instituțiilor respective impun acest lucru, procedează după cum urmează în ceea ce privește expunerile lor la respectiva CPC:
aplică tratamentul prevăzut la articolul 306 alineatul (1) litera (b) expunerilor lor din tranzacții la respectiva CPC;
aplică tratamentul prevăzut la articolul 309 contribuțiilor lor prefinanțate la fondul de garantare al respectivei CPC și contribuțiilor lor nefinanțate la respectiva CPC;
tratează expunerile lor față de respectiva CPC, altele decât expunerile enumerate la literele (a) și (b) de la prezentul alineat, ca fiind expuneri la o societate, în conformitate cu abordarea standardizată pentru riscul de credit prevăzută în capitolul 2.
TITLUL III
CERINȚE DE FONDURI PROPRII PENTRU RISCUL OPERAȚIONAL
CAPITOLUL 1
Principii generale privind utilizarea diverselor abordări
Articolul 312
Aprobare și notificare
Autoritățile competente permit instituțiilor să utilizeze un indicator relevant alternativ pentru liniile de activitate „activitate bancară de retail” și „activitate bancară comercială”, în cazul în care sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 319 alineatul (2) și la articolul 320.
Instituțiile solicită aprobarea autorităților competente dacă doresc să aducă modificări importante abordărilor avansate de evaluare și să extindă în mod semnificativ sfera de aplicare a acestora. Autoritățile competente acordă aprobarea numai în cazul în care, în urma modificărilor semnificative și a extinderii sferei de aplicare, instituțiile continuă să respecte standardele menționate la primul paragraf.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
metodologia de evaluare pe baza căreia autoritățile competente permit instituțiilor să utilizeze abordările avansate de evaluare;
condițiile pentru evaluarea caracterului semnificativ al extinderilor și al modificărilor aduse abordărilor avansate de evaluare;
modalitățile privind notificarea solicitată la alineatul (3).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 313
Revenirea la utilizarea unor abordări mai puțin sofisticate
O instituție poate reveni la utilizarea unei abordări mai puțin sofisticate pentru riscul operațional doar dacă sunt îndeplinite următoarele două condiții:
instituția a demonstrat în mod satisfăcător autorității competente că utilizarea unei abordări mai puțin sofisticate nu este propusă pentru a reduce cerințele de fonduri proprii aferente riscului operațional ale instituției, este necesară ținând cont de natura și complexitatea instituției și nu ar avea un impact negativ semnificativ asupra solvabilității instituției sau asupra capacității sale de a administra riscul operațional în mod eficient;
instituția a primit aprobarea prealabilă a autorității competente.
Articolul 314
Utilizarea combinată a unor abordări diferite
O instituție poate folosi o abordare avansată de evaluare în combinație fie cu abordarea de bază, fie cu abordarea standardizată, dacă sunt îndeplinite următoarele două condiții:
combinația de abordări utilizată de instituție să cuprindă toate riscurile sale operaționale, iar autoritățile competente să considere adecvată metodologia utilizată de instituție pentru a acoperi diversele activități, zone geografice, structuri juridice sau alte diviziuni relevante stabilite la nivel intern;
criteriile prevăzute la articolul 320 și standardele prevăzute la articolele 321 și 322 să fie îndeplinite pentru partea de activități acoperită de abordarea standardizată și, respectiv, de abordările avansate de evaluare.
În cazul instituțiilor care doresc să utilizeze o abordare avansată de evaluare în combinație fie cu abordarea de bază, fie cu abordarea standardizată, autoritățile competente impun următoarele condiții suplimentare pentru acordarea aprobării:
la data punerii în aplicare a abordării avansate de evaluare, o parte semnificativă a riscurilor operaționale ale instituției să fie acoperită prin abordarea respectivă;
instituția să se angajeze să aplice abordarea avansată de evaluare pentru o parte semnificativă a operațiunilor sale, conform unui calendar care a fost transmis autorităților competente și aprobat de acestea.
O autoritate competentă acordă această aprobare numai în cazul în care instituția s-a angajat să aplice abordarea standardizată conform unui calendar care a fost transmis autorității competente și aprobat de aceasta.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
condițiile pe care autoritățile competente le utilizează la evaluarea metodologiei menționate la alineatul (2) litera (a);
condițiile pe care autoritățile competente le utilizează atunci când decid dacă impun condițiile suplimentare menționate la alineatul (3).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2016.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CAPITOLUL 2
Abordarea de bază
Articolul 315
Cerința de fonduri proprii
Instituțiile calculează media pe trei ani a indicatorului relevant pe baza ultimelor trei observări anuale, efectuate la sfârșitul fiecărui exercițiului financiar. Când nu sunt disponibile cifre auditate, instituțiile pot utiliza estimări.
Articolul 316
Indicatorul relevant
În cazul instituțiilor care aplică standardele contabile prevăzute în Directiva 86/635/CEE, bazate pe categoriile contabile ale contului de profit și pierdere al instituțiilor, în conformitate cu articolul 27 din directiva menționată, indicatorul relevant este suma elementelor enumerate în tabelul 1 de la prezentul alineat. Instituțiile adaugă fiecare element la sumă cu semnul său, pozitiv sau negativ.
Tabelul 1
1 Venituri din dobânzi și venituri asimilate
2 Cheltuieli cu dobânzile și cheltuieli asimilate
3 Venituri din acțiuni și alte titluri cu randament fix/variabil
4 Venituri din comisioane/taxe
5 Cheltuieli cu comisioane/taxe
6 Profit net sau pierdere netă din operațiuni financiare
7 Alte venituri din exploatare
Instituțiile adaptează aceste elemente pentru a reflecta următoarele:
instituțiile calculează indicatorul relevant înainte de deducerea oricăror provizioane și cheltuieli de exploatare. Instituțiile includ în cheltuielile de exploatare taxele plătite pentru externalizarea serviciilor către terți care nu sunt o întreprindere-mamă sau o filială a instituției ori o filială a întreprinderii-mamă care la rândul ei este întreprinderea-mamă a instituției. Instituțiile pot utiliza cheltuielile legate de externalizarea serviciilor către terți pentru a reduce indicatorul relevant în cazul în care cheltuielile sunt generate de o întreprindere care face obiectul normelor prevăzute în prezentul regulament sau al unor norme echivalente;
instituțiile nu utilizează următoarele elemente la calcularea indicatorului relevant:
profituri/pierderi realizate din vânzarea de elemente care nu fac parte din portofoliul de tranzacționare;
venituri extraordinare sau incidentale;
venituri din asigurări.
în cazul în care diferențele din reevaluarea elementelor din portofoliul de tranzacționare sunt înregistrate în contul de profit și pierdere, instituțiile pot include diferențele din reevaluare în calcul. În cazul în care instituțiile aplică articolul 36 alineatul (2) din Directiva 86/635/CEE, acestea includ în calcul diferențele din reevaluare contabilizate în contul de profit și pierdere.
Prin derogare de la primul paragraf al prezentului alineat, instituțiile pot alege să nu aplice categoriile contabile ale contului de profit și pierdere în conformitate cu articolul 27 din Directiva 86/635/CEE contractelor de leasing financiar și operațional în scopul calculării indicatorului relevant și în schimb pot:
să includă veniturile din dobânzi din contractele de leasing financiar și operațional și profiturile obținute din activele care fac obiectul unui contract de leasing în categoria menționată la punctul 1 din tabelul 1;
să includă cheltuielile cu dobânzile din contractele de leasing financiar și operațional, pierderile, amortizarea și deprecierea activelor care fac obiectul unui leasing operațional în categoria menționată la punctul 2 din tabelul 1.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2017.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CAPITOLUL 3
Abordarea standardizată
Articolul 317
Cerință de fonduri proprii
În cazul în care o instituție poate demonstra autorității sale competente că, din cauza unei fuziuni, a unei achiziții sau a cedării de entități sau activități, utilizarea unei medii pe trei ani pentru calcularea indicatorului relevant ar duce la o estimare distorsionată a cerinței de fonduri proprii pentru riscul operațional, autoritatea competentă poate permite instituției să modifice calculul într-un mod care ar lua în considerare astfel de evenimente și informează în mod corespunzător ABE cu privire la acest lucru. În aceste situații, autoritatea competentă poate, de asemenea, să solicite din proprie inițiativă unei instituții să modifice calculul.
În cazul în care o instituție funcționează de mai puțin de trei ani, poate utiliza estimări ale evoluției activității pentru calcularea indicatorului relevant, cu condiția să înceapă folosirea datelor istorice de îndată ce sunt disponibile.
Tabelul 2
Linie de activitate |
Listă de activități |
Procent (factor beta) |
Finanțe corporatiste |
Subscriere de instrumente financiare sau plasament de instrumente financiare în baza unui angajament ferm Servicii legate de operațiunile de subscriere Acordarea de consultanță în domeniul investițiilor Acordarea de consultanță cu privire la structura capitalului, strategia de afaceri și aspectele conexe, precum și consultanță și servicii cu privire la fuziunile și achizițiile de societăți Servicii de cercetare privind investițiile, analize financiare și alte forme de consiliere generală referitoare la tranzacțiile cu instrumente financiare |
18 % |
Tranzacționare și vânzări |
Tranzacționare pe cont propriu Intermediere pe piețele interbancare Preluare și transmitere de ordine privind unul sau mai multe instrumente financiare Executare de ordine pentru contul clienților Plasament de instrumente financiare fără angajament ferm Administrare a unui sistem multilateral de tranzacționare |
18 % |
Brokeraj de retail (Activități cu persoane fizice sau IMM-uri care îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 123 pentru clasa expunerilor de tip retail) |
Preluare și transmitere de ordine privind unul sau mai multe instrumente financiare Executare de ordine pentru contul clienților Plasament de instrumente financiare fără angajament ferm |
12 % |
Activitate bancară comercială |
Atragere de depozite și alte fonduri rambursabile Acordarea de credite Leasing financiar Emitere de garanții și asumare de angajamente |
15 % |
Activitate bancară de retail (Activități cu persoane fizice sau IMM-uri care îndeplinesc criteriile prevăzute la articolul 123 pentru clasa expunerilor de tip retail) |
Atragere de depozite și alte fonduri rambursabile Acordarea de credite Leasing financiar Emitere de garanții și asumare de angajamente |
12 % |
Plăți și decontări |
Servicii de transfer de fonduri Emitere și administrare de mijloace de plată |
18 % |
Servicii de agent |
Păstrarea și administrarea de instrumente financiare pentru contul clienților, inclusiv custodia și servicii conexe cum ar fi administrarea numerarului sau a garanțiilor reale |
15 % |
Administrarea activelor |
Administrare de portofolii Administrare a organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare Alte forme de administrare a activelor |
12 % |
Articolul 318
Principii de încadrare pe linii de activitate
Instituțiile aplică următoarele principii la încadrarea activităților instituției:
instituțiile încadrează toate activitățile pe liniile de activitate, respectând criteriul de apartenență exclusivă a unei activități la o singură linie;
instituțiile trebuie să aloce orice activitate care nu poate fi încadrată cu ușurință pe o anumită linie, dar care reprezintă o operațiune auxiliară a unei activități deja încadrate, liniei de activitate pe care o sprijină; dacă această activitate auxiliară susține mai multe linii de activitate, instituțiile utilizează un criteriu obiectiv de încadrare;
dacă o activitate nu poate fi încadrată pe o anumită linie de activitate, instituțiile utilizează linia de activitate care are ca rezultat cel mai mare procent. Pe aceeași linie de activitate vor fi încadrate și operațiunile auxiliare asociate activității în cauză;
instituțiile pot utiliza metode interne de tarifare pentru a repartiza indicatorul relevant între liniile de activitate. Costurile care sunt generate în cadrul unei linii de activitate dar care sunt imputabile unei alte linii de activitate pot fi realocate liniei de activitate de care aparțin;
încadrarea activităților pe linii, în scopul determinării cerinței de capital aferente riscului operațional, trebuie să fie în concordanță cu categoriile pe care instituțiile le utilizează pentru riscul de credit și riscul de piață;
conducerea superioară, sub supravegherea organului de conducere al instituției, poartă răspunderea pentru politica de încadrare a activităților pe linii;
instituțiile se asigură că procesul de încadrare pe linii de activitate face obiectul unei examinări independente.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare până la 31 decembrie 2017.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 319
Abordarea standardizată alternativă
Conform abordării standardizate alternative, pentru liniile de activitate „activitate bancară de retail” și „activitate bancară comercială”, instituțiile aplică următoarele:
indicatorul relevant este un indicator de venit normalizat, egal cu cuantumul nominal al creditelor și avansurilor, înmulțit cu 0,035;
creditele și avansurile se referă la sumele totale trase aferente portofoliilor de credit corespunzătoare. În cazul liniei „activitate bancară comercială”, instituțiile includ, de asemenea, titlurile din afara portofoliului de tranzacționare în cuantumul nominal al creditelor și avansurilor.
Pentru a putea utiliza abordarea standardizată alternativă, instituția trebuie să îndeplinească toate condițiile următoare:
activitățile bancare de retail sau comerciale să reprezinte cel puțin 90 % din veniturile sale;
o parte importantă a activităților sale bancare de retail sau comerciale să fie reprezentată de acordarea de credite cu probabilitate ridicată de nerambursare;
utilizarea abordării standardizate alternative să ofere o bază adecvată pentru calcularea cerinței de fonduri proprii pentru riscul operațional.
Articolul 320
Criterii pentru abordarea standardizată
Criteriile menționate la articolul 312 alineatul (1) primul paragraf sunt următoarele:
instituțiile dețin un sistem bine formalizat de evaluare și gestionare a riscului operațional, cu responsabilități clar stabilite. Instituțiile identifică expunerea lor la riscul operațional și monitorizează datele relevante privind riscul operațional, inclusiv date privind pierderile semnificative. Sistemul face obiectul unor examinări periodice independente efectuate de personalul propriu sau de o parte externă care are cunoștințele necesare pentru a realiza aceste examinări;
un sistem de evaluare a riscului operațional al instituțiilor face parte integrantă din procesele de gestionare a riscurilor din cadrul instituției. Rezultatele evaluării riscului operațional constituie o parte integrantă a procesului de monitorizare și control al profilului de risc operațional al instituției;
instituțiile implementează un sistem de raportare către conducerea superioară, care asigură furnizarea de rapoarte privind riscul operațional structurilor și persoanelor relevante din cadrul instituțiilor. Instituțiile dispun de proceduri pentru adoptarea de măsuri adecvate pe baza informațiilor incluse în rapoartele către conducere.
CAPITOLUL 4
Abordări avansate de evaluare
Articolul 321
Standarde calitative
Standardele calitative menționate la articolul 312 alineatul (2) sunt următoarele:
un sistem intern de cuantificare a riscului operațional al instituției face parte integrantă din procesele curente de gestionare a riscurilor;
instituțiile dispun de o funcție independentă de gestionare a riscului operațional;
instituțiile dispun de proceduri de raportare periodică a expunerilor la riscul operațional și a pierderilor înregistrate, precum și de proceduri de implementare a măsurilor de remediere care se impun;
sistemul de gestionare a riscurilor din cadrul instituției este bine formalizat. Instituția dispune de practici de asigurare a conformității și de politici de tratare a cazurilor de neconformitate;
procesele de gestionare și sistemele de cuantificare a riscului operațional sunt supuse unor examinări periodice realizate de către auditori interni sau externi;
procesele de validare internă ale instituției operează într-un mod corect și eficient;
fluxurile de date și procesele asociate sistemului de cuantificare a riscului din cadrul instituției sunt transparente și accesibile.
Articolul 322
Standarde cantitative
Standardele referitoare la proces sunt următoarele:
la determinarea cerinței de fonduri proprii, instituțiile includ atât pierderile așteptate, cât și pierderile neașteptate, cu excepția cazului în care pierderile așteptate sunt reflectate în mod adecvat în practicile interne. Cuantificarea riscului operațional surprinde și evenimentele de risc cu frecvență redusă și impact negativ potențial major, situate la extremitatea curbei de distribuție statistică, astfel încât să se asigure atingerea unui standard de rigurozitate comparabil cu un interval de încredere de 99,9 % pentru un orizont de timp de un an;
sistemul de cuantificare a riscului operațional include utilizarea datelor interne, a datelor externe, a analizei scenariilor și a factorilor care reflectă mediul de afaceri și sistemele de control intern, astfel cum se prevede la alineatele (3)-(6). Instituția dispune de o abordare formalizată cu privire la ponderarea utilizării fiecăruia dintre cele patru elemente în sistemul global de cuantificare a riscului operațional;
sistemul de cuantificare a riscului operațional din cadrul unei instituții surprinde cei mai importanți factori de risc ce influențează forma extremității curbei de distribuție statistică a pierderilor;
instituțiile pot recunoaște corelațiile dintre estimările individuale de risc operațional aferente pierderilor din riscul operațional numai dacă sistemele lor de cuantificare a corelațiilor sunt riguroase, sunt implementate în mod corect și iau în considerare nivelul de incertitudine aferent oricăror astfel de estimări de corelații, în special în perioadele de criză. Instituțiile validează ipotezele aferente corelațiilor, prin intermediul unor tehnici cantitative și calitative corespunzătoare;
sistemul de cuantificare a riscului operațional din cadrul instituției este consecvent pe plan intern și evită luarea în considerare de mai multe ori a rezultatelor evaluărilor calitative sau a tehnicilor de diminuare a riscului, care au fost recunoscute în alte segmente ale prezentului regulament.
Standardele referitoare la datele interne sunt următoarele:
cuantificările de risc operațional generate intern de instituții se bazează pe o perioadă de observare istorică de cel puțin cinci ani. În cazul în care o instituție aplică pentru prima dată o abordare avansată de evaluare, se poate accepta o perioadă de observare istorică de trei ani;
instituțiile au capacitatea să repartizeze datele istorice interne privind pierderile pe liniile de activitate prevăzute la articolul 317 și pe categoriile de evenimente prevăzute la articolul 324 și pot furniza aceste date autorităților competente la solicitarea adresată de acestea. În circumstanțe excepționale, o instituție poate aloca evenimente de pierderi care afectează întreaga instituție unei linii de activitate suplimentare „elemente corporatiste”. Instituțiile dispun de criterii obiective și formalizate de alocare a pierderilor pe liniile de activitate și pe categoriile de evenimente specificate. Instituțiile înregistrează pierderile din riscul operațional care sunt legate de riscul de credit și pe care instituțiile le-au inclus în trecut în bazele de date interne istorice pentru riscul de credit în bazele de date privind riscul operațional și le identifică distinct. Astfel de pierderi nu fac obiectul unei cerințe de capital pentru acoperirea riscului operațional, cu condiția ca instituția să trebuiască să le trateze ca risc de credit la calcularea cerințelor de fonduri proprii. Instituțiile iau în considerare pierderile din riscul operațional care sunt legate de riscurile de piață la determinarea cerinței de fonduri proprii pentru riscul operațional;
datele interne ale instituției privind pierderile sunt complete, în sensul acoperirii tuturor activităților și expunerilor semnificative asociate tuturor subsistemelor și subdiviziunilor geografice corespunzătoare. Instituțiile pot demonstra că orice excluderi ale unor activități sau expuneri, luate atât individual, cât și în combinație, nu au impact semnificativ asupra estimărilor de risc globale. Instituțiile stabilesc praguri de pierdere minimă adecvate pentru scopul colectării datelor interne privind pierderile;
pe lângă informațiile privind cuantumul brut al pierderii, instituțiile colectează informații despre data evenimentului și eventualele sume recuperate din cuantumul brut al pierderii și asigură o descriere succintă a cauzelor sau factorilor care au condus la producerea evenimentului de pierdere;
instituțiile stabilesc criterii specifice pentru repartizarea informațiilor cu privire la pierderea provocată de un eveniment asociat unei funcții centralizate sau de o activitate comună mai multor linii de activitate, precum și la pierderea cumulată rezultată din evenimente legate în timp;
instituțiile aplică proceduri formalizate pentru evaluarea relevanței în timp a datelor istorice privind pierderile. Aceste proceduri se vor referi inclusiv la situațiile în care sunt utilizate reparametrizări în baza unei judecăți profesionale, scalări sau alte ajustări, măsura în care acestea pot fi utilizate și persoanele abilitate să decidă în acest sens.
Standardele de eligibilitate referitoare la datele externe sunt următoarele:
sistemul de cuantificare a riscului operațional din cadrul instituției utilizează date externe relevante, în special în situația în care există motive care să indice că instituția este expusă la pierderi cu frecvență redusă, dar cu impact negativ potențial major. Instituția implementează un proces sistematic pentru stabilirea situațiilor pentru care se impune utilizarea de date externe și a metodologiilor de includere a acestor date în sistemul său de cuantificare;
instituțiile revizuiesc cu regularitate condițiile și practicile cu privire la datele externe, le formalizează și se asigură că fac obiectul unor examinări independente periodice.
Standardele de eligibilitate referitoare la mediul de afaceri și factorii de control intern sunt următoarele:
metodologia de evaluare a riscului la nivelul întregii instituții ia în considerare factorii importanți legați de mediul de afaceri și de controlul intern, care pot conduce la modificarea profilului său de risc operațional;
instituțiile justifică alegerea fiecărui factor prin potențialul de acțiune al acestuia ca sursă de risc, pe baza experienței și considerând opiniile profesionale emise din domeniile de activitate vizate;
instituțiile sunt în măsură să justifice în fața autorităților competente sensibilitatea estimărilor de risc la modificările intervenite în factorii considerați, precum și ponderarea relativă a diverșilor factori. Pe lângă modificările la nivelul riscului datorate îmbunătățirii procedurilor de control, cadrul de cuantificare a riscului utilizat de instituție ia în considerare și potențialele creșteri ale nivelului riscului induse de creșterea complexității sau a volumului activității;
instituția formalizează cadrul său de cuantificare a riscului și se asigură că face obiectul unei examinări independente la nivelul instituției și al unei examinări din partea autorităților competente. Instituțiile validează și revizuiesc în timp procesul de cuantificare și rezultatele acestuia, prin compararea lor cu pierderile interne efectiv înregistrate, precum și cu datele externe relevante.
Articolul 323
Impactul asigurărilor și al altor mecanisme de transfer al riscului
Asigurarea și cadrul de asigurare al instituțiilor îndeplinesc toate condițiile următoare:
polița de asigurare are o scadență inițială de cel puțin un an; pentru polițe cu scadență reziduală mai mică de un an, instituția face ajustări corespunzătoare care să reflecte reducerea progresivă a duratei reziduale, până la o ajustare de 100 % în cazul polițelor cu scadență reziduală de 90 de zile sau mai puțin;
polița de asigurare prevede un termen minim de notificare a încetării contractului de 90 de zile;
polița de asigurare nu prevede excluderi sau limitări activate de acțiuni ale autorității de supraveghere, sau care, în cazul unei instituții falimentare, să împiedice administratorul judiciar sau lichidatorul instituției de la recuperarea daunelor suferite sau a cheltuielilor suportate de instituție, cu excepția acelor evenimente care au loc după inițierea procedurii de administrare judiciară sau de lichidare a instituției. Cu toate acestea, polița de asigurare poate exclude orice amenzi, penalități sau daune punitive rezultate din acțiuni ale autorităților competente;
calculele privind diminuarea riscului reflectă protecția oferită de polița de asigurare de o manieră care să fie transparentă și coerentă cu probabilitatea efectivă de înregistrare a pierderilor și impactul acestora, utilizate în stabilirea cerinței globale de capital pentru riscul operațional;
asigurarea este furnizată de o entitate terță. În cazul în care asigurarea este oferită de entități afiliate sau captive, expunerea trebuie transferată unei entități terțe independente care îndeplinește criteriile de eligibilitate prevăzute la alineatul (2);
politica referitoare la recunoașterea asigurării este fundamentată în mod corespunzător și formalizată.
Metodologia pentru recunoașterea asigurării ia în considerare, prin intermediul unor reduceri sau ajustări ale sumei asigurate recunoscute, următoarele elemente:
durata reziduală a poliței de asigurare, în cazul în care este mai mică de un an;
termenele în care polița poate fi anulată, în cazul în care sunt mai mici de un an;
incertitudinea plății, precum și neconcordanțe în protecția oferită de polițele de asigurare.
Articolul 324
Clasificarea evenimentelor de pierdere
Evenimentele de pierdere menționate la articolul 322 alineatul (3) litera (b) sunt următoarele:
Tabelul 3
Categoria de evenimente |
Definiție |
Fraudă internă |
Pierderi rezultate din acțiuni de genul celor comise cu intenția de fraudare, de însușire frauduloasă de bunuri sau de eludare a reglementărilor, legislației sau politicii instituției, excluzând evenimentele de discriminare sau încălcare a principiilor diversității, în care este implicată cel puțin o persoană din interiorul acesteia; |
Fraudă externă |
Pierderi rezultate din acțiuni de genul celor comise cu intenția de fraudare, de însușire frauduloasă de bunuri sau de eludare a legislației, comise de un terț. |
Practici de angajare și siguranța la locul de muncă |
Pierderi rezultate din acțiuni contrare dispozițiilor legislației și convențiilor în materie de ocupare a forței de muncă, sănătate și siguranță la locul de muncă, din plata de daune pentru vătămări corporale sau din evenimente de discriminare sau de încălcare a principiilor diversității |
Clienți, produse și practici comerciale |
Pierderi rezultate din încălcarea neintenționată sau din neglijență a obligațiilor profesionale față de clienți (inclusiv cele privind încrederea/siguranța și cele privind adecvarea serviciilor) sau din natura sau caracteristicile unui produs |
Pagube asupra activelor corporale |
Pierderi rezultate din distrugerea sau deteriorarea activelor corporale în urma catastrofelor naturale sau a altor evenimente |
Întreruperea activității și funcționarea neadecvată a sistemelor |
Pierderi rezultate din întreruperi ale activității sau funcționarea neadecvată a sistemelor |
Executarea, livrarea și gestiunea proceselor |
Pierderi datorate procesării neadecvate a tranzacțiilor sau gestiunii necorespunzătoare a proceselor; pierderi din relațiile cu partenerii de afaceri și cu furnizorii |
TITLUL IV
CERINȚE DE FONDURI PROPRII PENTRU RISCUL DE PIAȚĂ
CAPITOLUL 1
Dispoziții generale
Articolul 325
Abordări pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață
O instituție calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață aferent tuturor pozițiilor din portofoliul de tranzacționare și din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc valutar sau un risc de marfă în conformitate cu următoarele abordări:
abordarea standardizată menționată la alineatul (2);
abordarea bazată pe modele interne prevăzută în capitolul 5 din prezentul titlu pentru categoriile de risc pentru care instituția a primit permisiunea, în conformitate cu articolul 363, de a utiliza abordarea respectivă.
Cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață calculate în conformitate cu abordarea standardizată menționată la alineatul 1 litera (a) constau în suma următoarelor cerințe de fonduri proprii, după caz:
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de poziție menționate în capitolul 2;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul valutar menționat în capitolul 3;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de marfă menționat în capitolul 4.
O instituție care nu este exceptată de la cerințele de raportare prevăzute la articolul 430b în conformitate cu articolul 325a raportează calculul în conformitate cu articolul 430b pentru toate pozițiile din portofoliul de tranzacționare și pozițiile din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc valutar sau un risc de marfă în conformitate cu următoarele abordări:
abordarea standardizată alternativă prevăzută în capitolul 1a;
abordarea bazată pe modele interne alternativă prevăzută în capitolul 1b.
Pozițiile din securitizare și instrumentele financiare derivate de credit de tipul „nth-to-default” care îndeplinesc toate criteriile următoare se includ în ACTP:
pozițiile nu sunt nici poziții din resecuritizare, nici opțiuni pe o tranșă din securitizare și nici alte instrumente financiare derivate ale expunerilor din securitizare care nu oferă o repartizare proporțională din încasările unei tranșe din securitizare;
toate instrumentele lor suport sunt:
instrumente având la bază o singură semnătură („single-name instruments”), inclusiv instrumente financiare derivate de credit având la bază o singură semnătură („single-name credit derivatives”), pentru care există o piață lichidă bidirecțională;
indici tranzacționați în mod normal, care se bazează pe instrumentele menționate la punctul (i).
Se consideră că există o piață bidirecțională atunci când există oferte independente, de bună credință, de cumpărare și vânzare, astfel încât în cadrul unei zile să se poată determina un preț care este corelat în mod rezonabil cu ultimul preț de vânzare sau cu cotații curente competitive, de bună credință, de cumpărare sau de vânzare și să se poată efectua decontarea la acest preț într-un interval relativ scurt potrivit uzanței comerciale.
Pozițiile cu oricare dintre următoarele instrumente-suport nu se includ în ACTP:
instrumente-suport care sunt încadrate în clasele de expuneri menționate la articolul 112 litera (h) sau (i);
o creanță asupra unei entități cu scop special, garantată, direct sau indirect, cu o poziție care, în conformitate cu alineatul (6), nu ar fi eligibilă în sine pentru includere în ACTP.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 septembrie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325a
Exceptările de la cerințe specifice de raportare pentru riscul de piață
O instituție este exceptată de la cerința de raportare prevăzută la articolul 430b cu condiția ca dimensiunea operațiunilor bilanțiere și extrabilanțiere care prezintă un risc de piață ale instituției să fie mai mic sau egal cu fiecare dintre următoarele praguri pe baza unei evaluări realizate lunar, utilizând date din ultima zi a lunii:
10 % din activele totale ale instituției;
500 de milioane EUR.
Instituțiile calculează volumul operațiunilor lor bilanțiere și extrabilanțiere care prezintă un risc de piață utilizând date din ultima zi a lunii, în conformitate cu următoarele cerințe:
sunt incluse toate pozițiile din portofoliul de tranzacționare, cu excepția instrumentelor financiare derivate de credit care sunt recunoscute ca acoperiri interne împotriva expunerilor la riscul de credit din afara portofoliului de tranzacționare și a tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate de credit care compensează perfect riscul de piață al acoperirilor interne, astfel cum se menționează la articolul 106 alineatul (3);
sunt incluse toate pozițiile din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc valutar sau un risc de marfă;
toate pozițiile sunt evaluate la valorile lor de piață de la data respectivă, cu excepția pozițiilor menționate la litera (b). În cazul în care valoarea de piață a unei poziții nu este disponibilă la o anumită dată, instituțiile utilizează valoarea justă pentru poziția respectivă de la data vizată. În cazul în care valoarea justă și valoarea de piață a unei poziții nu sunt disponibile la o anumită dată, instituțiile utilizează cea mai recentă valoare de piață sau valoare justă pentru poziția respectivă;
toate pozițiile din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc valutar sunt considerate ca fiind o poziție totală netă pe valută și evaluate în conformitate cu articolul 352;
toate pozițiile din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc de marfă sunt evaluate în conformitate cu articolele 357 și 358;
valoarea absolută a pozițiilor lungi se adaugă la valoarea absolută a pozițiilor scurte.
Exceptarea de la cerințele de raportare prevăzute la articolul 430b încetează să se aplice în termen de trei luni de la apariția oricăreia dintre următoarele situații:
instituția nu îndeplinește condiția stabilită la alineatul (1) litera (a) sau (b) timp de trei luni consecutive; sau
instituția nu îndeplinește condiția stabilită la alineatul (1) litera (a) sau (b) timp de mai mult de șase din ultimele 12 luni.
Articolul 325b
Permisiuni pentru cerințe consolidate
Instituțiile pot aplica dispozițiile alineatului (1) doar cu aprobarea autorităților competente, care se acordă în cazul în care sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
există în cadrul grupului o alocare satisfăcătoare a fondurilor proprii;
cadrul de reglementare, juridic sau contractual în care operează instituțiile garantează sprijinul financiar reciproc în interiorul grupului.
În cazul în care există întreprinderi situate în țări terțe, pe lângă condițiile prevăzute la alineatul (2), sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
întreprinderile în cauză au fost autorizate într-o țară terță și fie corespund definiției instituției de credit, fie sunt firme de investiții recunoscute din țări terțe;
întreprinderile în cauză respectă, la nivel individual, cerințe de fonduri proprii echivalente cu cele prevăzute în prezentul regulament;
în țările terțe în cauză nu există reglementări care ar putea afecta semnificativ transferul de fonduri în cadrul grupului.
CAPITOLUL 1a
Abordarea standardizată alternativă
Articolul 325c
Domeniul de aplicare și structura abordării standardizate alternative
Instituțiile calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață în conformitate cu abordarea standardizată alternativă pentru un portofoliu de poziții din portofoliul de tranzacționare sau din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc valutar sau de marfă ca fiind suma următoarelor trei componente:
cerința de fonduri proprii conform metodei bazate pe sensibilități prevăzute în secțiunea 2;
cerința de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare prevăzută în secțiunea 5 care este aplicabilă numai pozițiilor din portofoliul de tranzacționare menționate în secțiunea respectivă;
cerința de fonduri proprii pentru riscuri reziduale prevăzute în secțiunea 4 care este aplicabilă numai pozițiilor din portofoliul de tranzacționare menționate în secțiunea respectivă.
Articolul 325d
Definiții
În sensul prezentului capitol, se aplică următoarele definiții:
„clasă de risc” înseamnă una dintre următoarele șapte categorii:
riscul general de rată a dobânzii;
riscul de marjă de credit pentru instrumentele care nu sunt poziții din securitizare (CSR);
riscul de marjă de credit din securitizarea din afara portofoliului de tranzacționare pe bază de corelație alternativ (CSR neinclus în ACTP);
riscul de marjă de credit din securitizarea inclusă în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație alternativ (CSR inclus în ACTP);
riscul privind titlurile de capital;
riscul de marfă;
riscul valutar;
„sensibilitate” înseamnă modificarea relativă a valorii unei poziții, ca urmare a modificării valorii unuia dintre factorii de risc relevanți ai poziției, calculată pe baza modelului de evaluare al instituției, în conformitate cu secțiunea 3 subsecțiunea 2;
„bandă” înseamnă o subcategorie de poziții din cadrul unei clase de risc cu un profil de risc similar, căreia i se atribuie o pondere de risc, astfel cum este definită în secțiunea 3 subsecțiunea 1.
Articolul 325e
Componentele metodei bazate pe sensibilități
Instituțiile calculează cerința de fonduri proprii pentru riscul de piață în conformitate cu metoda bazată pe sensibilități prin agregarea următoarelor trei cerințe de fonduri proprii în conformitate cu articolul 325h:
cerințele de fonduri proprii pentru riscul delta care reflectă riscul de modificare a valorii unui instrument din cauza variațiilor apărute la nivelul factorilor de risc care nu sunt legați de volatilitate;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul vega care reflectă riscul de modificare a valorii unui instrument din cauza variațiilor apărute la nivelul factorilor de risc legați de volatilitate;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de curbură care reflectă riscul de modificare a valorii unui instrument din cauza variațiilor apărute la nivelul factorilor de risc care nu sunt legați de volatilitate care nu sunt reflectați de cerințele de fonduri proprii pentru riscul delta.
În scopul calculului menționat la alineatul (1):
toate pozițiile aferente instrumentelor cu opționalitate fac obiectul cerințelor de fonduri proprii menționate la alineatul (1) literele (a), (b) și (c);
toate pozițiile aferente instrumentelor fără opționalitate fac numai obiectul cerințelor de fonduri proprii menționate la alineatul (1) litera (a).
În sensul prezentului capitol, instrumentele cu opționalitate includ, printre altele, opțiuni „call”, opțiuni „put”, praguri maxime („caps”), praguri minime („floors”), instrumente de tipul „swap option”, opțiuni „barieră” și opțiuni „exotice”. Opțiunile încorporate, precum opțiunile de plată în avans sau opțiunile comportamentale, sunt considerate poziții de sine stătătoare pe opțiuni în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață.
În sensul prezentului capitol, instrumentele ale căror fluxuri de numerar pot fi reprezentate ca o funcție liniară a valorii noționale a instrumentului-suport sunt considerate instrumente fără opționalitate.
Articolul 325f
Cerințele de fonduri proprii pentru riscurile delta și vega
Sensibilitățile nete la fiecare factor de risc din fiecare bandă se înmulțesc cu ponderile de risc corespunzătoare prevăzute în secțiunea 6, obținându-se sensibilitățile ponderate la fiecare factor de risc din cadrul benzii respective în conformitate cu următoarea formulă:
WSk |
= |
sensibilitățile ponderate; |
RWk |
= |
ponderile de risc; și |
sk |
= |
factorii de risc. |
Sensibilitățile ponderate la diferiții factori de risc din cadrul fiecărei benzi sunt agregate în conformitate cu formula de mai jos, unde cantitatea din funcția de rădăcină pătrată are un prag de zero, obținându-se sensibilitatea specifică benzii. Se utilizează corelațiile corespunzătoare pentru sensibilitățile ponderate din cadrul aceleiași benzi (ρkl) prevăzute în secțiunea 6.
Kb |
= |
sensibilitatea specifică benzii; și |
WS |
= |
sensibilitățile ponderate. |
Sensibilitatea specifică benzii se calculează pentru fiecare bandă din cadrul unei clase de risc în conformitate cu alineatele (5), (6) și (7). După ce sensibilitatea specifică benzii a fost calculată în cazul tuturor benzilor, sensibilitățile ponderate la toți factorii de risc din toate benzile sunt agregate în conformitate cu formula de mai jos, utilizând corelațiile corespunzătoare γbc pentru sensibilitățile ponderate din diferitele benzi prevăzute în secțiunea 6, obținându-se cerința de fonduri proprii specifică unei clase de risc pentru riscul delta sau vega:
unde:
Sb |
= |
Σk WSk pentru toți factorii de risc din banda b și Sc = ΣkWSk pentru toți factorii de risc din banda c; în cazul în care valorile respective pentru Sb și Sc conduc la un număr negativ al sumei globale dintre |
Sb |
= |
max [min (ΣkWSk, Kb), – Kb] pentru toți factorii de risc din banda „b”; |
Sc |
= |
max [min (ΣkWSk, Kc), –Kc]pentru toți factorii de risc din banda „c”. |
Cerințele de fonduri proprii specifice unei clase de risc pentru riscul delta sau vega se calculează pentru fiecare clasă de risc în conformitate cu alineatele (1)-(8).
Articolul 325g
Cerințele de fonduri proprii pentru riscul de curbură
Instituțiile calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de curbură în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 461a.
Articolul 325h
Agregarea cerințelor de fonduri proprii specifice unei clase de risc pentru riscurile delta, vega și de curbură
Procesul de calculare a cerințelor de fonduri proprii specifice unei clase de risc pentru riscurile delta, vega și de curbură descris la articolele 325f și 325g se efectuează de trei ori pentru fiecare clasă de risc, utilizându-se de fiecare dată un alt set de parametri de corelație ρkl (corelația dintre factorii de risc dintr-o bandă) și γbc (corelația dintre benzile dintr-o clasă de risc). Fiecare dintre aceste trei seturi corespunde unui alt scenariu, după cum urmează:
scenariul „corelațiilor moderate”, în care parametrii de corelație ρkl și γbc rămân neschimbați față de cei specificați în secțiunea 6;
scenariul „corelațiilor puternice”, în care parametrii de corelație ρkl și γbc care sunt specificați în secțiunea 6 se înmulțesc în mod uniform cu 1,25, în timp ce ρkl și γbc fac obiectul unui plafon de 100 %.
scenariul „corelațiilor slabe” este precizat în actul delegat menționat la articolul 461a.
Articolul 325i
Tratamentul instrumentelor-indice și al opțiunilor cu mai multe instrumente-suport
Instituțiile tratează instrumentele-indice și opțiunile cu mai multe instrumente-suport în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 461a.
Articolul 325j
Tratamentul organismelor de plasament colectiv
Instituțiile tratează organismele de plasament colectiv în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 461a.
Articolul 325k
Pozițiile aferente angajamentelor de preluare fermă
Instituțiile aplică unul dintre factorii de multiplicare adecvați enumerați în tabelul 1 sensibilităților nete ale tuturor pozițiilor aferente angajamentelor de preluare fermă pe fiecare emitent individual, mai puțin pozițiilor aferente angajamentelor de preluare fermă care sunt subscrise sau subangajate de către terțe părți pe baza unei înțelegeri formale, și calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață în conformitate cu abordarea prevăzută în prezentul capitol pe baza sensibilităților nete ajustate.
Tabelul 1
Ziua lucrătoare 0 |
0 % |
Ziua lucrătoare 1 |
10 % |
Zilele lucrătoare 2 și 3 |
25 % |
Ziua lucrătoare 4 |
50 % |
Ziua lucrătoare 5 |
75 % |
După ziua lucrătoare 5 |
100 % |
În sensul prezentului articol, „ziua lucrătoare 0” înseamnă ziua lucrătoare în care instituția devine necondiționat angajată în acceptarea unei cantități cunoscute de titluri de valoare la un preț convenit.
Articolul 325l
Factori de risc general de rată a dobânzii
Factorii de risc delta general de rată a dobânzii aplicabili instrumentelor sensibile la rata dobânzii sunt ratele fără risc relevante pentru fiecare monedă și pentru fiecare dintre următoarele scadențe: 0,25 ani, 0,5 ani, 1 an, 2 ani, 3 ani, 5 ani, 10 ani, 15 ani, 20 de ani, 30 de ani. Pentru a raporta conducerii superioare riscul de piață sau profiturile și pierderile, instituțiile atribuie punctelor specificate factori de risc fie prin interpolare liniară, fie printr-o metodă care permite este cea mai consecventă cu funcțiile de stabilire a prețului utilizate de funcția independentă de control al riscului a instituției.
În cazul în care datele privind curbele swap implicite de piață descrise la alineatul (2) și la primul paragraf de la prezentul alineat sunt insuficiente, ratele fără risc pot fi determinate pornind de la cea mai adecvată curbă a obligațiunilor suverane pentru o anumită monedă.
În cazul în care instituțiile utilizează, pentru instrumentele de datorie suverană, factorii de risc general de rată a dobânzii determinați în conformitate cu procedura descrisă la al doilea paragraf de la prezentul alineat, instrumentul de datorie suverană nu este exceptat de la cerințele de fonduri proprii pentru riscul de marjă de credit. În aceste cazuri, atunci când rata fără risc nu poate fi separată de componenta de marjă de credit, sensibilitatea la factorul de risc este atribuită atât riscului general de rată a dobânzii, cât și claselor de risc de marjă de credit.
Instituțiile aplică factori de risc suplimentari pentru riscul de inflație titlurilor de datorie ale căror fluxuri de numerar sunt dependente din punct de vedere funcțional de ratele inflației. Acești factori de risc suplimentari constau într-un vector al ratelor inflației implicite de piață cu diferite scadențe pentru fiecare monedă. Pentru fiecare instrument, vectorul cuprinde un număr de componente egal cu numărul de rate ale inflației utilizate ca variabile în modelul de stabilire a prețului al instituției pentru respectivul instrument.
Fiecare factor de risc de bază intervalutară constă într-un vector al bazei intervalutare cu diferite scadențe pentru fiecare monedă. Pentru fiecare titlu de datorie, vectorul cuprinde un număr de componente egal cu numărul de baze intervalutare utilizate ca variabile în modelul de evaluare al instituției pentru respectivul titlu. Fiecare monedă constituie o bandă distinctă.
Instituțiile calculează sensibilitatea instrumentului la factorul de risc de bază intervalutară ca fiind variația valorii instrumentului antrenată, conform modelului lor de evaluare, de un decalaj de 1 punct de bază al fiecărei componente a vectorului. Fiecare monedă constituie o bandă distinctă. În cadrul fiecărei benzi există doi factori de risc posibili distincți: baza raportată la EUR și baza raportată la USD, indiferent de numărul de componente incluse în fiecare vector al bazei intervalutare. Numărul maxim de sensibilități nete pentru fiecare bandă este de două.
În scopuri de compensare, instituțiile consideră că volatilitățile implicite legate de aceleași rate fără risc și puse în corespondență cu aceleași scadențe reprezintă același factor de risc.
În cazul în cazul în care instituțiile pun în corespondență volatilitățile implicite cu scadențele astfel cum se menționează la prezentul alineat, se aplică următoarele cerințe:
în cazul în care scadența opțiunii este aliniată la scadența instrumentului-suport, se ia în considerare un singur factor de risc, care este pus în corespondență cu scadența respectivă;
în cazul în care scadența opțiunii este mai mică decât scadența instrumentului-suport, se iau în considerare următorii factori de risc, după cum urmează:
primul factor de risc este pus în corespondență cu scadența opțiunii;
cel de al doilea factor de risc este pus în corespondență cu scadența reziduală a instrumentului-suport al opțiunii la data expirării opțiunii.
În cazul riscului de inflație și al riscului de bază intervalutară nu există nicio cerință de fonduri proprii pentru riscul de curbură.
Articolul 325m
Factorii de risc de marjă de credit pentru instrumentele care nu sunt poziții din securitizare
Articolul 325n
Factorii de risc de marjă de credit pentru instrumentele care nu sunt poziții din securitizare
Instituțiile aplică factorii de risc de marjă de credit menționați la alineatul (5) pozițiilor din securitizare neincluse în ACTP, astfel cum se menționează la articolul 325 alineatele (6), (7) și (8).
Benzile aplicabile riscului de marjă de credit pentru securitizări care nu sunt incluse în ACTP sunt specifice acestei categorii de clase de risc, astfel cum se menționează în secțiunea 6.
Factorii de risc de marjă de credit pe care instituțiile trebuie să îi aplice pozițiilor din securitizare care sunt incluse în ACTP sunt următorii:
factorii de risc delta sunt toate ratele de marjă de credit relevante ale emitenților expunerilor-suport aferente poziției din securitizare, obținute pe baza titlurilor de datorie și a instrumentelor de tipul „credit default swap” relevante și pentru fiecare dintre următoarele scadențe: 0,5 ani, 1 an, 3 ani, 5 ani, 10 ani.
factorii de risc vega aplicabili opțiunilor care au ca instrumente-suport poziții din securitizare care sunt incluse în ACTP sunt volatilitățile implicite ale marjelor de credit ale emitenților expunerilor-suport ale poziției din securitizare, obținute astfel cum se precizează la litera (a) de la prezentul alineat, care trebuie puse în corespondență cu următoarele scadențe în conformitate cu scadența opțiunii corespunzătoare care face obiectul cerințelor de fonduri proprii: 0,5 ani, 1 an, 3 ani, 5 ani, 10 ani.
factorii de risc de curbură sunt curbele de randament ale marjei de credit relevante aferente emitenților expunerilor-suport ale poziției din securitizare, exprimate ca vector al ratelor de marjă de credit pentru diferite scadențe, obținute astfel cum se precizează la litera (a) de la prezentul alineat; pentru fiecare instrument, vectorul cuprinde un număr de componente egal cu numărul de scadențe distincte ale ratelor de marjă de credit utilizate ca variabile de modelul de evaluare al instituției pentru respectivul instrument.
Factorii de risc de marjă de credit care trebuie aplicați de către instituții pozițiilor din securitizare care nu sunt incluse în ACTP se raportează la marja tranșei, și nu la marja instrumentelor-suport, și sunt următorii:
factorii de risc delta sunt ratele de marjă de credit relevante ale tranșei respective, puse în corespondență cu următoarele scadențe, în conformitate cu scadența tranșei: 0,5 ani, 1 an, 3 ani, 5 ani, 10 ani;
factorii de risc vega aplicabili opțiunilor cu poziții din securitizare care nu sunt incluse în ACTP ca instrumente-suport sunt volatilitățile implicite ale marjelor de credit ale tranșelor, fiecare volatilitate fiind pusă în corespondență cu următoarele scadențe în conformitate cu scadența opțiunii care face obiectul cerințelor de fonduri proprii: 0,5 ani, 1 an, 3 ani, 5 ani, 10 ani;
factorii de risc de curbură sunt cei descriși la litera (a) de la prezentul alineat; tuturor acestor factori de risc li se aplică o pondere de risc comună, astfel cum se menționează în secțiunea 6.
Articolul 325o
Factorii de risc de devalorizare a titlurilor de capital
În scopul calculării riscului de devalorizare a titlurilor de capital, o anumită curbă a ratelor repo ale titlurilor de capital reprezintă un singur factor de risc, care este exprimat ca vector al ratelor repo pentru diferite scadențe. Pentru fiecare instrument, vectorul cuprinde un număr de componente egal cu numărul de scadențe distincte ale ratelor repo utilizate ca variabile de modelul de evaluare al instituției pentru respectivul instrument.
Instituțiile calculează sensibilitatea unui instrument la un factor de risc de devalorizare a titlurilor de capital ca fiind variația valorii instrumentului antrenată, conform modelului lor de stabilire a prețului, ca urmare a unei modificări de 1 punct de bază al fiecărei componente a vectorului. Instituțiile compensează între ele sensibilitățile la factorul de risc de rată repo ale aceluiași titlu de capital, indiferent de numărul de componente ale fiecărui vector.
Articolul 325p
Factorii de risc de marfă
Sensibilitatea instrumentului la fiecare factor de risc utilizat în formula riscului de curbură se calculează astfel cum se precizează la articolul 325g. În scopul calculării riscului de curbură, instituțiile consideră că vectorii care au un număr diferit de componente reprezintă același factor de risc cu condiția ca vectorii respectivi să corespundă aceluiași tip de marfă.
Articolul 325q
Factorii de risc valutar
Articolul 325r
Sensibilitățile la riscul delta
Instituțiile calculează sensibilitățile la riscul general de rată a dobânzii (GIRR) delta după cum urmează:
sensibilitățile la factori de risc care constau în rate fără risc se calculează după cum urmează:
unde:
|
= |
sensibilitățile la factori de risc care constau în rate fără risc; |
rkt |
= |
rata unei curbe fără risc k cu o scadență „t”; |
Vi (.) |
= |
funcția de evaluare a instrumentului „i”; și |
x, y |
= |
alți factori de risc decât rkt din funcția de evaluare Vi; |
sensibilitățile la factori de risc care constau în riscul de inflație și riscul de bază intervalutară se calculează după cum urmează:
unde:
|
= |
sensibilitățile la factori de risc care constau în riscul de inflație și riscul de bază intervalutară; |
|
= |
un vector din m componente reprezentând curba inflației implicite sau curba bazei intervalutare pentru o anumită monedă „j”, „m” fiind egal cu numărul variabilelor legate de inflație sau de baza intervalutară utilizate în modelul de evaluare al instrumentului „i”; |
|
= |
matricea unitară de dimensiuni (1 × m); |
Vi (.) |
= |
funcția de evaluare a instrumentului „i”; și |
y, z |
= |
alte variabile ale modelului de evaluare. |
Instituțiile calculează sensibilitățile la riscul de marjă de credit delta pentru toate pozițiile din securitizare și care nu provin din securitizare după cum urmează:
unde:
|
= |
riscul de marjă de credit delta pentru toate pozițiile din securitizare și care nu provin din securitizare; |
cskt |
= |
valoarea marjei de credit a emitentului j la scadența „t”; |
Vi (.) |
= |
funcția de evaluare a instrumentului „i”; și |
x, y |
= |
alți factori de risc decât cskt din funcția de evaluare Vi. |
Instituțiile calculează sensibilitățile la riscul de devalorizare a titlurilor de capital delta după cum urmează:
sensibilitățile la factorii de risc care constau în prețuri spot ale titlurilor de capital se calculează după cum urmează:
unde:
sk |
= |
sensibilitățile la factorii de risc care constau în prețuri spot ale titlurilor de capital; |
k |
= |
un anumit titlu de capital; |
EQk |
= |
valoarea prețului spot al titlului de capital respectiv; |
Vi (.) |
= |
funcția de evaluare a instrumentului „i”; și |
x, y |
= |
alți factori de risc decât EQk din funcția de evaluare Vi; |
sensibilitățile la factori de risc care constau în rate repo ale titlurilor de capital se calculează după cum urmează:
unde:
|
= |
sensibilitățile la factori de risc care constau în rate repo ale titlurilor de capital; |
k |
= |
indicele care desemnează titlul de capital; |
|
= |
un vector din m componente care reprezintă structura termenului repo pentru un anumit titlu de capital k, m fiind egal cu numărul de rate repo care corespund diferitelor scadențe utilizate în modelul de evaluare al instrumentului i; |
|
= |
matricea unitară de dimensiuni (1 · m); |
Vi (.) |
= |
funcția de evaluare a instrumentului „i”; și |
y, z |
= |
alți factori de risc decât |
Instituțiile calculează sensibilitățile la riscul de marfă delta pentru fiecare factor de risc după cum urmează:
unde:
sk |
= |
sensibilitățile la riscul de marfă delta; |
k |
= |
un factor de risc de marfă dat; |
CTYk |
= |
valoarea factorului de risc „k”; |
Vi (.) |
= |
valoarea de piață a instrumentului i ca funcție a factorului de risc „k”; și |
y, z |
= |
alți factori de risc decât CTYk din modelul de evaluare al instrumentului „i”. |
Instituțiile calculează sensibilitățile la riscul valutar delta pentru fiecare factor de risc valutar k după cum urmează:
unde:
sk |
= |
sensibilitățile la riscul valutar delta; |
k |
= |
un factor de risc valutar dat; |
FXk |
= |
valoarea factorului de risc; |
Vi (.) |
= |
valoarea de piață a instrumentului „i” ca funcție a factorului de risc „k”; și |
y, z |
= |
alți factori de risc decât FXk din modelul de evaluare al instrumentului „i”. |
Articolul 325s
Sensibilitățile la riscul vega
Instituțiile calculează sensibilitatea la risc vega al unei opțiuni față de un factor de risc dat „k” după cum urmează:
unde:
sk |
= |
sensibilitatea la risc vega al unei opțiuni; |
k |
= |
un anumit factor de risc vega, care constă într-o volatilitate implicită; |
volk |
= |
valoarea factorului de risc respectiv, care ar trebui să fie exprimată ca procent; și |
x, y |
= |
alți factori de risc decât volk din funcția de evaluare Vi. |
Articolul 325t
Cerințe privind calcularea sensibilităților
Prin derogare de la primul paragraf, autoritățile competente pot solicita unei instituții căreia i s-a acordat aprobarea de a utiliza abordarea bazată pe modele interne alternativă prevăzută în capitolul 1b să utilizeze funcțiile de evaluare ale sistemului de măsurare a riscului al abordării lor bazate pe modele interne la calcularea sensibilităților în temeiul prezentului capitol pentru calcularea și raportarea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață în conformitate cu articolul 430b alineatul (3).
Atunci când se calculează sensibilitățile la riscul vega ale instrumentelor cu opționalitate menționate la articolul 325e alineatul (2) litera (b), se aplică următoarele cerințe:
pentru riscul general de rată a dobânzii și riscul de marjă de credit, instituțiile presupun, pentru fiecare monedă, că instrumentul-suport al factorilor de risc pentru volatilitate pentru care este calculat riscul vega urmează o distribuție fie log-normală, fie normală în cadrul modelelor de evaluare utilizate pentru instrumentele respective;
pentru riscul de devalorizare a titlurilor de capital, riscul de marfă și riscul valutar, instituțiile presupun că instrumentul-suport al factorilor de risc pentru volatilitate pentru care este calculat riscul vega urmează o distribuție log-normală în cadrul modelelor de evaluare utilizate pentru instrumentele respective.
Prin derogare de la alineatul (1), sub rezerva aprobării de către autoritățile competente, o instituție poate să utilizeze definiții alternative ale sensibilităților la riscul delta la calcularea cerințelor de fonduri proprii ale unei poziții din portofoliul de tranzacționare în conformitate cu prezentul capitol, dacă instituția îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
definițiile alternative respective sunt utilizate în vederea gestionării interne a riscului și a raportării către conducerea superioară a profiturilor și a pierderilor de către o unitate independentă de control al riscului din cadrul instituției;
instituția demonstrează că aceste definiții alternative sunt mai adecvate pentru a reflecta sensibilitățile pentru poziție decât formulele prevăzute în prezenta subsecțiune și că sensibilitățile rezultate nu diferă semnificativ de aceste formule.
Prin derogare de la alineatul (1), sub rezerva aprobării de către autoritățile competente, o instituție poate să calculeze sensibilitățile vega pe baza unei transformări liniare a definițiilor alternative ale sensibilităților la calcularea cerințelor de fonduri proprii ale unei poziții din portofoliul de tranzacționare în conformitate cu prezentul capitol, dacă instituția îndeplinește cumulativ următoarele două condiții:
definițiile alternative respective sunt utilizate în vederea gestionării interne a riscului și a raportării către conducerea superioară a profiturilor și a pierderilor de către o unitate independentă de control al riscului din cadrul instituției;
instituția demonstrează că definițiile alternative respective sunt mai adecvate pentru a reflecta sensibilitățile relevante pentru poziție decât formulele prevăzute în prezenta subsecțiune și că transformarea liniară menționată în primul paragraf reprezintă o sensibilitate la riscul vega.
Articolul 325u
Cerințe de fonduri proprii pentru riscurile reziduale
Instrumentele sunt considerate a fi expuse la riscuri reziduale în cazul în care îndeplinesc una dintre următoarele condiții:
instrumentul se raportează la un instrument-suport exotic, ceea ce, în sensul prezentului capitol, înseamnă că un instrument din portofoliul de tranzacționare se raportează la o expunere-suport care nu este inclusă în domeniul de aplicare al tratamentului riscului delta, vega sau de curbură în conformitate cu metoda bazată pe sensibilități prevăzută în secțiunea 2 sau al cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare prevăzute în secțiunea 5;
instrumentul este un instrument care prezintă alte riscuri reziduale, care, în sensul prezentului capitol, înseamnă oricare dintre următoarele instrumente:
instrumente care fac obiectul cerințelor de fonduri proprii pentru riscul vega și riscul de curbură conform metodei bazate pe sensibilități prevăzute în secțiunea 2 și care generează rezultate care nu pot fi reproduse sub forma unei combinații liniare finite de opțiuni „plain vanilla” cu un singur suport reprezentând un preț al titlurilor de capital, un preț al mărfurilor, un curs de schimb, un preț al obligațiunilor, un preț al instrumentului de tip credit default swap sau al swapului pe rata dobânzii;
instrumente care sunt poziții care sunt incluse în ACTP menționate la articolul 325 alineatul (6); acoperirile care fac parte din ACTP respectiv, astfel cum sunt menționate la articolul 325 alineatul (8), nu sunt luate în considerare.
Instituțiile calculează cerințele de fonduri proprii suplimentare menționate la alineatul (1) ca fiind suma valorilor noționale brute ale instrumentelor menționate la alineatul (2) înmulțită cu următoarele ponderi de risc:
1,0 % în cazul instrumentelor menționate la alineatul (2) litera (a);
0,1 % în cazul instrumentelor menționate la alineatul (2) litera (b).
Prin derogare de la alineatul (1), instituția nu aplică cerința de fonduri proprii pentru riscuri reziduale unui instrument care îndeplinește una dintre următoarele condiții:
instrumentul este cotat la o bursă recunoscută;
instrumentul este eligibil pentru compensare centrală în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 648/2012;
instrumentul compensează perfect riscul de piață aferent unei alte poziții din portofoliul de tranzacționare, caz în care cele două poziții din portofoliul de tranzacționare care se potrivesc perfect sunt exceptate de la cerința de fonduri proprii pentru riscuri reziduale.
La elaborarea proiectelor de standarde tehnice de reglementare respective, ABE examinează dacă riscul de longevitate, riscul meteorologic, riscul de dezastre naturale și riscul de volatilitate viitoare realizată ar trebui considerate instrumente-suport exotice.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2021.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325v
Definiții și dispoziții generale
În sensul prezentei secțiuni, se aplică următoarele definiții:
„expunere scurtă” înseamnă că situația de nerambursare a unui emitent sau a unui grup de emitenți are ca rezultat un câștig pentru instituție, indiferent de tipul instrumentului sau al tranzacției care creează expunerea;
„expunere lungă” înseamnă că situația de nerambursare a unui emitent sau a unui grup de emitenți are ca rezultat o pierdere pentru instituție, indiferent de tipul instrumentului sau al tranzacției care creează expunerea;
„cuantum brut al trecerii bruște în starea de nerambursare” (gross jump to default – JTD brut) înseamnă dimensiunea estimată a pierderii sau a câștigului pe care starea de nerambursare a debitorului l-ar determina pentru o anumită expunere;
„cuantum net al trecerii bruște în starea de nerambursare” (net jump to default – JTD net) înseamnă dimensiunea estimată a pierderii sau a câștigului pe care o instituție ar înregistra-o din cauza stării de nerambursare a unui debitor, după ce cuantumurile brute ale JTD au fost compensate între ele;
„pierdere în caz de nerambursare” sau „LGD” înseamnă pierderea în caz de nerambursare a debitorului cauzată unui instrument emis de respectivul debitor, exprimată ca pondere din cuantumul noțional al instrumentului;
„pondere de risc de nerambursare” înseamnă procentul pe care îl reprezintă probabilitatea estimată de intrare în stare de nerambursare a fiecărui debitor, în conformitate cu bonitatea respectivului debitor.
Articolul 325w
Cuantumurile brute ale trecerii bruște în starea de nerambursare
Instituțiile calculează cuantumurile brute ale JTD pentru fiecare expunere lungă la titluri de datorie după cum urmează:
JTDlung |
= |
cuantumurile brute ale JTD pentru expunere lungă; |
Vnoțională |
= |
valoarea noțională a instrumentului; |
P&Llung |
= |
termen care permite ajustarea în funcție de câștigurile sau pierderile contabilizate deja de instituție, cauzate de modificările valorii juste a instrumentului care creează expunerea lungă; câștigurile sunt introduse în formulă cu semn pozitiv, iar pierderile cu semn negativ; și |
Ajustarelung |
= |
cuantumul cu care s-ar majora sau s-ar reduce pierderea suferită de instituție din cauza structurii instrumentului derivat în eventualitatea unei situații de nerambursare în raport cu pierderea totală aferentă instrumentului-suport; majorările sunt introduse în formula termenului Ajustarelung cu semn pozitiv, iar reducerile cu semn negativ. |
Instituțiile calculează cuantumurile brute ale JTD pentru fiecare expunere scurtă la titluri de datorie după cum urmează:
JTDscurt |
= |
cuantumurile brute ale JTD pentru expunere scurtă; |
Vnoțională |
= |
valoarea noțională a instrumentului care este introdusă în formulă cu semn negativ; |
P&Lscurt |
= |
termen care permite ajustarea în funcție de câștigurile sau pierderile contabilizate deja de instituție, cauzate de modificările valorii juste a instrumentului care creează expunerea scurtă; câștigurile sunt introduse în formulă cu semn pozitiv, iar pierderile cu semn negativ; și |
Ajustarescurt |
= |
cuantumul cu care s-ar majora sau s-ar reduce câștigul obținut de instituție datorită structurii instrumentului derivat în eventualitatea unei situații de nerambursare în raport cu pierderea totală aferentă instrumentului-suport; reducerile sunt introduse în formula termenului Ajustarescurt cu semn pozitiv, iar majorările cu semn negativ. |
În scopul efectuării calculului prevăzut la alineatele (1) și (2), LGD pentru titlurile de datorie pe care urmează să o aplice instituțiile este următoarea:
expunerilor la titluri de datorie care nu au rang superior li se atribuie o LGD de 100 %;
expunerilor la titluri de datorie cu rang superior li se atribuie o LGD de 75 %;
expunerilor la obligațiuni garantate, astfel cum sunt menționate la articolul 129, li se atribuie o LGD de 25 %.
În scopul efectuării calculelor prevăzute la alineatele (1) și (2), valorile noționale se stabilesc după cum urmează:
în cazul titlurilor de datorie, valoarea noțională este valoarea nominală a titlului de datorie;
în cazul instrumentelor financiare derivate având ca instrumente-suport titluri de datorie, valoarea noțională este valoarea noțională a instrumentului derivat.
În cazul expunerilor la titluri de capital, instituțiile nu calculează cuantumurile brute ale JTD utilizând formulele menționate la alineatele (1) și (2), ci după cum urmează:
JTDlung |
= |
cuantumurile brute ale JTD pentru expunere lungă; |
JTDscurt |
= |
cuantumurile brute ale JTD pentru expunere scurtă; și |
V |
= |
valoarea justă a titlului de capital sau, în cazul instrumentelor financiare derivate care au titluri de capital drept instrumente-suport, valoarea justă a titlului de capital care reprezintă instrumentul-suport. |
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
modul în care instituțiile trebuie să calculeze cuantumurile JTD pentru diferite tipuri de instrumente în conformitate cu prezentul articol;
metodologiile alternative pe care instituțiile trebuie să le utilizeze în scopul estimării cuantumurilor JTD brute menționate la alineatul (7).
valorile noționale ale altor instrumente decât cele menționate la alineatul (4) literele (a) și (b).
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2021.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325x
Cuantumurile nete ale trecerii bruște în starea de nerambursare
Compensarea este integrală sau parțială, în funcție de scadențele expunerilor supuse compensării:
compensarea este integrală atunci când toate expunerile supuse compensării au scadențe de un an sau mai mult;
compensarea este parțială atunci când cel puțin una dintre expunerile supuse compensării are o scadență mai mică de un an, caz în care cuantumul JTD pentru fiecare expunere cu o scadență mai mică de un an este înmulțit cu raportul dintre scadența expunerii și un an.
Articolul 325y
Calcularea cerinței de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare
Cuantumurile nete ale JTD, indiferent de tipul contrapărții, se înmulțesc cu ponderile de risc de nerambursare care corespund calității creditului lor, astfel cum se precizează în tabelul 2:
Tabelul 2
Categorie de calitate a creditului |
Pondere de risc de nerambursare |
Nivel de calitate a creditului 1 |
0,5 % |
Nivel de calitate a creditului 2 |
3 % |
Nivel de calitate a creditului 3 |
6 % |
Nivel de calitate a creditului 4 |
15 % |
Nivel de calitate a creditului 5 |
30 % |
Nivel de calitate a creditului 6 |
50 % |
Nu beneficiază de rating |
15 % |
În stare de nerambursare |
100 % |
Cuantumurile nete ponderate ale JTD sunt agregate în cadrul fiecărei benzi, în conformitate cu următoarea formulă:
DRCb |
= |
cerința de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare aferentă benzii „b”; |
i |
= |
indicele care desemnează un instrument din banda b; |
RWi |
= |
ponderea de risc; și |
WtS |
= |
un raport care reflectă beneficiul obținut în urma acoperirii împotriva riscurilor a relațiilor din cadrul unei benzi, calculat după cum urmează:
|
În scopul calculării DRCb și a WtS, pozițiile lungi și pozițiile scurte sunt agregate pentru toate pozițiile din cadrul unei benzi, indiferent de nivelul de calitate a creditului căruia îi sunt atribuite pozițiile respective, pentru a se obține cerințele de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare specifice benzii.
Articolul 325z
Cuantumurile trecerii bruște în starea de nerambursare
Articolul 325aa
Calcularea cerinței de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare pentru securitizări
Cuantumurile nete ponderate la risc ale JTD se încadrează în următoarele benzi:
o bandă comună pentru toate societățile, indiferent de regiune;
44 de benzi diferite, corespunzând unei benzi per regiune, pentru fiecare dintre cele 11 clase de active definite la al doilea paragraf.
În sensul primului paragraf, cele 11 clase de active sunt ABCP, împrumuturile/contractele de leasing auto, titlurile garantate cu ipoteci asupra proprietăților imobiliare locative (RMBS), cardurile de credit, titlurile garantate cu ipoteci asupra proprietăților imobiliare comerciale (CMBS), titluri garantate cu împrumuturi colateralizate, titluri garantate cu active „la pătrat” (CDO-squared), întreprinderi mici și mijlocii („IMM-uri”), împrumuturi pentru studenți, alte active de tipul retail, alte active de tipul wholesale. Cele patru regiuni sunt Asia, Europa, America de Nord și restul lumii.
Articolul 325ab
Domeniu de aplicare
Articolul 325ac
Cuantumurile trecerii bruște în starea de nerambursare pentru ACTP
În sensul prezentului articol, se aplică următoarele definiții:
„descompunere cu un model de evaluare” înseamnă că o componentă având la bază o singură semnătură a unei securitizări este evaluată ca fiind diferența dintre valoarea necondiționată a securitizării și valoarea condiționată a securitizării, în ipoteza în care entitatea aflată la originea semnăturii respective intră în stare de nerambursare cu o LGD de 100 %;
„reproducere” înseamnă că sunt combinate tranșe de indici din securitizare individuale pentru a reproduce o altă tranșă din aceeași serie de indici sau pentru a reproduce o poziție neîmpărțită în tranșe din aceeași serie de indici;
„descompunere” înseamnă reproducerea unui indice printr-o securitizare pentru care expunerile-suport din portofoliu sunt identice cu expunerile având la bază o singură semnătură care intră în componența indicelui respectiv.
Produsele de tipul „nth-to-default” sunt tratate ca produse împărțite în tranșe cu următoarele puncte de activare și de dezactivare:
punct de activare = (N – 1) / Total semnături;
punct de dezactivare = N / Total semnături;
unde „Total semnături” este numărul total de semnături din coșul sau portofoliul-suport.
Cuantumurile nete ale JTD se determină prin compensarea cuantumurilor brute lungi ale JTD cu cuantumurile brute scurte ale JTD. Compensarea nu este posibilă decât între expuneri care sunt identice în toate privințele, mai puțin a scadenței. Compensarea nu este posibilă decât după cum urmează:
pentru indici, tranșe de indici și tranșe individualizate, compensarea este posibilă indiferent de scadență în cadrul aceleiași familii, serii și tranșe de indici, sub rezerva dispozițiilor pentru expunerile de mai puțin de un an prevăzute la articolul 325x; cuantumurile brute lungi și cele scurte ale JTD care se reproduc reciproc perfect pot fi compensate prin descompunerea în expuneri având la bază o singură semnătură echivalente, cu ajutorul unui model de evaluare; în astfel de cazuri, suma cuantumurilor brute ale JTD a expunerilor având la bază o singură semnătură echivalente obținute prin descompunere este egală cu cuantumul brut al JTD al expunerii nedivizate;
compensarea prin descompunere, astfel cum este prevăzută la litera (a), nu este permisă pentru resecuritizări sau instrumente financiare derivate care sunt poziții din securitizare;
pentru indici și tranșe de indici, compensarea este posibilă indiferent de scadență în cadrul aceleiași familii, serii și tranșe de indici, prin reproducere sau descompunere; în cazul în care expunerile lungi și cele scurte sunt echivalente în toate privințele, cu excepția unei componente reziduale, compensarea este permisă, iar cuantumul net al JTD reflectă expunerea reziduală;
nu pot fi utilizate pentru a se compensa reciproc tranșe diferite din aceeași familie de indici, serii diferite ale aceluiași indice și familii de indici diferite.
Articolul 325ad
Calcularea cerinței de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare pentru ACTP
Cuantumurile nete ale JTD se înmulțesc:
în cazul produselor împărțite în tranșe, cu ponderile de risc de nerambursare corespunzătoare calității creditului acestora, astfel cum se precizează la articolul 325y alineatele (1) și (2);
în cazul produselor neîmpărțite în tranșe, cu ponderile de risc de nerambursare menționate la articolul 325aa alineatul (1).
Cuantumurile nete ponderate ale JTD sunt agregate în cadrul fiecărei benzi în conformitate cu următoarea formulă:
DRCb |
= |
cerința de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare aferentă benzii „b”; |
i |
= |
un instrument din banda „b”; și |
WtSACTP |
= |
raportul care reflectă beneficiul obținut în urma acoperirii împotriva riscurilor a relațiilor din cadrul unei benzi, calculat în conformitate cu formula WtS prevăzută la articolul 325y alineatul (4), dar utilizând poziții lungi și scurte din întregul ACTP, și nu doar pozițiile din banda respectivă. |
Instituțiile calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare aferent ACTP utilizând următoarea formulă:
unde:
DRCACTP |
= |
cerința de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare aferentă ACTP; și |
DRCb |
= |
cerința de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare aferentă benzii „b”. |
Articolul 325ae
Ponderi de risc pentru riscul general de rată a dobânzii
Pentru monedele care nu sunt incluse în subcategoria celei mai lichide monede, astfel cum se menționează la articolul 325bd alineatul (7) litera (b), ponderile de risc ale sensibilităților la factorii de risc aferenți ratei fără risc pentru fiecare bandă din tabelul 3 sunt specificate în temeiul actului delegat menționat la articolul 461a.
Tabelul 3
Banda |
Scadență |
1 |
0,25 ani |
2 |
0,5 ani |
3 |
1 an |
4 |
2 ani |
5 |
3 ani |
6 |
5 ani |
7 |
10 ani |
8 |
15 ani |
9 |
20 de ani |
10 |
30 de ani |
Articolul 325af
Corelațiile din cadrul unei benzi pentru riscul general de rată a dobânzii
Între două sensibilități ponderate ale factorilor WSk și WSl de risc general de rată a dobânzii din cadrul aceleiași benzi, care corespund aceleiași curbe, dar au scadențe diferite, corelația se stabilește în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
Tk (respectivTl) |
= |
scadența care corespunde ratei fără risc; |
θ |
= |
3 %. |
Articolul 325ag
Corelațiile între benzi pentru riscul general de rată a dobânzii
Articolul 325ah
Ponderile de risc pentru riscul de marjă de credit pentru instrumente care nu sunt poziții din securitizare
Ponderile de risc pentru sensibilitățile la factori de risc de marjă de credit pentru instrumente care nu sunt poziții din securitizare sunt aceleași pentru toate scadențele (0,5 ani, 1 an, 3 ani, 5 ani, 10 ani) din fiecare bandă din tabelul 4:
Tabelul 4
Numărul benzii |
Calitatea creditului |
Sector |
Pondere de risc (puncte procentuale) |
1 |
Toate |
Administrația centrală a unui stat membru, inclusiv băncile centrale |
0,50 % |
2 |
Nivelul 1-3 de calitate a creditului |
Administrația centrală a unei țări terțe, inclusiv băncile centrale, băncile de dezvoltare multilaterală și organizațiile internaționale menționate la articolul 117 alineatul (2) sau la articolul 118 |
0,5 % |
3 |
Administrații regionale sau locale și entități din sectorul public |
1,0 % |
|
4 |
Entități din sectorul financiar, inclusiv instituții de credit înregistrate sau înființate de o administrație locală, o administrație regională sau o autoritate locală și creditori promoționali |
5,0 % |
|
5 |
Materiale de bază, energie, produse industriale, agricultură, industria prelucrătoare, industria extractivă |
3,0 % |
|
6 |
Bunuri și servicii pentru consumatori, transport și depozitare, servicii administrative și activități de sprijin |
3,0 % |
|
7 |
Tehnologie, telecomunicații |
2,0 % |
|
8 |
Asistență medicală, utilități, activități profesionale și tehnice |
1,5 % |
|
9 |
Obligațiuni garantate emise de instituții de credit cu sediul în state membre |
1,0 % |
|
11 |
Nivelul 4-6 de calitate a creditului |
Administrația centrală a unei țări terțe, inclusiv băncile centrale, băncile de dezvoltare multilaterală și organizațiile internaționale menționate la articolul 117 alineatul (2) sau la articolul 118 |
|
12 |
Administrații regionale sau locale și entități din sectorul public |
4,0 % |
|
13 |
Entități din sectorul financiar, inclusiv instituții de credit înregistrate sau înființate de o administrație locală, o administrație regională sau o autoritate locală și creditori promoționali |
12,0 % |
|
14 |
Materiale de bază, energie, produse industriale, agricultură, industria prelucrătoare, industria extractivă |
7,0 % |
|
15 |
Bunuri și servicii pentru consumatori, transport și depozitare, servicii administrative și activități de sprijin |
8,5 % |
|
16 |
Tehnologie, telecomunicații |
5,5 % |
|
17 |
Asistență medicală, utilități, activități profesionale și tehnice |
5,0 % |
|
18 |
Alt sector |
12,0 % |
Articolul 325ai
Corelațiile din cadrul unei benzi pentru riscul de marjă de credit pentru instrumente care nu sunt poziții din securitizare
Parametrul de corelație ρkl între două sensibilități WSk și WSl din cadrul aceleiași benzi, se stabilește după cum urmează:
Parametrii de corelație menționați la alineatul (1) din prezentul articol nu se aplică benzii 18 din tabelul 4 de la articolul 325ah alineatul (1). Cerința de capital pentru formula de agregare a riscului delta din cadrul benzii 18 este egală cu suma valorilor absolute ale sensibilităților nete ponderate atribuite benzii respective:
Articolul 325aj
Corelațiile între benzi pentru riscul de marjă de credit pentru instrumente care nu sunt poziții din securitizare
Parametrul de corelație γbc care se aplică la agregarea sensibilităților între benzi diferite se stabilește după cum urmează:
Tabelul 5
Banda |
1, 2 și 11 |
3 și 12 |
4 și 13 |
5 și 14 |
6 și 15 |
7 și 16 |
8 și 17 |
9 |
1, 2 și 11 |
|
75 % |
10 % |
20 % |
25 % |
20 % |
15 % |
10 % |
3 și 12 |
|
|
5 % |
15 % |
20 % |
15 % |
10 % |
10 % |
4 și 13 |
|
|
|
5 % |
15 % |
20 % |
5 % |
20 % |
5 și 14 |
|
|
|
|
20 % |
25 % |
5 % |
5 % |
6 și 15 |
|
|
|
|
|
25 % |
5 % |
15 % |
7 și 16 |
|
|
|
|
|
|
5 % |
20 % |
8 și 17 |
|
|
|
|
|
|
|
5 % |
9 |
|
|
|
|
|
|
|
— |
Articolul 325ak
Ponderile de risc pentru securitizările riscului de marjă de credit incluse în ACTP
Ponderile de risc pentru sensibilitățile la factori de risc aferenți securitizărilor riscului de marjă de credit incluse în ACTP sunt aceleași pentru toate scadențele (0,5 ani, 1 an, 3 ani, 5 ani, 10 ani) din fiecare bandă și se specifică pentru fiecare bandă din tabelul 6 în temeiul actului delegat menționat la articolul 461a:
Tabelul 6
Numărul benzii |
Calitatea creditului |
Sectorul |
1 |
Toate |
Administrația centrală a statelor membre, inclusiv băncile centrale |
2 |
Nivelul 1-3 de calitate a creditului |
Administrația centrală a unei țări terțe, inclusiv băncile centrale, băncile de dezvoltare multilaterală și organizațiile internaționale menționate la articolul 117 alineatul (2) sau la articolul 118 |
3 |
Administrații regionale sau locale și entități din sectorul public |
|
4 |
Entități din sectorul financiar, inclusiv instituții de credit înregistrate sau înființate de o administrație locală, o administrație regională sau o autoritate locală și creditori promoționali |
|
5 |
Materiale de bază, energie, produse industriale, agricultură, industria prelucrătoare, industria extractivă |
|
6 |
Bunuri și servicii pentru consumatori, transport și depozitare, servicii administrative și activități de sprijin |
|
7 |
Tehnologie, telecomunicații |
|
8 |
Asistență medicală, utilități, activități profesionale și tehnice |
|
9 |
Obligațiuni garantate emise de instituții de credit din statele membre |
|
10 |
Obligațiuni garantate emise de instituțiile de credit din țări terțe |
|
11 |
Nivelul 4-6 de calitate a creditului |
Administrația centrală a unei țări terțe, inclusiv băncile centrale, băncile de dezvoltare multilaterală și organizațiile internaționale menționate la articolul 117 alineatul (2) sau la articolul 118 |
12 |
Administrații regionale sau locale și entități din sectorul public |
|
13 |
Entități din sectorul financiar, inclusiv instituții de credit înregistrate sau înființate de o administrație locală, o administrație regională sau o autoritate locală și creditori promoționali |
|
14 |
Materiale de bază, energie, produse industriale, agricultură, industria prelucrătoare, industria extractivă |
|
15 |
|
Bunuri și servicii pentru consumatori, transport și depozitare, servicii administrative și activități de sprijin |
16 |
Tehnologie, telecomunicații |
|
17 |
Asistență medicală, utilități, activități profesionale și tehnice |
|
18 |
Alt sector |
Articolul 325al
Corelațiile pentru securitizările riscului de marjă de credit incluse în ACTP
Articolul 325am
Ponderile de risc pentru securitizările riscului de marjă de credit neincluse în ACTP
Ponderile de risc pentru sensibilitățile la factori de risc aferenți securitizărilor riscului de marjă de credit neincluse în ACTP sunt aceleași pentru toate scadențele (0,5 ani, 1 an, 3 ani, 5 ani, 10 ani) din fiecare bandă din tabelul 7 și se specifică pentru fiecare bandă din tabelul 7 în temeiul actului delegat menționat la articolul 461a:
Tabelul 7
Numărul benzii |
Calitatea creditului |
Sectorul |
1 |
Superioară și nivelul 1-3 de calitate a creditului |
RMBS – cu profil de risc prime |
2 |
RMBS – cu profil de risc mid-prime |
|
3 |
RMBS – cu profil de risc sub-prime |
|
4 |
CMBS |
|
5 |
Titluri de valoare garantate cu active (ABS) – Împrumuturi pentru studenți |
|
6 |
ABS – cărți de credit |
|
7 |
ABS – auto |
|
8 |
Obligațiuni garantate cu împrumuturi colateralizate (CLO) în neincluse ACTP |
|
9 |
Inferioară și nivelul 1-3 de calitate a creditului |
RMBS – cu profil de risc prime |
10 |
RMBS – cu profil de risc mid-prime |
|
11 |
RMBS – cu profil de risc sub-prime |
|
12 |
|
CMBS |
13 |
Titluri garantate cu active (ABS) – împrumuturi pentru studenți |
|
14 |
ABS – cărți de credit |
|
15 |
ABS – auto |
|
16 |
CLO neincluse în ACTP |
|
17 |
Nivelul 4-6 de calitate a creditului |
RMBS –cu profil de risc prime |
18 |
RMBS – cu profil de risc mid-prime |
|
19 |
RMBS – cu profil de risc sub-prime |
|
20 |
CMBS |
|
21 |
Titluri garantate cu active (ABS) – împrumuturi pentru studenți |
|
22 |
ABS – cărți de credit |
|
23 |
ABS – auto |
|
24 |
CLO neincluse în ACTP |
|
25 |
Alt sector |
Articolul 325an
Corelațiile din cadrul unei benzi pentru securitizările riscului de marjă de credit neincluse în ACTP
Între două sensibilități WSk și WSl din cadrul aceleiași benzi, parametrul de corelație ρkl se stabilește după cum urmează:
Parametrii de corelație menționați la alineatul (1) nu se aplică benzii 25 din tabelul 7 din articolul 325am alineatul (1). Cerința de fonduri proprii pentru formula de agregare a riscului delta din cadrul benzii 25 este egală cu suma valorilor absolute ale sensibilităților nete ponderate atribuite benzii respective:
Articolul 325ao
Corelațiile între benzi pentru securitizările riscului de marjă de credit neincluse în ACTP
Articolul 325ap
Ponderile de risc pentru riscul de devalorizare a titlurilor de capital
Ponderile de risc pentru sensibilitățile la factori de risc de devalorizare a titlurilor de capital și de risc de rată repo a titlurilor de capital se specifică pentru fiecare bandă din tabelul 8 în temeiul actului delegat menționat la articolul 461a:
Tabelul 8
Numărul benzii |
Capitalizare de piață |
Economie |
Sectorul |
1 |
Ridicată |
Economie de piață emergentă |
Bunuri și servicii pentru consumatori, transport și depozitare, servicii administrative și activități de sprijin, asistență medicală, utilități |
2 |
Telecomunicații, produse industriale |
||
3 |
Materiale de bază, energie, agricultură, industria prelucrătoare, industria extractivă |
||
4 |
Societăți financiare, inclusiv societăți financiare susținute de guvern, activități imobiliare, tehnologie |
||
5 |
Economie avansată |
Bunuri și servicii pentru consumatori, transport și depozitare, servicii administrative și activități de sprijin, asistență medicală, utilități |
|
6 |
Telecomunicații, produse industriale |
||
7 |
Materiale de bază, energie, agricultură, industria prelucrătoare, industria extractivă |
||
8 |
Societăți financiare, inclusiv societăți financiare susținute de guvern, activități imobiliare, tehnologie |
||
9 |
Scăzută |
Economie de piață emergentă |
Toate sectoarele descrise la benzile 1, 2, 3 și 4 |
10 |
Economie avansată |
Toate sectoarele descrise la benzile 5, 6, 7 și 8 |
|
11 |
Alt sector |
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2021.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325aq
Corelațiile din cadrul unei benzi pentru riscul de devalorizare a titlurilor de capital
În alte cazuri decât cele menționate la alineatul (1), parametrul de corelație ρkl între două sensibilități WSk și WSl la prețul spot al titlurilor de capital din aceeași bandă se stabilește după cum urmează:
15 % între două sensibilități din aceeași bandă care se încadrează în categoria capitalizării de piață ridicate și a economiilor de piață emergente (banda 1, 2, 3 sau 4);
25 % între două sensibilități din aceeași bandă care se încadrează în categoria capitalizării de piață ridicate și a economiilor avansate (banda 5, 6, 7 sau 8);
7,5 % între două sensibilități din aceeași bandă care se încadrează în categoria capitalizării de piață scăzute și a economiilor de piață emergente (banda 9);
12,5 % între două sensibilități din aceeași bandă care se încadrează în categoria capitalizării de piață scăzute și a economiilor avansate (banda 10).
Parametrii de corelație specificați la alineatele (1)-(4) nu se aplică benzii 11. Cerința de capital pentru formula de agregare a riscului delta din cadrul benzii 11 este egală cu suma valorilor absolute ale sensibilităților nete ponderate atribuite benzii respective:
Articolul 325ar
Corelațiile între benzi pentru riscul de devalorizare a titlurilor de capital
Parametrul de corelație γbc se aplică agregării sensibilităților între benzi diferite. Acesta este stabilit la 15 % atunci când cele două benzi au numere de la 1 la 10.
Articolul 325as
Ponderile de risc pentru riscul de marfă
Ponderile de risc pentru sensibilitățile la factori de risc pentru riscul de marfă se specifică pentru fiecare bandă din tabelul 9 în temeiul actului delegat menționat la articolul 461a:
Tabelul 9
Numărul benzii |
Numele benzii |
1 |
Energie – combustibili solizi |
2 |
Energie – combustibili lichizi |
3 |
Energie – energie electrică și comercializarea certificatelor de emisii de dioxid de carbon |
4 |
Transport |
5 |
Metale – neprețioase |
6 |
Combustibili gazoși |
7 |
Metale prețioase (inclusiv aurul) |
8 |
Cereale și oleaginoase |
9 |
Șeptel și produse lactate |
10 |
Produse agricole perisabile și alte mărfuri agricole |
11 |
Alte mărfuri |
Articolul 325at
Corelațiile din cadrul unei benzi pentru riscul de marfă
Parametrul de corelație ρkl între două sensibilități WSk și WSl din cadrul aceleiași benzi se stabilește după cum urmează:
Corelațiile din cadrul benzii ρkl (marfă) sunt:
Tabelul 10
Numărul benzii |
Numele benzii |
Corelație ρkl (marfă) |
1 |
Energie – combustibili solizi |
55 % |
2 |
Energie – combustibili lichizi |
95 % |
3 |
Energie – energie electrică și comercializarea certificatelor de emisii de dioxid de carbon |
40 % |
4 |
Transport |
80 % |
5 |
Metale – neprețioase |
60 % |
6 |
Combustibili gazoși |
65 % |
7 |
Metale prețioase (inclusiv aurul) |
55 % |
8 |
Cereale și oleaginoase |
45 % |
9 |
Șeptel și produse lactate |
15 % |
10 |
Produse agricole perisabile și alte produse agricole |
40 % |
11 |
Alte mărfuri |
15 % |
În pofida alineatului (1), se aplică următoarele dispoziții:
doi factori de risc care sunt alocați benzii 3 din tabelul 10 și care se referă la electricitatea care este generată în diferite regiuni sau este furnizată în diferite perioade în baza contractului sunt considerați factori de risc de marfă distincți;
doi factori de risc care sunt alocați benzii 4 din tabelul 10 și care se referă la transport în cazul cărora rutele de transport sau săptămânile de livrare diferă sunt considerați factori de risc de marfă distincți.
Articolul 325au
Corelațiile între benzi pentru riscul de marfă
Parametrul de corelație γbc care se aplică agregării sensibilităților între diferite benzi este stabilit la:
20 % atunci când cele două benzi au numere de la 1 la 10;
0 % atunci când oricare dintre cele două benzi are numărul 11.
Articolul 325av
Ponderile de risc pentru riscul valutar
Ponderea de risc aferentă factorilor de risc valutar în ceea ce privește perechile de monede formate din euro și moneda unui stat membru care participă la cea de a doua etapă a uniunii economice și monetare (MCS II) este una dintre următoarele:
ponderea de risc menționată la alineatul (1) împărțită la 3;
fluctuația maximă în cadrul intervalului de fluctuație convenit oficial de statul membru și de Banca Centrală Europeană, dacă intervalul de fluctuație respectiv este mai îngust decât intervalul de fluctuație definit în cadrul MCS II.
Articolul 325aw
Corelațiile pentru riscul valutar
La agregarea sensibilităților la factori de risc valutar se aplică un parametru de corelație uniform γbc egal cu 60 %.
Articolul 325ax
Ponderile de risc pentru riscul vega și riscul de curbură
Ponderea menționată la alineatul (2) este condiționată de lichiditatea presupusă a fiecărui tip de factor de risc în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
Tabelul 11
Clasa de risc |
LHclasa de risc |
GIRR |
60 |
Riscul de marjă de credit (credit spread risk – CSR) pentru instrumente care nu sunt poziții din securitizare |
120 |
CSR pentru securitizări (incluse în ACTP) |
120 |
CSR pentru securitizări (neincluse în ACTP) |
120 |
Titluri de capital (capitalizare ridicată) |
20 |
Titluri de capital (capitalizare scăzută) |
60 |
Marfă |
120 |
Schimb valutar |
40 |
Articolul 325ay
Corelațiile pentru riscul vega și riscul de curbură
Între sensibilitățile la riscul vega din cadrul aceleiași benzi a clasei de risc general de rată a dobânzii (GIRR), parametrul de corelație rkl se stabilește după cum urmează:
unde:
Între sensibilitățile la riscul vega din cadrul unei benzi aparținând celorlalte clase de risc, parametrul de corelație ρkl se stabilește după cum urmează:
unde:
CAPITOLUL 1b
Abordarea bazată pe modele interne alternativă
Articolul 325az
Abordarea bazată pe modele interne alternativă și aprobarea de a utiliza modele interne alternative
După ce verifică dacă instituțiile respectă cerințele prevăzute la articolele 325bh, 325bi și 325bj, autoritățile competente acordă instituțiilor respective aprobarea de a-și calcula cerințele de fonduri proprii pentru portofoliul cuprinzând toate pozițiile atribuite birourilor de tranzacționare utilizând modelele lor interne alternative în conformitate cu articolul 325ba, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele cerințele:
birourile de tranzacționare au fost înființate în conformitate cu articolul 104b;
instituția a furnizat autorității competente o justificare pentru includerea birourilor de tranzacționare în domeniul de aplicare al abordării bazate pe modele interne alternative;
birourile de tranzacționare au îndeplinit cerințele privind testarea ex post prevăzute la articolul 325bf alineatul (3) pentru anul anterior;
instituția a raportat autorităților sale competente rezultatele cerinței privind atribuirea profitului și pierderii pentru birourile de tranzacționare prevăzute la articolul 325bg;
în cazul birourilor de tranzacționare cărora li s-a atribuit cel puțin una dintre pozițiile din portofoliul de tranzacționare menționate la articolul 325bl, birourile de tranzacționare îndeplinesc cerințele stabilite la articolul 325bm pentru modelul intern pentru riscul de nerambursare;
nu au fost atribuite poziții provenite din securitizare sau din resecuritizare birourilor de tranzacționare.
În sensul literei (b) de la primul paragraf din prezentul alineat, neincluderea unui birou de tranzacționare în domeniul de aplicare al abordării bazate pe modele interne alternative nu poate fi motivată de faptul că cerința de fonduri proprii calculată în conformitate cu abordarea standardizată alternativă prevăzută la articolul 325 alineatul (3) litera (a) ar fi mai redusă decât cerința de fonduri proprii calculată în conformitate cu abordarea bazată pe modele interne alternative.
Instituțiile notifică autorităților competente toate celelalte extinderi și modificări ale utilizării modelelor interne alternative pentru care instituția a primit aprobare.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
condițiile de evaluare a caracterului semnificativ al extinderilor și modificărilor utilizării modelelor interne alternative și al modificărilor subsetului de factori de risc modelabili menționat la articolul 325bc;
metodologia de evaluare pe baza căreia autoritățile competente verifică conformitatea unei instituții cu cerințele prevăzute la articolele 325bh, 325bi, 325bn, 325bo și 325bp.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2024.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice circumstanțele excepționale în care autoritățile competente îi pot permite unei instituții:
să continue să utilizeze modelele sale interne alternative în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață aferente unui birou de tranzacționare care nu mai îndeplinește condițiile prevăzute la alineatul (2) litera (c) de la prezentul articol și la articolul 325bg alineatul (1);
să limiteze majorarea la cea care rezultă din depășiri în conformitate cu testarea ex post a modificărilor ipotetice.
ABE prezintă Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2024.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325ba
Cerințe de fonduri proprii în cazul utilizării unor modele interne alternative
O instituție care utilizează un model intern alternativ calculează cerințele de fonduri proprii pentru portofoliul cuprinzând toate pozițiile atribuite birourilor de tranzacționare pentru care instituția a primit aprobare astfel cum se prevede la articolul 325az alineatul (2) ca cea mai mare valoare dintre următoarele elemente:
suma următoarelor valori:
măsura valorii la risc condiționate a instituției pentru ziua anterioară (ESt-1), calculată în conformitate cu articolul 325bb; și
măsura riscului pentru scenarii de criză a instituției pentru ziua anterioară (SSt-1), calculată în conformitate cu secțiunea 5; sau
suma următoarelor valori:
media nivelurilor zilnice ale măsurii valorii la risc condiționate a instituției, calculată conform articolului 325bb pentru fiecare dintre cele șaizeci de zile lucrătoare anterioare (ESavg), înmulțită cu factorul de multiplicare (mc); și
media nivelurilor zilnice ale măsurii riscului pentru scenarii de criză a instituției, calculată în conformitate cu secțiunea 5 pentru fiecare dintre cele șaizeci de zile lucrătoare anterioare (SSavg).
Instituțiile care dețin poziții pe titluri de datorie și de capital tranzacționate care sunt incluse în domeniul de aplicare al modelului intern pentru riscul de nerambursare și sunt atribuite birourilor de tranzacționare menționate la alineatul (1) îndeplinesc o cerință suplimentară de fonduri proprii, exprimată ca fiind cea mai mare dintre următoarele valori:
cea mai recentă cerință de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare, calculată în conformitate cu secțiunea 3;
media valorii menționate la litera (a) în cursul celor 12 săptămâni anterioare.
Articolul 325bb
Măsura valorii la risc condiționate
Instituțiile calculează măsura valorii la risc condiționate menționată la articolul 325ba alineatul (1) litera (a) pentru orice dată „t” și orice portofoliu de poziții din portofoliul de tranzacționare după cum urmează:
unde:
ESt |
= |
măsura valorii la risc condiționate; |
i |
= |
indicele care desemnează cele cinci categorii generale de factori de risc enumerate în tabelul 2 prima coloană de la articolul 325bd; |
UESt |
= |
măsura valorii la risc condiționate nerestricționată, calculată după cum urmează:
|
|
= |
măsura valorii la risc condiționate nerestricționată pentru categoria generală de factori de risc i, calculată după cum urmează:
|
|
= |
măsura valorii la risc condiționate parțială pentru categoria generală de factori de risc i care se calculează pentru toate pozițiile din portofoliu în conformitate cu articolul 325bc alineatul (2); |
|
= |
măsura valorii la risc condiționate parțială pentru categoria generală de factori de risc i care se calculează pentru toate pozițiile din portofoliu în conformitate cu articolul 325bc alineatul (3); și |
|
= |
măsura valorii la risc condiționate parțială pentru categoria generală de factori de risc i care se calculează pentru toate pozițiile din portofoliu în conformitate cu articolul 325bc alineatul (4). |
Articolul 325bc
Calcularea valorilor la risc condiționate parțiale
Instituțiile calculează toate măsurile valorii la risc condiționată parțială menționate la articolul 325bb alineatul (1) după cum urmează:
calcule zilnice ale măsurilor valorii la risc condiționată parțială;
un interval de încredere unilateral la 97,5 centile;
pentru un anumit portofoliu de poziții din portofoliul de tranzacționare, instituțiile calculează măsura valorii la risc condiționată parțială la momentul „t” ESt în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
PESt |
= |
valoarea la risc condiționată parțială la momentul „t”; |
j |
= |
indicele care desemnează cele cinci orizonturi de lichiditate enumerate în prima coloană din tabelul 1; |
LHj |
= |
lungimea orizonturilor de lichiditate j astfel cum este exprimată în zile în tabelul 1; |
T |
= |
orizontul de timp de bază, unde T = 10 zile; |
PESt(T) |
= |
măsura valorii la risc condiționată parțială determinată prin aplicarea scenariilor unor șocuri viitoare cu un orizont de timp de 10 zile numai setului specific de factori de risc modelabili aferenți pozițiilor din portofoliu prevăzut la alineatele (2), (3) și (4) pentru fiecare măsură a valorii la risc condiționată parțială menționată la articolul 325bb alineatul (1); și |
PESt(T, j) |
= |
măsura valorii la risc condiționată parțială determinată prin aplicarea scenariilor unor șocuri viitoare cu un orizont de timp de 10 zile numai setului specific de factori de risc modelabili aferenți pozițiilor din portofoliu prevăzut la alineatele (2), (3) și (4) pentru fiecare măsură a valorii la risc condiționată parțială menționată la articolul 325bb alineatul (1) și pentru care orizontul de lichiditate efectiv, determinat în conformitate cu articolul 325bd alineatul (2) este mai mare sau egal cu LHj..
Tabelul 1
|
O instituție care nu mai îndeplinește cerința prevăzută la primul paragraf de la prezenta literă notifică imediat acest fapt autorităților competente și actualizează subsetul de factori de risc modelabili în termen de două săptămâni astfel încât să îndeplinească cerința respectivă; în cazul în care, după două săptămâni, instituția nu a îndeplinit această cerință, instituția revine la abordarea prevăzută în capitolul 1a pentru a calcula cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață pentru anumite birouri de tranzacționare, până în momentul în care respectiva instituție este în măsură să demonstreze autorității competente că îndeplinește cerința prevăzută la primul paragraf de la prezenta literă;
datele de intrare utilizate pentru a determina scenariile unor șocuri viitoare aplicate factorilor de risc modelabili menționați la prezentul alineat literele (a) și (b) sunt calibrate în raport cu datele istorice menționate la alineatul (4) litera (c); datele respective se actualizează cel puțin o dată pe lună.
datele de intrare utilizate pentru a determina scenariile unor șocuri viitoare aplicate factorilor de risc modelabili menționați la literele (a) și (b) sunt calibrate în raport cu datele istorice din perioada de 12 luni anterioară; atunci când se produce o creștere semnificativă a volatilității prețurilor unui număr semnificativ de factori de risc modelabili aferenți portofoliului unei instituții care nu sunt incluși în subsetul de factori de risc menționat la alineatul (2) litera (a), autoritățile competente pot impune unei instituții să utilizeze datele istorice pentru o perioadă mai scurtă decât cele 12 luni anterioare, dar această perioadă nu poate fi mai scurtă decât cele șase luni anterioare; autoritățile competente notifică ABE orice decizie prin care impun unei instituții să utilizeze datele istorice dintr-o perioadă mai scurtă de 12 luni și își motivează decizia respectivă.
Articolul 325bd
Orizonturi de lichiditate
O instituție notifică autorităților competente birourile de tranzacționare și subcategoriile generale de factori risc cărora decide să le aplice tratamentul prevăzut la primul paragraf.
În scopul calculării măsurilor valorilor la risc condiționate parțiale în conformitate cu articolul 325bc alineatul (1) litera (c), orizontul de lichiditate efectiv „LHefectiv” al unui anumit factor de risc modelabil aferent unei anumite poziții din portofoliul de tranzacționare se calculează după cum urmează:
LHefectiv = |
|
SubCatLH dacă Mat > LH5 |
|
min (SubCatLH, minj{LHj/LHj ≥ Mat}) dacă LH1 ≤ Mat ≤ LH5 |
|||
LH1 dacă Mat < LH1 |
unde:
LHefectiv |
= |
orizontul de lichiditate efectiv; |
Mat |
= |
scadența poziției din portofoliul de tranzacționare; |
SubCatLH |
= |
lungimea orizontului de lichiditate al factorului de risc modelabil, determinată în conformitate cu alineatul (1); și |
minj {LHj/LHj ≥ Mat} |
= |
lungimea unuia dintre orizonturile de lichiditate enumerate în tabelul 1 de la articolul 325bc care este primul orizont de lichiditate situat peste nivelul scadenței poziției din portofoliul de tranzacționare. |
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
modul în care instituțiile încadrează factorii de risc ai pozițiilor menționate la alineatul (1) în categoriile generale de factori de risc și în subcategoriile generale de factori de risc în sensul alineatului (1);
ce monede constituie subcategoria „Cele mai lichide monede” din categoria generală de factori de risc „Rata dobânzii” din tabelul 2;
ce perechi de monede constituie subcategoria „Cele mai lichide perechi de monede” a categoriei generale de factori de risc „Schimb valutar” din tabelul 2;
definițiile capitalizării de piață scăzute și a capitalizării de piață ridicate în scopul subcategoriei „Prețul titlurilor de capital” și „Volatilitate” a categoriei de factori de risc de devalorizare pentru „Titluri de capital” din tabelul 2.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 martie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Tabelul 2
Categorii generale de factori de risc |
Subcategorii generale de factori de risc |
Orizonturi de lichiditate |
Lungimea orizontului de lichiditate (în zile) |
Rata dobânzii |
Cele mai lichide monede și moneda națională |
1 |
10 |
Alte monede (excluzând monedele cele mai lichide) |
2 |
20 |
|
Volatilitate |
4 |
60 |
|
Alte tipuri |
4 |
60 |
|
Marjă de credit |
Administrația centrală a statelor membre, inclusiv băncile centrale |
2 |
20 |
Obligațiuni garantate emise de instituțiile de credit din statele membre (categoria „investment grade”) |
2 |
20 |
|
Entități suverane (categoria „investment grade”) |
2 |
20 |
|
Entități suverane (categoria „high yield”) |
3 |
40 |
|
Societăți (categoria „investment grade”) |
3 |
40 |
|
Societăți (categoria „high yield”) |
4 |
60 |
|
Volatilitate |
5 |
120 |
|
Alte tipuri |
5 |
120 |
|
Titluri de capital |
Prețul titlurilor de capital (capitalizare de piață ridicată) |
1 |
10 |
Prețul titlurilor de capital (capitalizare de piață scăzută) |
2 |
20 |
|
Volatilitate (capitalizare de piață ridicată) |
2 |
20 |
|
Volatilitate (capitalizare de piață scăzută) |
4 |
60 |
|
Alte tipuri |
4 |
60 |
|
Schimb valutar |
Cele mai lichide perechi de monede |
1 |
10 |
Alte perechi de monede (excluzând cele mai lichide perechi de monede) |
2 |
20 |
|
Volatilitate |
3 |
40 |
|
Alte tipuri |
3 |
40 |
|
Marfă |
Prețul energiei și prețul emisiilor de dioxid de carbon |
2 |
20 |
Prețul metalelor prețioase și prețul metalelor neferoase |
2 |
20 |
|
Prețurile altor mărfuri (excluzând prețul energiei, prețul emisiilor de dioxid de carbon, prețul metalelor prețioase și prețul metalelor neferoase) |
4 |
60 |
|
Volatilitatea energiei și volatilitatea emisiilor de dioxid de carbon |
4 |
60 |
|
Volatilitatea metalelor prețioase și volatilitatea metalelor neferoase |
4 |
60 |
|
Volatilitatea altor mărfuri (excluzând volatilitatea energiei, volatilitatea emisiilor de dioxid de carbon, volatilitatea metalelor prețioase și volatilitatea metalelor neferoase) |
5 |
120 |
|
Alte tipuri |
5 |
120 |
Articolul 325be
Evaluarea gradului în care factorii de risc pot fi modelați
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 martie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325bf
Cerințe de reglementare privind testarea ex post și factori de multiplicare
În sensul prezentului articol, „depășire” înseamnă o variație de o zi în valoarea unui portofoliu alcătuit din toate pozițiile atribuite biroului de tranzacționare care depășește nivelul valorii la risc aferente, calculat pe baza modelului intern alternativ al instituției în conformitate cu următoarele cerințe:
calculul valorii la risc este supus unei perioade de deținere de o zi;
factorilor de risc aferenți pozițiilor biroului de tranzacționare menționați la articolul 325bg alineatul (3) care se consideră că sunt modelabili în conformitate cu articolul 325be li se aplică scenarii ale unor șocuri viitoare;
datele de intrare utilizate pentru a determina scenariile unor șocuri viitoare aplicate factorilor de risc modelabili sunt calibrate în raport cu datele istorice menționate la articolul 325bc alineatul (4) litera (c);
cu excepția cazului în care la prezentul articol se prevede altfel, modelul intern alternativ al instituției se bazează pe aceleași ipoteze de modelare ca și cele utilizate pentru calcularea măsurii valorii la risc condiționate menționate la articolul 325ba alineatul (1) litera (a).
Se consideră că biroul de tranzacționare al unei instituții îndeplinește cerințele testării ex post atunci când numărul de depășiri pentru biroul de tranzacționare respectiv care au avut loc în ultimele 250 de zile lucrătoare nu depășește niciuna dintre următoarele:
12 depășiri pentru nivelul valorii la risc, calculat la un interval de încredere unilateral de 99 de centile pe baza testării ex post a modificărilor ipotetice ale valorii portofoliului;
12 depășiri pentru nivelul valorii la risc, calculat la un interval de încredere unilateral de 99 de centile pe baza testării ex post a modificărilor efective ale valorii portofoliului;
30 de depășiri pentru nivelul valorii la risc, calculat la un interval de încredere unilateral de 97,5 centile pe baza testării ex post a modificărilor ipotetice ale valorii portofoliului;
30 de depășiri pentru nivelul valorii la risc, calculat la un interval de încredere unilateral de 97,5 centile pe baza testării ex post a modificărilor efective ale valorii portofoliului.
Instituțiile contabilizează depășirile zilnice în conformitate cu următoarele:
testarea ex post a modificărilor ipotetice ale valorii portofoliului se bazează pe o comparație între valoarea portofoliului la sfârșitul zilei și, presupunând că pozițiile rămân neschimbate, valoarea portofoliului la sfârșitul zilei următoare;
testarea ex post a modificărilor efective ale valorii portofoliului se bazează pe o comparație între valoarea portofoliului la sfârșitul zilei și valoarea efectivă a portofoliului la sfârșitul zilei următoare, excluzând taxele și comisioanele;
o depășire se calculează pentru fiecare zi lucrătoare în care instituția nu este în măsură să evalueze valoarea portofoliului sau să calculeze nivelul valorii la risc menționat la alineatul (3).
Factorul de multiplicare (mc) este reprezentat de suma dintre 1,5 și o majorare cuprinsă între 0 și 0,5, în conformitate cu tabelul 3. În cazul portofoliului menționat la alineatul (5), această majorare se calculează pe baza numărului de depășiri înregistrate în cea mai recentă perioadă de 250 de zile lucrătoare, astfel cum demonstrează testarea ex post efectuată de către instituție a nivelului valorii la risc calculat în conformitate cu litera (a) de la prezentul paragraf. Calculul majorării este supus criteriilor următoare:
o depășire înseamnă o variație de o zi în valoarea portofoliului respectiv care depășește nivelul valorii la risc aferente, calculată utilizând modelul intern al instituției, în conformitate cu cerințele următoare:
o perioadă de deținere de o zi;
un interval de încredere unilateral de 99 de centile;
factorilor de risc aferenți pozițiilor biroului de tranzacționare menționați la articolul 325bg alineatul (3) care se consideră că sunt modelabili în conformitate cu articolul 325be li se aplică scenarii ale unor șocuri viitoare;
datele de intrare utilizate pentru a determina scenariile unor șocuri viitoare aplicate factorilor de risc modelabili sunt calibrate în raport cu datele istorice menționate la articolul 325bc alineatul (4) litera (c);
cu excepția cazului în care la prezentul articol se prevede altfel, modelul intern al instituției se bazează pe aceleași ipoteze de modelare ca și cele utilizate pentru calcularea măsurii valorii la risc condiționate menționate la articolul 325ba alineatul (1) litera (a);
numărul de depășiri este egal cu cel mai mare dintre numărul de depășiri calculat pe baza modificărilor ipotetice și numărul de depășiri calculate pe baza modificărilor efective ale valorii portofoliului;
Tabelul 3
Număr de depășiri |
Majorare |
Mai mic de 5 |
0,00 |
5 |
0,20 |
6 |
0,26 |
7 |
0,33 |
8 |
0,38 |
9 |
0,42 |
Mai mare de 9 |
0,50 |
În circumstanțe excepționale, autoritățile competente pot limita majorarea la cea care rezultă din depășirile calculate pe baza testării ex post a modificărilor ipotetice, unde numărul depășirilor calculate pe baza testării ex post a modificărilor reale nu rezultă din deficiențe în modelul intern.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 martie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325bg
Cerința privind atribuirea profitului și a pierderii
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
criteriile necesare pentru a se asigura faptul că modificările teoretice ale valorii portofoliului unui birou de tranzacționare sunt suficient de apropiate de modificările ipotetice ale valorii portofoliului biroului de tranzacționare în sensul alineatului (2), ținând seama de evoluțiile apărute la nivel de reglementare pe plan internațional;
consecințele pentru o instituție atunci când modificările teoretice ale valorii portofoliului unui birou de tranzacționare nu sunt suficient de apropiate de modificările ipotetice ale valorii portofoliului biroului de tranzacționare în sensul alineatului (2);
frecvența cu care atribuirea profitului și a pierderii trebuie să fie efectuată de către o instituție;
elementele tehnice care trebuie incluse în modificările teoretice și ipotetice ale valorii portofoliului unei instituții în sensul prezentului articol;
modul în care instituțiile care utilizează modelul intern trebuie să agrege cerința totală de fonduri proprii pentru riscul de piață pentru toate pozițiile din portofoliul lor de tranzacționare și pozițiile din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc valutar sau de marfă, ținând cont de consecințele menționate la litera (b).
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 martie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325bh
Cerințe privind măsurarea riscurilor
Instituțiile care utilizează un model intern de măsurare a riscurilor folosit la calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață, astfel cum sunt menționate la articolul 325ba, se asigură că respectivul model respectă cumulativ următoarele cerințe:
modelul intern de măsurare a riscurilor reflectă un număr suficient de factori de risc, care cuprind cel puțin factorii de risc menționați în secțiunea 3 subsecțiunea 1 din capitolul 1a, cu excepția cazului în care instituția demonstrează autorităților competente că omiterea acestor factori de risc nu are un impact semnificativ asupra rezultatelor cerinței privind atribuirea profitului și a pierderii menționate la articolul 325bg; o instituție este în măsură să explice autorităților competente motivele pentru care a încorporat un anumit factor de risc în modelul său de evaluare, dar nu și în modelul intern de măsurare a riscurilor;
modelul intern de măsurare a riscurilor surprinde caracterul neliniar al opțiunilor și al altor produse, precum și riscul de corelație și riscul de bază;
modelul intern de măsurare a riscurilor încorporează un set de factori de risc corespunzători ratelor dobânzii pentru fiecare monedă în care instituția înregistrează poziții bilanțiere sau extrabilanțiere sensibile la rata dobânzii; instituția modelează curbele de randament folosind una dintre abordările general acceptate; curba de randament este divizată în diferite benzi de scadență pentru a surprinde variațiile volatilității ratelor de-a lungul curbei de randament; pentru expunerile semnificative la riscul de rată a dobânzii în monede și pe piețe importante, curba de randament trebuie modelată cu ajutorul a minimum șase benzi de scadență, iar numărul de factori de risc utilizați pentru a modela curba de randament trebuie să fie proporțional cu natura și complexitatea strategiilor de tranzacționare ale instituției; modelul trebuie, de asemenea, să surprindă diversificarea riscului legat de variațiile imperfect corelate ale diferitelor curbe de randament sau ale diferitelor instrumente financiare asupra aceluiași emitent-suport;
modelul intern de măsurare a riscurilor încorporează factorii de risc corespunzători aurului și valutelor individuale în care sunt denominate pozițiile instituției; în cazul OPC-urilor, se iau în considerare pozițiile pe valută efective ale acestora; instituțiile se pot baza pe raportările terților privind poziția pe valută a unui OPC cu condiția asigurării în mod adecvat a corectitudinii acestor raportări; pozițiile pe valută ale unui OPC de care instituția nu are cunoștință sunt extrase din abordarea bazată pe modele interne și tratate în conformitate cu capitolul 1a;
gradul de sofisticare al tehnicii de modelare este proporțional cu importanța activităților instituțiilor pe piețele de titluri de capital respective; modelul intern de măsurare a riscurilor utilizează un factor de risc distinct cel puțin pentru fiecare dintre piețele de titluri de capital pe care instituția deține poziții semnificative și cel puțin un factor de risc care reflectă variațiile sistemice ale prețurilor titlurilor de capital și dependența factorului de risc respectiv de factorii de risc individuali pentru fiecare piață de titluri de capital;
modelul intern de măsurare a riscurilor utilizează un factor de risc distinct cel puțin pentru fiecare marfă pe care instituția deține poziții semnificative, cu excepția cazului în care instituția deține o poziție agregată pe mărfuri de dimensiuni modeste în raport cu toate activitățile sale de tranzacționare; în acest caz, acesta poate utiliza un factor de risc distinct pentru fiecare tip general de mărfuri; în cazul expunerilor semnificative la piețele de mărfuri, modelul reflectă riscul variațiilor imperfect corelate între mărfuri care sunt similare, dar nu identice, expunerea la modificări ale prețurilor la termen rezultate din neconcordanțe de scadențe și randamentul de comoditate între pozițiile pe instrumente financiare derivate și pe numerar;
substituenții utilizați își dovedesc utilitatea printr-un istoric corespunzător pentru pozițiile reale deținute, sunt suficient de prudenți și sunt utilizați doar atunci când datele disponibile sunt insuficiente, cum ar fi în perioada de criză menționată la articolul 325bc alineatul (2) litera (c);
în cazul expunerilor semnificative la riscuri de volatilitate pe instrumente cu opționalitate, modelul intern de măsurare a riscurilor reflectă dependența volatilităților implicite în raport cu toate prețurile de exercitare și toate scadențele opțiunilor.
Articolul 325bi
Cerințe calitative
Orice model intern de măsurare a riscurilor utilizat în sensul prezentului capitol este solid din punct de vedere conceptual, este calculat și implementat cu integritate și îndeplinește cumulativ cerințele calitative următoare:
orice model intern de măsurare a riscurilor utilizat pentru a calcula cerințele de capital pentru riscul de piață face parte integrantă din procesul instituției de administrare zilnică a riscului și servește ca bază pentru raportarea expunerilor la risc către conducerea superioară;
o instituție are o unitate de control al riscului care este independentă de unitățile care desfășoară activități de tranzacționare și care raportează direct conducerii superioare; unitatea în cauză este responsabilă pentru proiectarea și implementarea oricărui model intern de măsurare a riscurilor; unitatea efectuează validarea inițială și pe bază continuă a oricărui model intern utilizat în sensul prezentului capitol și răspunde de sistemul global de administrare a riscurilor; aceasta produce și analizează rapoarte zilnice asupra rezultatelor oricărui model intern utilizat pentru a calcula cerințele de capital pentru riscul de piață, precum și rapoarte asupra caracterului adecvat al măsurilor care trebuie luate în ceea ce privește limitele de tranzacționare;
organul de conducere și conducerea superioară sunt implicate în mod activ în procesul de control al riscului, iar rapoartele zilnice realizate de către unitatea de control al riscului sunt reexaminate la un nivel al conducerii care deține suficientă autoritate pentru a impune diminuarea pozițiilor asumate de fiecare trader și diminuarea expunerii totale la risc a instituției;
instituția are personal suficient de numeros care să aibă un nivel de calificare adecvat în utilizarea modelelor interne sofisticate de măsurare a riscurilor și personal suficient de numeros care să dețină calificări în domenii precum tranzacționarea, controlul riscurilor, auditul și înregistrarea și monitorizarea tranzacțiilor inițiate („back office”);
instituția dispune de un set bine documentat de politici, proceduri și mecanisme de control interne pentru a monitoriza și a asigura conformitatea cu funcționarea generală a modelelor sale interne de măsurare a riscurilor;
orice model intern de măsurare a riscurilor, inclusiv orice model de evaluare, are un istoric dovedit în ceea ce privește acuratețea rezonabilă a acestuia în măsurarea riscurilor și nu diferă semnificativ de modelele utilizate de instituție pentru administrarea sa internă a riscurilor;
instituția derulează în mod frecvent programe riguroase de simulări de criză, inclusiv simulări de criză în sens invers („reverse stress tests”), care cuprind orice model intern de măsurare a riscurilor; rezultatele respectivelor simulări de criză sunt analizate de conducerea superioară cel puțin o dată pe lună și sunt conforme cu politicile și limitele aprobate de către organul de conducere; instituția ia măsuri corespunzătoare în cazul în care rezultatele simulărilor de criză arată pierderi excesive generate de activitățile de tranzacționare ale instituției în anumite circumstanțe;
instituția desfășoară, într-un mod pe care autoritățile competente îl consideră satisfăcător, o analiză independentă a modelelor sale interne de măsurare a riscurilor, fie în cadrul procesului său periodic de audit intern, fie prin mandatarea unei întreprinderi terțe să efectueze analiza în cauză.
În sensul literei (h) de la primul paragraf, o întreprindere terță înseamnă o întreprindere care furnizează servicii de audit sau de consultanță către instituții și care are personal cu suficiente calificări în domeniul riscului de piață în cadrul activităților de tranzacționare.
Analiza menționată la alineatul (1) litera (h) include atât activitățile unităților care desfășoară activități de tranzacționare, cât și activitățile unității independente de control al riscului. Instituția își reexaminează procesul general de administrare a riscurilor cel puțin o dată pe an. Reexaminarea evaluează următoarele aspecte:
caracterul adecvat al documentației sistemului și procesului de administrare a riscului, precum și organizarea unității de control al riscului;
integrarea rezultatelor măsurării riscurilor în cadrul gestionării zilnice a riscurilor și integritatea sistemului de informare a conducerii;
procesele pe care instituția le utilizează pentru aprobarea modelelor de evaluare a riscului („risk-pricing models”) și pentru aprobarea sistemelor de evaluare care sunt folosite de către personalul din unitățile responsabile cu inițierea tranzacțiilor („front office”) și din unitățile responsabile cu înregistrarea și monitorizarea tranzacțiilor inițiate („back office”);
sfera riscurilor surprinse de către model, acuratețea și adecvarea sistemului de măsurare a riscurilor și validarea oricăror modificări semnificative în cadrul modelului intern de măsurare a riscurilor;
acuratețea și caracterul complet al datelor aferente pozițiilor, acuratețea și caracterul adecvat în ceea ce privește ipotezele referitoare la volatilitate și corelare, acuratețea calculelor evaluării și ale sensibilității la risc, precum și acuratețea și caracterul adecvat al metodelor utilizate pentru generarea de date de substituire atunci când datele disponibile sunt insuficiente pentru a îndeplini cerința prevăzută în prezentul capitol;
procesul de verificare pe care instituția îl utilizează la evaluarea consecvenței, oportunității și fiabilității surselor de date utilizate pentru rularea modelelor sale interne de măsurare a riscurilor, inclusiv independența acestor surse de date;
procesul de verificare pe care instituția îl utilizează la evaluarea cerințelor privind testarea ex post și a cerințelor privind atribuirea profitului și a pierderii pentru a aprecia acuratețea modelelor sale interne de măsurare a riscurilor;
în cazul în care reexaminarea este efectuată de o întreprindere terță în conformitate cu prezentul articol alineatul (1) litera (h), verificarea faptului că procesul de validare internă prevăzut la articolul 325bj își îndeplinește obiectivele.
Articolul 325bj
Validarea internă
Instituțiile efectuează validarea menționată la alineatul (1) în următoarele circumstanțe:
atunci când un model intern de măsurare a riscurilor este elaborat inițial și atunci când sunt operate modificări semnificative asupra modelului respectiv;
periodic, în special atunci când au intervenit modificări structurale semnificative ale pieței sau modificări ale componenței portofoliului care ar putea face ca modelul intern de măsurare a riscurilor să nu mai fie adecvat.
Validarea modelelor interne de măsurare a riscurilor ale unei instituții nu se limitează la cerințele privind testarea ex post și atribuirea profitului și a pierderii, ci include cel puțin următoarele:
teste pentru a verifica dacă ipotezele aferente modelului intern sunt adecvate și nu subestimează sau supraestimează riscul;
teste proprii de validare a modelului intern, inclusiv teste ex post, în plus față de programele de testare ex post impuse prin reglementări, în legătură cu riscurile și structurile portofoliilor lor;
utilizarea portofoliilor ipotetice pentru a avea siguranța că modelul intern de măsurare a riscurilor este în măsură să țină cont de trăsături structurale particulare care pot apărea, de exemplu riscurile semnificative aferente bazei și riscul de concentrare sau riscurile asociate utilizării de substituenți.
Articolul 325bk
Calcularea măsurii riscurilor pentru scenarii de criză
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
modul în care instituțiile urmează să elaboreze care sunt scenariile extreme ale șocurilor viitoare aplicabile factorilor de risc nemodelabili și modul în care acestea urmează să aplice factorilor de risc în cauză respectivele scenarii extrem ale șocurilor viitoare;
un scenariu extrem al șocurilor viitoare stabilit prin reglementări pentru fiecare subcategorie generală de factori de risc enumerată în tabelul 2 de la articolul 325bd, pe care instituțiile să îl poată utiliza atunci când nu pot elabora un scenariu extrem al șocurilor viitoare în conformitate cu litera (a) de la prezentul paragraf sau pe care autoritățile competente să le poată impune instituțiilor să îl aplice dacă nu consideră că scenariul extrem al șocurilor viitoare elaborat de instituție este satisfăcător;
circumstanțele în care instituțiile pot calcula o măsură a riscurilor pentru scenarii de criză pentru mai mulți factori de risc nemodelabili;
modul în care instituțiile trebuie să prezinte în formă agregată măsurile riscurilor pentru scenarii de criză în cazul tuturor factorilor de risc nemodelabili incluși în pozițiile din portofoliul lor de tranzacționare și în pozițiile din afara portofoliului de tranzacționare care prezintă un risc valutar sau de marfă.
La elaborarea proiectelor de standarde tehnice de reglementare respective, ABE ia în considerare faptul că nivelul cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață aferent unui factor de risc nemodelabil, astfel cum este prevăzut la prezentul articol, trebuie să fie la fel de ridicat ca și nivelul cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață care ar fi calculate în conformitate cu prezentul capitol dacă acest factor de risc ar fi modelabil.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 septembrie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 325bl
Sfera de aplicare a modelului intern pentru riscul de nerambursare
Articolul 325bm
Aprobarea de a utiliza un model intern pentru riscul de nerambursare
Articolul 325bn
Cerințele de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare cu utilizarea unui model intern pentru riscul de nerambursare
Instituțiile calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare utilizând un model intern pentru riscul de nerambursare în cazul portofoliului tuturor pozițiilor menționate la articolul 325bl, după cum urmează:
cerințele de fonduri proprii sunt egale cu un număr al valorii la risc care măsoară pierderea potențială – la nivelul valorii de piață – a portofoliului cauzată de starea de nerambursare a emitenților cu privire la pozițiile respective, la un interval de încredere de 99,9 %, pe un orizont de timp de un an;
pierderea potențială menționată la litera (a) reprezintă o pierdere directă sau indirectă la nivelul valorii de piață a unei poziții care a fost cauzată de starea de nerambursare a emitenților și care se adaugă pierderilor eventuale care au fost deja luate în considerare în cadrul evaluării curente a poziției; starea de nerambursare a emitenților pozițiilor pe titluri de capital este reprezentată de scăderea la zero a cuantumului prețurilor titlurilor de capital ale emitenților;
instituțiile stabilesc corelațiile între nerambursările diferiților emitenți pe baza unei metodologii solide din punct de vedere conceptual, utilizând date istorice obiective privind marjele de credit de pe piață sau prețurile titlurilor de capital pentru o perioadă de cel puțin 10 ani, care include și perioada de criză identificată de instituție în conformitate cu articolul 325bc alineatul (2); calculul corelațiilor între nerambursările diferiților emitenți este calibrat în funcție de un orizont de timp de un an;
modelul intern pentru riscul de nerambursare se bazează pe ipoteza unei poziții constante pe un an.
Articolul 325bo
Recunoașterea acoperirilor în cadrul unui model intern pentru riscul de nerambursare
Articolul 325bp
Cerințe specifice privind modelul intern pentru riscul de nerambursare
Pentru a simula starea de nerambursare a emitenților în modelul intern pentru riscul de nerambursare, estimările instituției privind probabilitățile de nerambursare îndeplinesc următoarele cerințe:
probabilitățile de nerambursare au un prag minim de 0,03 %;
probabilitățile de nerambursare se bazează pe un orizont de timp de un an, cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezenta secțiune;
probabilitățile de nerambursare se măsoară utilizând, singure sau în combinație cu prețurile de piață curente, date observate într-o perioadă istorică de cel puțin cinci ani privind nerambursări reale din trecut și scăderi extreme ale prețurilor de piață echivalente cu situații de nerambursare; probabilitățile de nerambursare nu se deduc exclusiv pe baza prețurilor de piață curente;
o instituție care a primit aprobarea de a estima probabilitățile de nerambursare în conformitate cu titlul II capitolul 3 secțiunea 1 utilizează metodologia stabilită la acea secțiunea respectivă pentru a calcula probabilitățile de nerambursare;
o instituție care nu a primit aprobarea de a estima probabilitățile de nerambursare în conformitate cu titlul II capitolul 3 secțiunea 1 elaborează o metodologie internă sau utilizează surse externe pentru a calcula probabilitățile de nerambursare; în ambele situații, estimările probabilităților de nerambursare sunt în acord cu cerințele prevăzute la prezentul articol.
Pentru a simula starea de nerambursare a emitenților în modelul intern pentru riscul de nerambursare, estimările instituției privind pierderea în caz de nerambursare îndeplinesc următoarele cerințe:
estimările privind pierderea în caz de nerambursare au un prag minim de 0 %;
estimările privind pierderea în caz de nerambursare reflectă rangul fiecărei poziții;
o instituție care a primit aprobarea de a estima pierderea în caz de nerambursare în conformitate cu titlul II capitolul 3 secțiunea 1 utilizează metodologia stabilită la secțiunea respectivă pentru a calcula estimările privind pierderea în caz de nerambursare;
o instituție care nu a primit aprobarea de a estima pierderea în caz de nerambursare în conformitate cu titlul II capitolul 3 secțiunea 1 elaborează o metodologie internă sau utilizează surse externe pentru a estima pierderea în caz de nerambursare; în ambele situații, estimările pierderii în caz de nerambursare sunt în acord cu cerințele prevăzute la prezentul articol.
Ca parte a analizei independente și a validării modelelor interne utilizate în sensul prezentului capitol, inclusiv pentru sistemul de măsurare a riscurilor, instituțiile:
verifică dacă metoda lor de modelare a corelațiilor și a variațiilor de preț este adecvată pentru portofoliul lor, în special în materie de alegere și de ponderare a factorilor de risc sistematic din cadrul modelului;
efectuează o serie de simulări de criză, inclusiv analize de sensibilitate și analize ale scenariilor, pentru a evalua caracterul rezonabil din punct de vedere calitativ și cantitativ al modelului intern pentru riscul de nerambursare, în special în ceea ce privește tratamentul concentrărilor; și
aplică o validare cantitativă adecvată care să includă valori de referință interne relevante pentru modelare.
Aceste teste menționate la litera (b) nu se limitează la gama de evenimente survenite în trecut.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 septembrie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CAPITOLUL 2
Cerințe de fonduri proprii pentru riscul de poziție
Secțiunea 1
Dispoziții generale și instrumente specifice
Articolul 326
Cerințe de fonduri proprii pentru riscul de poziție
Cerința de fonduri proprii a instituției pentru riscul de poziție este suma cerințelor de fonduri proprii pentru riscul general și cel specific aferente pozițiilor sale pe instrumente de datorie și de capital. Pozițiile din securitizare din portofoliul de tranzacționare sunt tratate ca instrumente de datorie.
Articolul 327
Compensare
Articolul 328
Contracte futures și forward pe rata dobânzii
Articolul 329
Opțiuni și warranturi
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 330
Swapuri
Swapurile se tratează pentru scopurile riscului de rată a dobânzii pe aceeași bază ca și instrumentele din bilanț. Astfel, un swap pe rata dobânzii, în cadrul căruia o instituție primește o rată a dobânzii variabilă și plătește o rată a dobânzii fixă, se tratează ca fiind echivalent cu o poziție lungă pe un instrument pe rată a dobânzii variabilă cu scadență egală cu perioada până la următoarea dată de fixare a ratei dobânzii și o poziție scurtă pe un instrument pe rată a dobânzii fixă cu aceeași scadență ca și swapul însuși.
Articolul 331
Riscul de rată a dobânzii pentru instrumentele financiare derivate
Instituțiile care nu utilizează modelele prevăzute la alineatul (1) pot să compenseze integral toate pozițiile pe instrumente financiare derivate reglementate de articolele 328-330 care îndeplinesc cel puțin următoarele condiții:
pozițiile au aceeași valoare și sunt denominate în aceeași monedă;
rata de referință (pentru pozițiile pe rată variabilă) sau cuponul (pentru pozițiile pe rată fixă) are valoare apropiată;
următoarea dată de fixare a dobânzii sau, pentru pozițiile pe cupon fix, scadența reziduală corespunde următoarelor limite:
mai puțin de o lună: aceeași zi;
între o lună și un an: în șapte zile;
peste un an: în 30 de zile.
Articolul 332
Instrumente financiare derivate de credit
La calcularea cerinței de fonduri proprii pentru riscul general și riscul specific al părții care își asumă riscul de credit („vânzătorul protecției”) trebuie utilizat, dacă nu se specifică altfel, cuantumul noțional al instrumentului financiar derivat de credit, prevăzut în contract. În pofida primei teze, instituția poate alege să înlocuiască valoarea noțională cu valoarea noțională plus variația netă a valorii de piață a instrumentului financiar derivat de la inițierea tranzacției, reprezentând, din punctul de vedere al vânzătorului de protecție, o variație netă în sens descendent, de semn negativ. În scopul calculării cerinței de risc specific, alta decât pentru instrumentele de tipul total return swap, se aplică scadența instrumentului financiar derivat de credit prevăzută în contract, și nu scadența obligației. Pozițiile se determină după cum urmează:
un instrument de tipul total return swap creează o poziție lungă pe riscul general al obligației de referință și o poziție scurtă pe riscul general al unui titlu de stat cu o scadență egală cu perioada până la următoarea dată de fixare a ratei dobânzii și care are atribuită o pondere de risc de 0 %, în temeiul titlului II capitolul 2. De asemenea, acesta creează o poziție lungă pe riscul specific al obligației de referință;
un instrument de tipul „credit default swap” nu creează o poziție pe riscul general. Pentru scopurile riscului specific, instituția înregistrează o poziție lungă sintetică pe o obligație aferentă entității de referință, cu excepția cazului în care instrumentul financiar derivat beneficiază de un rating extern și îndeplinește condițiile aferente unui titlu de datorie eligibil, caz în care se înregistrează o poziție lungă pe instrumentul financiar derivat. Dacă în cadrul produsului sunt datorate plăți sub formă de prime sau dobânzi, aceste fluxuri de numerar se reprezintă ca poziții noționale pe titluri de stat;
un instrument de tipul single name credit linked note creează o poziție lungă pe riscul general al instrumentului însuși, ca și un instrument pe rata dobânzii. Pentru scopul riscului specific se creează o poziție lungă sintetică pe o obligație aferentă entității de referință. Pentru emitentul titlului se creează o poziție lungă suplimentară. În cazul în care un instrument de tipul credit linked note beneficiază de un rating extern și îndeplinește condițiile aferente unui titlu de datorie eligibil, este necesar să se înregistreze doar o singură poziție lungă pe riscul specific al instrumentului respectiv;
Pe lângă o poziție lungă pe riscul specific al emitentului instrumentului, un instrument de tipul multiple name credit linked note, care oferă protecție proporțională, creează o poziție pe fiecare entitate de referință, suma noțională totală a contractului fiind repartizată între poziții, proporțional cu ponderea pe care o are fiecare expunere față de o entitate de referință. Atunci când se pot selecta mai multe obligații aferente unei entități de referință, obligația cu cea mai mare pondere de risc determină riscul specific.
un instrument financiar derivat de credit de tipul „first-asset-to-default” (primul activ în stare de nerambursare) creează o poziție, de valoare egală cu suma noțională, pe o obligație aferentă fiecărei entități de referință. În cazul în care valoarea maximă a plății pentru un eveniment de credit este mai mică decât cerința de fonduri proprii conform metodei de la prima teză a prezentei litere, cuantumul maxim al plății poate fi considerat drept cerința de fonduri proprii pentru riscul specific.
Un instrument financiar derivat de credit de tipul „n-th-asset-to-default” (al n-lea activ în stare de nerambursare) creează o poziție, de valoare egală cu suma noțională, pe o obligație aferentă fiecărei entități de referință, cu excepția a n-1 entități de referință care au cea mai mică cerință de fonduri proprii pentru riscul specific. În cazul în care valoarea maximă a plății pentru un eveniment de credit este mai mică decât cerința de fonduri proprii conform metodei de la prima teză a prezentului punct, această sumă poate fi considerată drept cerința de fonduri proprii pentru riscul specific.
Atunci când un instrument financiar derivat de credit de tipul „n-th-to-default” beneficiază de un rating extern, vânzătorul protecției calculează cerința de fonduri proprii pentru riscul specific utilizând ratingul instrumentului financiar derivat și aplică ponderile de risc corespunzătoare aferente securitizării, după caz.
Articolul 333
Titluri vândute în cadrul unui acord repo sau împrumutate
O instituție, în cazul în care transferă titluri sau drepturi garantate referitoare la proprietatea titlurilor, în cadrul unui acord repo sau în cazul în care dă cu împrumut titlurile în cadrul unei operațiuni de dare de titluri cu împrumut trebuie să includă titlurile respective în calculul cerinței de fonduri proprii, conform prezentului capitol, cu condiția ca aceste titluri să fie poziții din portofoliul de tranzacționare.
Secțiunea 2
Instrumente de datorie
Articolul 334
Poziții nete pe instrumente de datorie
Pozițiile nete se clasifică corespunzător monedei în care acestea sunt denominate, iar cerința de fonduri proprii pentru riscul general și riscul specific se calculează separat pentru fiecare monedă individuală.
Subsecțiunea 1
Risc specific
Articolul 335
Plafon privind cerința de fonduri proprii pentru o poziție netă
Instituția poate plafona cerința de fonduri proprii pentru riscul specific al unei poziții nete pe un instrument de datorie la valoarea maximă a pierderii posibile ca urmare a riscului de nerambursare. În cazul unei poziții scurte, această limită poate fi calculată ca o modificare a valorii determinată de titlu sau, unde este cazul, de faptul că numele-suport devin imediat lipsite de risc de nerambursare.
Articolul 336
Cerință de fonduri proprii pentru instrumentele de datorie care nu sunt poziții din securitizare
Instituția atribuie pozițiile nete din portofoliul de tranzacționare pe instrumente care nu sunt poziții din securitizare, calculate conform articolului 327, categoriilor corespunzătoare din tabelul 1 în funcție de emitent/debitor, evaluarea externă sau internă a creditului, precum și în funcție de scadența reziduală, și, în continuare, le înmulțește cu ponderile prevăzute în tabelul menționat. Instituția însumează pozițiile ponderate care rezultă din aplicarea prezentului articol, indiferent dacă acestea sunt lungi sau scurte, în vederea calculării cerinței de fonduri proprii pentru acoperirea riscului specific.
Tabelul 1
Categorii |
Cerință de fonduri proprii pentru riscul specific |
Titluri de datorie care ar beneficia de o pondere de risc egală cu 0 % conform abordării standardizate pentru riscul de credit. |
0 % |
Titluri de datorie care ar beneficia de o pondere de risc egală cu 20 % sau 50 % conform abordării standardizate pentru riscul de credit și alte elemente eligibile așa cum sunt definite la alineatul (4). |
0,25 % (durata reziduală până la scadența finală este mai mică sau egală cu 6 luni) 1,00 % (durata reziduală până la scadența finală este mai mare de 6 luni și mai mică sau egală cu 24 de luni) 1,60 % (durata reziduală până la scadența finală este mai mare de 24 de luni) |
Titluri de datorie care ar beneficia de o pondere de risc egală cu 100 % conform abordării standardizate pentru riscul de credit. |
8,00 % |
Titluri de datorie care ar beneficia de o pondere de risc egală cu 150 % conform abordării standardizate pentru riscul de credit. |
12,00 % |
Alte elemente eligibile:
poziții lungi și scurte pe active pentru care nu este disponibilă o evaluare din partea unei ECAI desemnate, și care îndeplinesc următoarele condiții:
sunt considerate suficient de lichide de către instituția în cauză;
calitatea lor investițională este, în opinia instituției, cel puțin echivalentă cu cea a activelor menționate în tabelul 1 al doilea rând;
sunt admise la tranzacționare pe cel puțin o piață reglementată dintr-un stat membru sau pe o bursă (stock exchange) dintr-o țară terță, cu condiția ca bursa respectivă să fie recunoscută de autoritățile competente din statul membru respectiv;
poziții lungi și scurte pe active, emise de instituții supuse cerințelor de fonduri proprii prevăzute în prezentul regulament, care sunt considerate de către instituția în cauză suficient de lichide și a căror calitate investițională este, în opinia instituției, cel puțin echivalentă cu cea a activelor menționate în tabelul 1 al doilea rând;
titluri emise de instituții care sunt considerate a avea un nivel de calitate a creditului echivalent sau mai ridicat decât cele asociate nivelului 2 de calitate a creditului, conform abordării standardizate pentru riscul de credit al expunerilor față de instituții, și care sunt supuse unor mecanisme de supraveghere și reglementare comparabile cu cele prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE.
Instituțiile care aplică litera (a) sau (b) trebuie să dispună de o metodologie documentată pe baza căreia evaluează dacă activele îndeplinesc cerințele de la punctele respective și să notifice această metodologie autorităților competente.
Articolul 337
Cerința de fonduri proprii pentru instrumentele care sunt poziții din securitizare
În conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, ABE emite ghiduri privind utilizarea estimărilor PD și LGD ca date de intrare atunci când aceste estimări se întemeiază pe un model IRC.
În cazul în care instituția inițiatoare a unei securitizări sintetice nu îndeplinește condițiile necesare pentru transferul unei părți semnificative a riscului prevăzute la articolul 245, instituția inițiatoare include expunerile-suport din securitizare în calculul său referitor la cerințele de fonduri proprii, ca și cum aceste expuneri nu ar fi fost securitizate și nu ține seama de efectul securitizării sintetice în scopul protecției creditului.
Articolul 338
Cerință de fonduri proprii pentru portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație
Portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație constă în poziții din securitizare și în instrumente financiare derivate de credit de tipul „n-th-to-default” care îndeplinesc toate criteriile următoare:
pozițiile nu sunt nici poziții din resecuritizare, nici opțiuni pe o tranșă din securitizare și nici alte instrumente derivate ale expunerilor din securitizare care nu oferă o repartizare proporțională din încasările unei tranșe din securitizare;
toate instrumentele de referință sunt:
fie instrumente pentru un singur nume (single-name instruments), inclusiv instrumente derivate de credit pentru un singur nume (single-name credit derivatives), pentru care există o piață lichidă bidirecțională;
fie indici tranzacționați în mod normal, care se bazează pe entitățile de referință în cauză.
Se consideră că există o piață bidirecțională atunci când există oferte independente, de bună credință, de cumpărare și vânzare, astfel încât în cadrul unei zile să se poată determina un preț corelat în mod rezonabil cu ultimul preț de vânzare sau cu cotații curente competitive, de bună credință, de cumpărare sau de vânzare și să se poată efectua decontarea la acest preț într-un interval relativ scurt potrivit uzanței comerciale.
Pozițiile care fac trimitere la oricare dintre următoarele elemente nu sunt incluse într-un portofoliu de tranzacționare pe bază de corelație:
un suport care poate fi alocat clasei de expuneri „expuneri de tip retail” sau clasei de expuneri „expuneri garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile” conform abordării standardizate pentru riscul de credit din afara portofoliului de tranzacționare al unei instituții;
o creanță asupra unei entități cu scop special, garantată, direct sau indirect, cu o poziție care, în sine, nu ar fi eligibilă pentru includere în portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație, în conformitate cu alineatele (1) și (2).
O instituție determină cel mai mare dintre următoarele cuantumuri ca cerință de fonduri proprii pentru riscul specific în ceea ce privește portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație:
cerința totală de fonduri proprii pentru riscul specific care s-ar aplica exclusiv pozițiilor nete lungi din portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație;
cerința totală de fonduri proprii pentru riscul specific care s-ar aplica exclusiv pozițiilor nete scurte din portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație.
Subsecțiunea 2
Risc general
Articolul 339
Calcularea riscului general pe baza scadenței
Pentru benzile incluse în fiecare dintre zonele din tabelul 2, instituția calculează totalurile pozițiilor lungi ponderate nepuse în corespondență, în vederea determinării poziției lungi ponderate nepuse în corespondență pentru fiecare zonă. În mod similar, totalurile aferente pozițiilor scurte ponderate nepuse în corespondență, de la fiecare bandă dintr-o anumită zonă, se însumează în vederea determinării poziției scurte ponderate nepuse în corespondență pentru acea zonă. Partea aferentă poziției lungi ponderate nepuse în corespondență pentru o zonă dată, care este pusă în corespondență cu poziția scurtă ponderată, nepusă în corespondență pentru aceeași zonă, reprezintă poziția ponderată pusă în corespondență pentru zona respectivă. Partea poziției lungi ponderate, nepuse în corespondență, sau a poziției scurte ponderate, nepuse în corespondență pentru o zonă, care nu poate fi astfel pusă în corespondență, reprezintă poziția ponderată nepusă în corespondență pentru zona respectivă.
Tabelul 2
Zonă |
Bandă de scadență |
Pondere (%) |
Variația presupusă a ratei dobânzii (%) |
|
Cupon de 3 % sau mai mult |
Cupon sub 3 % |
|||
Unu |
0 ≤ 1 lună |
0 ≤ 1 lună |
0,00 |
— |
> 1 ≤ 3 luni |
> 1 ≤ 3 luni |
0,20 |
1,00 |
|
> 3 ≤ 6 luni |
> 3 ≤ 6 luni |
0,40 |
1,00 |
|
> 6 ≤ 12 luni |
> 6 ≤ 12 luni |
0,70 |
1,00 |
|
Doi |
> 1 ≤ 2 ani |
> 1,0 ≤ 1,9 ani |
1,25 |
0,90 |
> 2 ≤ 3 ani |
> 1,9 ≤ 2,8 ani |
1,75 |
0,80 |
|
> 3 ≤ 4 ani |
> 2,8 ≤ 3,6 ani |
2,25 |
0,75 |
|
Trei |
> 4 ≤ 5 ani |
> 3,6 ≤ 4,3 ani |
2,75 |
0,75 |
> 5 ≤ 7 ani |
> 4,3 ≤ 5,7 ani |
3,25 |
0,70 |
|
> 7 ≤ 10 ani |
> 5,7 ≤ 7,3 ani |
3,75 |
0,65 |
|
> 10 ≤ 15 ani |
> 7,3 ≤ 9,3 ani |
4,50 |
0,60 |
|
> 15 ≤ 20 ani |
> 9,3 ≤ 10,6 ani |
5,25 |
0,60 |
|
> 20 ani |
> 10,6 ≤ 12,0 ani |
6,00 |
0,60 |
|
|
> 12,0 ≤ 20,0 ani |
8,00 |
0,60 |
|
|
> 20 ani |
12,50 |
0,60 |
Cerința de fonduri proprii a instituției se calculează prin însumarea următoarelor elemente:
10 % din suma pozițiilor ponderate puse în corespondență în toate benzile de scadență;
40 % din poziția ponderată pusă în corespondență din zona unu;
30 % din poziția ponderată pusă în corespondență din zona doi;
30 % din poziția ponderată pusă în corespondență din zona trei;
40 % din poziția ponderată pusă în corespondență între zonele unu și doi și între zonele doi și trei;
150 % din poziția ponderată pusă în corespondență între zonele unu și trei;
100 % din pozițiile ponderate reziduale nepuse în corespondență.
Articolul 340
Calcularea riscului general pe baza duratei
Apoi, instituția calculează durata modificată pentru fiecare instrument de datorie pe baza următoarei formule:
unde:
D |
= |
durata calculată conform următoarei formule:
unde:
|
Se efectuează corecții ale calculului duratei modificate pentru instrumentele de datorie supuse riscului de plată anticipată. ABE, în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, emite ghiduri cu privire la modul de aplicare a acestor corecții.
Apoi, instituția încadrează fiecare instrument de datorie în zona corespunzătoare a tabelului 3. Instituția realizează acest lucru pe baza duratei modificate a fiecărui instrument.
Tabelul 3
Zonă |
Durată modificată (în ani) |
Dobândă presupusă (modificare, în %) |
Unu |
> 0 ≤ 1,0 |
1,0 |
Doi |
> 1,0 ≤ 3,6 |
0,85 |
Trei |
> 3,6 |
0,7 |
Apoi instituția calculează pentru fiecare zonă pozițiile ponderate pe baza duratei nepuse în corespondență. În continuare, parcurge procedurile stabilite la articolul 339 alineatele (5)-(8), pentru pozițiile ponderate nepuse în corespondență.
Ulterior, cerința de fonduri proprii a instituției se calculează ca sumă a următoarelor elemente:
2 % din poziția ponderată pe baza duratei, pusă în corespondență pentru fiecare zonă;
40 % din pozițiile ponderate pe baza duratei, puse în corespondență între zonele unu și doi și între zonele doi și trei;
150 % din poziția ponderată pe baza duratei, pusă în corespondență între zonele unu și trei;
100 % din pozițiile reziduale ponderate pe baza duratei, nepuse în corespondență.
Secțiunea 3
Titluri de capital
Articolul 341
Poziții nete pe titluri de capital
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 ianuarie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 342
Riscul specific al titlurilor de capital
Pentru a calcula cerința de fonduri proprii pentru acoperirea riscului specific, instituția înmulțește poziția sa brută totală cu 8 %.
Articolul 343
Riscul general al titlurilor de capital
Pentru a calcula cerința de fonduri proprii pentru acoperirea riscului general, instituția înmulțește poziția sa netă totală cu 8 %.
Articolul 344
Indici bursieri
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de punere în aplicare până la 1 ianuarie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Secțiunea 4
Angajamente de preluare fermă (underwriting)
Articolul 345
Reducerea pozițiilor nete
În cazul angajamentelor de preluare fermă de titluri de datorie și de capital, o instituție poate utiliza procedura ce urmează la calcularea cerințelor de fonduri proprii. În primul rând, instituția calculează pozițiile nete prin deducerea pozițiilor aferente angajamentelor de preluare fermă care sunt subscrise sau subangajate de către terțe părți, pe baza unor înțelegeri formale. Instituția reduce apoi pozițiile nete cu factorii de reducere prevăzuți în tabelul 4 și calculează cerințele de fonduri proprii utilizând pozițiile reduse aferente angajamentelor de preluare fermă.
Tabelul 4
ziua lucrătoare 0: |
100 % |
ziua lucrătoare 1: |
90 % |
zilele lucrătoare 2-3: |
75 % |
ziua lucrătoare 4: |
50 % |
ziua lucrătoare 5: |
25 % |
după ziua lucrătoare 5: |
0 %. |
„Ziua lucrătoare zero” este ziua lucrătoare în care instituția devine necondiționat angajată în acceptarea unei cantități cunoscute de titluri la un preț convenit.
Secțiunea 5
Cerințe de fonduri proprii pentru riscul specific aferent pozițiilor acoperite prin instrumente financiare derivate de credit
Articolul 346
Recunoașterea acoperirilor prin instrumente financiare derivate de credit
Se realizează o recunoaștere integrală atunci când valoarea celor două segmente evoluează întotdeauna în direcții opuse și aproximativ în aceeași măsură. Acest lucru se întâmplă în următoarele situații:
cele două segmente sunt constituite din instrumente complet identice;
o poziție lungă cash este acoperită printr-un instrument de tip „total rate of return swap” (sau invers) și există o corespondență perfectă între obligația de referință și expunerea-suport (respectiv poziția cash). Scadența swapului însuși poate fi diferită față de cea a expunerii-suport.
În aceste situații, niciunul dintre cele două segmente ale poziției nu este supus cerințelor de fonduri proprii pentru riscul specific.
În alte situații în afară de cele menționate la alineatele (3) și (4), se realizează o recunoaștere parțială în următoarele situații:
poziția corespunde cazului descris la alineatul (3) litera (b), dar există neconcordanță între active, respectiv între obligația de referință și expunerea-suport. În această situație, pozițiile trebuie să îndeplinească și următoarele cerințe:
obligația de referință are rang egal sau inferior obligației-suport;
obligația-suport și obligația de referință au același debitor și au clauze de tipul „cross-default” sau „cross-acceleration” cu caracter executoriu din punct de vedere legal;
poziția corespunde cazului descris la alineatul (3) litera (a) sau alineatul (4), dar, în ceea ce privește moneda sau scadența, există neconcordanță între protecția de credit și activul-suport. Neconcordanțele în ceea ce privește moneda se includ în cerința de fonduri proprii pentru riscul valutar;
poziția corespunde cazului descris la alineatul (4) dar, în ceea ce privește activele, există neconcordanță între poziția cash și instrumentul financiar derivat de credit. Totuși, activul-suport este inclus în obligațiile (de livrare), în cadrul documentației instrumentului financiar derivat de credit.
Pentru a realiza o recunoaștere parțială, în loc de a se însuma cerințele de fonduri proprii pentru riscul specific, aferente fiecărui segment al tranzacției, se aplică doar cea mai mare dintre cele două cerințe de fonduri proprii.
Articolul 347
Recunoașterea acoperirilor prin instrumente financiare derivate de credit de tipul „first to default” și „n-th-to default”
În cazul instrumentelor financiare derivate de credit de tipul „first-to-default” și de tipul „nth-to-default”, pentru realizarea recunoașterii conform articolului 346 se aplică următorul tratament:
atunci când o instituție obține o protecție a creditului pentru o serie de entități de referință-suport pentru un instrument financiar derivat de credit cu condiția ca prima nerambursare din cadrul activelor să declanșeze plata și ca acest eveniment de credit să determine încetarea contractului, instituția poate compensa riscul specific pentru entitatea de referință căreia i se aplică cea mai scăzută cerință de fonduri proprii pentru riscul specific dintre entitățile de referință-suport, conform tabelului 1 de la articolul 336;
atunci când al n-lea caz de nerambursare din cadrul expunerilor declanșează plata în baza protecției creditului, cumpărătorul protecției poate compensa riscul specific numai dacă protecția a fost obținută și pentru cazurile de nerambursare de la 1 la n-1 sau dacă s-au produs deja n-1 cazuri de nerambursare. În astfel de cazuri se urmează metodologia descrisă la litera (a) pentru instrumentele financiare derivate de credit de tipul „first-to-default”, adaptată corespunzător pentru produsele de tipul „nth-to-default”.
Secțiunea 6
Cerințe de fonduri proprii pentru OPC-uri
Articolul 348
Cerințe de fonduri proprii pentru OPC-uri
Articolul 349
Criterii generale pentru OPC-uri
OPC-urile sunt eligibile pentru abordarea prevăzută la articolul 350 atunci când sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
prospectul de emisiune al OPC-ului sau documentul echivalent include toate elementele următoare:
categoriile de active în care OPC-ul este autorizat să investească;
dacă se aplică limite în ceea ce privește investițiile, limitele relative și metodologiile de calcul al acestora;
dacă este permis efectul de levier, nivelul maxim al efectului de levier;
dacă sunt permise tranzacțiile cu instrumente financiare derivate extrabursiere sau tranzacțiile de răscumpărare ori tranzacțiile de dare sau luare de titluri cu împrumut, o politică de limitare a riscului de contraparte ce rezultă din aceste tranzacții;
activitățile OPC-ului sunt raportate în cadrul raportărilor semestriale și anuale pentru a permite efectuarea unei evaluări a activelor și pasivelor, a rezultatului financiar și a operațiunilor aferente perioadei de raportare;
acțiunile sau unitățile OPC-ului sunt rambursabile în numerar, din activele organismului, pe bază zilnică, la cererea deținătorului unității;
investițiile în OPC sunt separate de activele administratorului OPC-ului;
este efectuată o evaluare adecvată a riscului OPC-ului de către instituția investitoare.
OPC-urile trebuie să fie administrate de persoane supuse unei supravegheri conform Directivei 2009/65/CE sau unei legislații echivalente.
Articolul 350
Metode specifice pentru OPC-uri
Instituțiile pot calcula cerințele de fonduri proprii pentru riscul de poziție (general și specific) aferent pozițiilor pe OPC-uri, luând în considerare poziții care reprezintă pozițiile necesare pentru a reproduce componența și performanța indicelui sau coșului fix de titluri de capital sau titluri de datorie, generate extern, menționate la litera (a), sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții:
scopul mandatului OPC-ului este de a reproduce componența și performanța indicelui sau coșului fix de titluri de capital sau titluri de datorie, generate extern;
poate fi stabilit în mod clar, pe o perioadă minimă de șase luni, un coeficient de corelație minimă între randamentele zilnice ale OPC-ului și indicele sau coșul de titluri de capital sau titluri de datorie pe care OPC-ul îl reproduce de 0,9 între modificările zilnice de preț ale OPC-ului și indicele sau coșul de titluri de capital sau titluri de datorie pe care OPC-ul îl reproduce.
În cazul în care instituția nu are cunoștință de investițiile-suport ale OPC-ului pe bază zilnică, instituția poate calcula cerințele de fonduri proprii pentru riscul de poziție (general și specific), sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții:
se presupune că OPC-ul investește, în primul rând, până la limita maximă permisă potrivit mandatului său în clasele de active care atrag cea mai mare cerință de fonduri proprii pentru riscul de poziție (general și specific, separat) și apoi continuă să facă investiții în ordine descrescătoare până când se atinge limita totală maximă până la care poate investi. Poziția pe OPC se tratează ca o deținere directă a poziției ipotetice;
la calculul cerinței de fonduri proprii pentru riscul de poziție (specific și general, separat), instituțiile țin cont de expunerea indirectă maximă pe care ar putea să o înregistreze prin asumarea de poziții cu efect de levier prin intermediul OPC-ului, prin creșterea proporțională a poziției pe OPC până la nivelul maxim al expunerii față de investițiile-suport, care rezultă din mandat;
în cazul în care cerința de fonduri proprii pentru riscul de poziție (general și specific, împreună), calculată conform prezentului alineat, o depășește pe cea prevăzută la articolul 348 alineatul (1), cerința de fonduri proprii este plafonată la acel nivel.
Instituțiile se pot baza pe următoarele părți terțe în ceea ce privește calcularea și raportarea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de poziție aferent pozițiilor pe OPC-uri care corespund cazurilor descrise la alineatele (1)-(4), în conformitate cu metodele prevăzute în prezentul capitol:
depozitarul OPC-ului, cu condiția ca OPC-ul să investească exclusiv în titluri și să depoziteze toate titlurile la acest depozitar;
pentru alte OPC-uri, societatea de administrare a OPC-ului, cu condiția ca societatea de administrare a OPC-ul să îndeplinească criteriile prevăzute la articolul 132 alineatul (3) litera (a).
Corectitudinea calculului trebuie confirmată de un auditor extern.
CAPITOLUL 3
Cerințe de fonduri proprii pentru riscul valutar
Articolul 351
De minimis și ponderarea pentru riscul valutar
Dacă valoarea poziției totale nete pe valută și pe aur a unei instituții, calculată conform procedurii prevăzute la articolul 352, inclusiv pentru orice poziții pe valută și pe aur pentru care cerințele de fonduri proprii sunt calculate utilizând un model intern, depășește 2 % din totalul fondurilor proprii, instituția calculează o cerință de fonduri proprii pentru riscul valutar. Cerința de fonduri proprii pentru riscul valutar este egală cu suma dintre poziția totală netă pe valută și poziția totală netă pe aur în moneda de raportare, înmulțită cu 8 %.
Articolul 352
Calculul poziției totale nete pe valute
Poziția deschisă netă a instituției pe fiecare valută (inclusiv moneda de raportare) și pe aur se calculează ca sumă a următoarelor elemente (pozitive sau negative):
poziția spot netă (respectiv toate elementele de activ mai puțin elementele reprezentând datorii, inclusiv dobânda calculată și neajunsă la scadență, pe valuta în cauză sau, pentru aur, poziția netă spot pe aur);
poziția forward netă, reprezentând toate sumele de primit mai puțin toate sumele de plătit în cadrul tranzacțiilor forward pe valută și pe aur, inclusiv futures pe valută și pe aur și principalul aferent swapurilor pe valută care nu se reflectă în poziția spot;
garanții irevocabile și instrumente similare care urmează a fi, cu siguranță, executate și, probabil, nu vor fi recuperate;
echivalentul delta net sau calculat în funcție de delta al portofoliului total de opțiuni pe valută și pe aur,
valoarea de piață a altor opțiuni.
Valoarea delta utilizată în scopurile literei (d) este cea a bursei în cauză. În cazul opțiunilor extrabursiere sau în cazul în care valoarea delta nu este disponibilă la bursa în cauză, instituția poate calcula ea însăși valoarea delta cu ajutorul unui model adecvat, cu aprobarea autorităților competente. Aprobarea se acordă dacă modelul estimează în mod adecvat rata de modificare a valorii opțiunii sau warrantului în raport cu modificările minore ale prețului de piață al suportului.
Instituția poate include venituri/cheltuieli viitoare nete care nu sunt încă înregistrate dar sunt deja acoperite în întregime, dacă procedează astfel în mod consecvent.
Instituția poate descompune pozițiile nete pe valute compozite pe valutele componente în funcție de cotele în vigoare.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Înainte de intrarea în vigoare a standardelor tehnice menționate la primul paragraf, autoritățile competente pot continua să aplice tratamentele naționale existente în cazul în care au aplicat aceste tratamente înainte de 31 decembrie 2013.
Articolul 353
Riscul valutar al OPC-urilor
Instituțiile se pot baza pe raportările următoarelor părți terțe privind pozițiile pe valută ale OPC-ului:
instituția depozitară a OPC-ului, cu condiția ca OPC-ul să investească exclusiv în titluri și să depoziteze toate titlurile la această instituție depozitară;
pentru alte OPC-uri, societatea de administrare a OPC-ului, cu condiția ca societatea de administrare a OPC-ul să îndeplinească criteriile prevăzute la articolul 132 alineatul (3) litera (a).
Corectitudinea calculului trebuie confirmată de un auditor extern.
Articolul 354
Valute strâns corelate
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de punere în aplicare până la 1 ianuarie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CAPITOLUL 4
Cerințe de fonduri proprii pentru riscul de marfă
Articolul 355
Alegerea metodei pentru riscul de marfă
Sub rezerva articolelor 356-358, instituțiile își calculează cerința de fonduri proprii pentru riscul de marfă utilizând una dintre metodele prevăzute la articolele 359, 360 sau 361.
Articolul 356
Activități cu mărfuri auxiliare
Instituțiile care desfășoară activități cu mărfuri agricole auxiliare pot stabili cerințele de fonduri proprii pentru stocul fizic de mărfuri la sfârșitul fiecărui an pentru anul următor, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
în orice moment al anului, instituția deține fonduri proprii pentru acest risc care nu sunt mai mici decât media cerinței de fonduri proprii pentru riscul respectiv, estimată de o manieră prudentă pentru anul următor;
instituția estimează de o manieră prudentă volatilitatea așteptată a cifrei calculate conform literei (a);
media cerinței de fonduri proprii pentru acest risc nu depășește 5 % din fondurile sale proprii sau 1 milion EUR și, ținând cont de volatilitatea estimată în conformitate cu litera (b), valoarea maximă așteptată a cerințelor de fonduri proprii nu depășește 6,5 % din fondurile sale proprii;
instituția monitorizează în permanență dacă estimările efectuate în conformitate cu literele (a) și (b) continuă să reflecte realitatea.
Articolul 357
Poziții pe mărfuri
În scopul calculării unei poziții pe o marfă, următoarele poziții sunt considerate poziții pe aceeași marfă:
poziții pe diferite subcategorii de mărfuri în cazurile în care subcategoriile sunt livrabile una contra celeilalte;
poziții pe mărfuri similare dacă acestea au caracteristici apropiate, putând fi substituite, și dacă poate fi stabilită în mod clar o corelație minimă de 0,9 între variațiile de preț, pe durata a minimum un an.
Articolul 358
Instrumente speciale
Instituțiile reflectă în mod adecvat riscurile asociate cu opțiunile, altele decât riscul delta, în cerințele de fonduri proprii.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Înainte de intrarea în vigoare a standardelor tehnice menționate la primul paragraf, autoritățile competente pot continua să aplice tratamentele naționale existente în cazul în care au aplicat aceste tratamente înainte de 31 decembrie 2013.
Dacă o instituție are una dintre calitățile de mai jos, aceasta include mărfurile în cauză în calculul cerinței de fonduri proprii pentru riscul de marfă:
cedent de mărfuri sau drepturi garantate referitoare la proprietatea mărfurilor în cadrul unui acord repo;
împrumutător de mărfuri în cadrul unui contract de dare de mărfuri cu împrumut.
Articolul 359
Abordarea pe benzi de scadență
Instituția utilizează un tabel cu benzi de scadență, separat pentru fiecare marfă, conform tabelului 1. Toate pozițiile pe acea marfă se încadrează în benzile de scadență corespunzătoare. Stocurile fizice se încadrează pe prima bandă de scadență, între 0 și 1 lună, inclusiv.
Tabelul 1
Bandă de scadență (1) |
Rata spread (%) (2) |
0 ≤ 1 lună |
1,50 |
> 1 ≤ 3 luni |
1,50 |
> 3 ≤ 6 luni |
1,50 |
> 6 ≤ 12 luni |
1,50 |
> 1 ≤ 2 ani |
1,50 |
> 2 ≤ 3 ani |
1,50 |
> 3 ani |
1,50 |
Pozițiile pe aceeași marfă pot fi compensate și pot fi încadrate pe benzile de scadență corespunzătoare pe bază netă pentru:
pozițiile pe contracte care au scadența la aceeași dată;
pozițiile pe contracte care înregistrează unul față de celălalt o diferență de scadență de maximum 10 zile, dacă contractele sunt tranzacționate pe piețe care au date de livrare zilnice.
Cerința de fonduri proprii a instituției pentru fiecare marfă se calculează, pe baza benzilor de scadență relevante, ca sumă a următoarelor:
suma pozițiilor lungi și scurte puse în corespondență, înmulțită cu rata spread corespunzătoare, așa cum se indică în a doua coloană a tabelului 1, pentru fiecare bandă de scadență, și cu prețul spot al mărfii;
poziția pusă în corespondență între două benzi de scadență, înmulțită, pentru fiecare bandă de scadență în care o poziție nepusă în corespondență este reportată, cu 0,6 %, care este rata carry, și cu prețul spot al mărfii;
pozițiile reziduale nepuse în corespondență, înmulțite cu 15 %, care este rata outright, și cu prețul spot al mărfii.
Articolul 360
Abordare simplificată
Cerința de fonduri proprii a instituției pentru fiecare marfă se calculează ca sumă a următoarelor elemente:
15 % din poziția netă, lungă sau scurtă, înmulțită cu prețul spot al mărfii;
3 % din poziția brută, lungă plus scurtă, înmulțită cu prețul spot al mărfii.
Articolul 361
Abordare extinsă pe benzi de scadență
Instituțiile pot utiliza ratele minime de spread, carry și outright menționate în tabelul 2 de mai jos, în locul celor indicate la articolul 359, cu condiția ca instituțiile:
să desfășoare activități semnificative cu mărfuri;
să aibă un portofoliu de mărfuri diversificat în mod adecvat;
să nu fie încă în măsură să utilizeze modele interne în scopul calculării cerinței de fonduri proprii pentru riscul de marfă.
Tabelul 2
|
Metale prețioase (exceptând aurul) |
Metale de bază |
Produse agricole (perisabile) |
Altele, inclusiv produse energetice |
Rata spread (%) |
1,0 |
1,2 |
1,5 |
1,5 |
Rata carry (%) |
0,3 |
0,5 |
0,6 |
0,6 |
Rata outright (%) |
8 |
10 |
12 |
15 |
Instituțiile notifică autoritățile competente cu privire la modul în care aplică prezentul articol și le transmit acestora dovezi ale eforturile lor de implementare a unui model intern în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de marfă.
CAPITOLUL 5
Utilizarea modelelor interne pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii
Secțiunea 1
Aprobare și cerințe de fonduri proprii
Articolul 362
Riscuri specifice și riscuri generale
În sensul prezentului capitol, riscul de poziție pe un instrument de datorie sau de capital tranzacționat sau pe un instrument financiar derivat care are ca instrumente suport aceste titluri, este împărțit în două componente. Prima componentă este cea de risc specific și acoperă riscul de modificare a prețului instrumentului în cauză ca urmare a unor factori legați de emitentul acestuia sau, în cazul unui instrument financiar derivat, de emitentul instrumentului-suport. Componenta de risc general acoperă riscul de modificare a prețului instrumentului ca urmare a unei modificări în nivelul ratelor dobânzii, în cazul unui titlu de datorie tranzacționat sau al unui instrument financiar derivat pe un instrument de datorie tranzacționat, sau ca urmare a unei variații generale a pieței titlurilor de capital care nu este legată de niciun atribut specific al titlurilor individuale, în cazul unui titlu de capital sau al unui instrument financiar derivat pe un titlu de capital.
Articolul 363
Aprobarea de a utiliza modele interne
După ce verifică dacă instituția respectă cerințele prevăzute în secțiunile 2, 3 și 4, după caz, autoritățile competente îi acordă aprobarea de a-și calcula cerințele de fonduri proprii pentru una sau mai multe dintre categoriile de risc de mai jos, utilizând modele interne în locul metodelor de la capitolele 2-4 ori în combinație cu acestea:
riscul general al titlurilor de capital;
riscul specific al titlurilor de capital;
riscul general al instrumentelor de datorie;
riscul specific al instrumentelor de datorie;
riscul valutar;
riscul de marfă.
Instituțiile notifică autoritățile competente cu privire la toate celelalte extinderi și modificări ale utilizării modelelor interne respective pentru care instituția a primit aprobare.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să specifice următoarele:
condițiile de evaluare a caracterului semnificativ al extinderii sferei de aplicare și al modificărilor în ceea ce privește utilizarea modelelor interne;
metodologia de evaluare pe baza căreia autoritățile competente permit instituțiilor să utilizeze modele interne.
condițiile în care proporția pozițiilor acoperite de modelul intern în cadrul unei categorii de risc este considerată „semnificativă”, astfel cum se menționează la alineatul (2).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 31 decembrie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 364
Cerințe de fonduri proprii în cazul utilizării de modele interne
Fiecare instituție care utilizează un model intern trebuie să îndeplinească pentru categoriile de risc pentru care nu a primit aprobarea de a utiliza un model intern, pe lângă cerințele de fonduri proprii calculate conform capitolelor 2, 3 și 4, o cerință de fonduri proprii exprimată ca sumă a elementelor de la literele (a) și (b):
cea mai mare dintre următoarele valori:
nivelul valorii la risc din ziua precedentă, calculat conform articolului 365 alineatul (1) (VaRt-1);
o medie a nivelurilor zilnice ale valorii la risc calculate conform articolului 365 alineatul (1) pentru fiecare dintre precedentele șaizeci de zile lucrătoare (VaRavg), înmulțită cu factorul de multiplicare (mc) conform articolului 366;
cea mai mare dintre următoarele valori:
ultimul nivel disponibil al valorii la risc, calculat conform articolului 365 alineatul (2) (sVaRt-1) și
o medie a nivelurilor valorii la risc în situație de criză calculate conform metodei și cu frecvența prevăzute la articolul 365 alineatul (2), pentru cele 60 de zile lucrătoare precedente (sVaRavg), înmulțită cu factorul de multiplicare (ms) conform articolului 366.
Instituțiile care utilizează un model intern pentru calcularea cerinței de fonduri proprii pentru riscul specific al instrumentelor de datorie trebuie să îndeplinească o cerință suplimentară de fonduri proprii exprimată ca sumă a elementelor de la literele (a) și (b):
cerința de fonduri proprii calculată conform articolelor 337 și 338 pentru riscul specific al pozițiilor din securitizare și al instrumentelor financiare derivate de credit de tipul „n-th to default” din portofoliul de tranzacționare, cu excepția celor incluse într-o cerință de fonduri proprii pentru riscul specific al portofoliului de tranzacționare pe bază de corelație, în conformitate cu secțiunea 5 și, unde este cazul, cerința de fonduri proprii pentru riscul specific în conformitate cu capitolul 2 secțiunea 6, pentru pozițiile pe OPC-uri pentru care nu sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 350 alineatul (1) și nici condițiile prevăzute la articolul 350 alineatul (2);
cea mai mare dintre valorile următoare:
cel mai recent nivel al riscului pentru riscurile de nerambursare și de migrație adiționale, calculat în conformitate cu secțiunea 3;
media acestui nivel în cursul ultimelor 12 săptămâni.
Instituțiile care au un portofoliu de tranzacționare pe bază de corelație care îndeplinește cerințele de la articolul 338 alineatele (1)-(3) pot să îndeplinească o cerință de fonduri proprii în temeiul articolului 377 în locul articolului 338 alineatul (4), calculată ca valoarea cea mai mare dintre următoarele:
cel mai recent nivel al riscului pentru portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație, calculat conform secțiunii 5;
media acestui nivel în cursul ultimelor 12 săptămâni;
8 % din cerința de fonduri proprii care, la momentul calculării celui mai recent nivel al riscului menționat la litera (a), ar fi calculată conform articolului 338 alineatul (4) pentru toate acele poziții incluse în modelul intern pentru portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație.
Secțiunea 2
Cerințe generale
Articolul 365
Calcularea VaR și VaR în situație de criză
Calculul nivelului valorii la risc menționat la articolul 364 va fi supus următoarelor cerințe:
calculul zilnic al nivelului valorii la risc;
un interval de încredere unilateral de 99 de centile;
o perioadă de deținere de 10 zile;
o perioadă efectivă de observare de cel puțin un an, cu excepția cazului în care o perioadă de observare mai scurtă se justifică printr-o creștere semnificativă a volatilității prețurilor;
cel puțin actualizări lunare ale datelor.
Instituția poate utiliza niveluri ale valorii la risc calculate în funcție de perioade de deținere mai scurte mărite proporțional la 10 zile, utilizând o metodologie adecvată care este revizuită periodic.
Articolul 366
Testare ex-post reglementară și factori de multiplicare
Fiecare factor de multiplicare (mc) și (ms) este reprezentat de suma dintre cel puțin 3 și un factor complementar cuprins între 0 și 1, în conformitate cu tabelul 1. Acest factor complementar depinde de numărul de depășiri puse în evidență pentru ultimele 250 de zile lucrătoare de testarea ex-post de către instituție a nivelului valorii la risc prevăzut la articolul 365 alineatul (1).
Tabelul 1
Număr de depășiri |
Factor complementar |
Mai puțin de cinci |
0,00 |
5 |
0,40 |
6 |
0,50 |
7 |
0,65 |
8 |
0,75 |
9 |
0,85 |
10 sau mai multe |
1,00 |
Efectuarea testării ex-post prin utilizarea variațiilor ipotetice în valoarea portofoliului se bazează pe o comparație între valoarea portofoliului la sfârșitul zilei și, presupunând poziții neschimbate, valoarea portofoliului la sfârșitul zilei următoare.
Efectuarea testării ex-post prin utilizarea variațiilor reale în valoarea portofoliului se bazează pe o comparație între valoarea portofoliului la sfârșitul zilei și valoarea reală a portofoliului la sfârșitul zilei următoare, excluzând taxe, comisioane și venitul net din dobânzi.
Articolul 367
Cerințe privind cuantificarea riscului
Orice model intern utilizat pentru a calcula cerințele de capital pentru riscul de poziție, riscul valutar, riscul de marfă și orice model intern pentru tranzacționare pe bază de corelație trebuie să îndeplinească toate cerințele de mai jos:
modelul surprinde cu precizie toate riscurile de preț semnificative;
modelul surprinde un număr suficient de factori de risc, în funcție de nivelul activității instituției pe piețele respective. Atunci când un factor de risc este încorporat în modelul de evaluare al instituției (pricing), dar nu și în modelul de cuantificare a riscului, instituția este în măsură să justifice o asemenea omisiune într-un mod satisfăcător pentru autoritatea competentă. Modelul de cuantificare a riscului trebuie să surprindă caracterul neliniar al opțiunilor și al altor produse, precum și riscul de corelație și riscul aferent bazei. Atunci când sunt utilizați substituenți (proxies) pentru factorii de risc, acestea trebuie să își fi dovedit utilitatea printr-un istoric corespunzător pentru pozițiile reale deținute.
Orice model intern utilizat pentru a calcula cerințele de capital pentru riscul de poziție, riscul valutar sau riscul de marfă trebuie să îndeplinească toate cerințele de mai jos:
modelul încorporează un set de factori de risc corespunzător ratelor dobânzii pe fiecare monedă în care instituția înregistrează poziții bilanțiere și extrabilanțiere sensibile la rata dobânzii,. Instituția modelează curbele de randament folosind una dintre abordările general acceptate. Pentru expunerile semnificative la riscul de rată a dobânzii în monede și pe piețe importante, curba de randament trebuie divizată în minimum șase benzi de scadență pentru a surprinde variațiile volatilității ratelor de-a lungul curbei de randament. Modelul trebuie, de asemenea, să surprindă riscul legat de variațiile, imperfect corelate, ale diferitelor curbe de randament;
modelul încorporează factorii de risc corespunzători aurului și valutelor individuale în care sunt denominate pozițiile instituției. În cazul OPC-urilor, se iau în considerare pozițiile pe valută efective ale acestora. Instituțiile se pot baza pe raportările terților privind poziția pe valută a OPC-ului, în cazul în care corectitudinea acestor raportări este asigurată în mod adecvat. Dacă o instituție nu are cunoștință de pozițiile pe valută ale unui OPC, această poziție trebuie extrasă și tratată în conformitate cu articolul 353 alineatul (3);
modelul utilizează un factor de risc separat, cel puțin pentru fiecare dintre piețele de titluri de capital în care instituția deține poziții semnificative;
modelul utilizează un factor de risc separat, cel puțin pentru fiecare marfă în care instituția deține poziții semnificative. Modelul trebuie, de asemenea, să surprindă riscul legat de variațiile, imperfect corelate, ale mărfurilor similare, dar nu identice, precum și expunerea la modificările prețurilor forward apărută ca urmare a decalajului scadențelor. De asemenea, acesta trebuie să țină cont de caracteristicile pieței, mai ales de datele de livrare și de libertatea de manevră a celor care efectuează tranzacții (traders) în ceea ce privește închiderea pozițiilor;
modelul intern al instituției evaluează în mod prudent, prin intermediul unor scenarii de piață realiste, riscul care rezultă din poziții mai puțin lichide și din poziții cu o transparență a prețului limitată. În plus, modelul intern trebuie să îndeplinească standardele minime cu privire la date. Substituenții (proxies) trebuie să fie suficient de prudenți și se utilizează doar atunci când datele disponibile sunt insuficiente sau nu reflectă adevărata volatilitate a unei poziții sau a unui portofoliu.
Articolul 368
Cerințe calitative
Orice model intern utilizat în sensul prezentului capitol trebuie să fie solid din punct de vedere conceptual și implementat cu integritate; în mod particular, trebuie îndeplinite cumulativ următoarele cerințe calitative:
orice model intern utilizat pentru a calcula cerințele de capital pentru riscul de poziție, riscul valutar sau riscul de marfă face parte integrantă din procesul instituției de gestionare zilnică a riscului și servește ca bază pentru raportarea expunerilor la risc către conducerea superioară;
instituția are o unitate de control al riscului care este independentă de unitățile care desfășoară activități de tranzacționare și care raportează direct conducerii superioare. Unitatea este responsabilă pentru proiectarea și implementarea oricărui model intern utilizat în sensul prezentului capitol. Unitatea efectuează validarea inițială și pe bază continuă a oricărui model intern utilizat în sensul prezentului capitol, răspunzând totodată de sistemul global de gestionare a riscurilor. Aceasta produce și analizează rapoarte zilnice asupra rezultatelor oricărui model intern utilizat pentru a calcula cerințele de capital pentru riscul de poziție, riscul valutar și riscul de marfă, precum și asupra măsurilor adecvate care trebuie luate în ceea ce privește limitele de tranzacționare;
organul de conducere al instituției și conducerea superioară sunt implicate în mod activ în procesul de control al riscului, iar rapoartele zilnice realizate de către unitatea de control al riscului sunt analizate de către un nivel al conducerii cu suficientă autoritate pentru a impune atât diminuarea pozițiilor luate de fiecare dintre cei care efectuează tranzacții (traders), cât și diminuarea expunerii totale la risc a instituției;
instituția are personal suficient de numeros și de calificat în utilizarea modelelor interne sofisticate, inclusiv a celor utilizate în sensul prezentului capitol, în ceea ce privește tranzacționarea, controlul riscurilor, auditul și monitorizarea tranzacțiilor inițiate (back-office);
instituția a stabilit proceduri pentru monitorizarea și asigurarea respectării setului formalizat de politici și proceduri de control interne privind funcționarea generală a modelelor sale interne, inclusiv a celor utilizate în sensul prezentului capitol;
orice model intern utilizat în sensul prezentului capitol are un istoric care demonstrează acuratețea rezonabilă a acestuia în cuantificarea riscului;
instituția derulează în mod frecvent un program riguros de simulări de criză, inclusiv simulări de criză în sens invers (reverse stress tests), care cuprinde orice model intern utilizat în sensul prezentului capitol, iar rezultatele acestor simulări de criză sunt analizate de către conducerea superioară și se reflectă în politicile și limitele pe care aceasta le stabilește. Acest proces trebuie să vizeze în special lipsa de lichiditate a piețelor în condiții de criză, riscul de concentrare, piețele unidirecționale (one way markets), riscul de eveniment și riscul unei intrări subite în stare de nerambursare (jump-to-default risk), neliniaritatea produselor, pozițiile „mult în afara banilor” (deep out-of-the-money), pozițiile supuse discontinuității prețurilor (gapping of prices) sau alte riscuri care ar putea să nu fie surprinse adecvat de către modelele interne. Șocurile aplicate trebuie să reflecte natura portofoliilor și timpul necesar acoperirii sau administrării riscurilor în condiții de criză severă ale pieței;
instituția trebuie să desfășoare, ca parte componentă a procesului periodic de audit intern, o analiză independentă a modelelor sale interne, inclusiv a celor utilizate în sensul prezentului capitol.
Analiza menționată la alineatul (1) litera (h) trebuie să includă atât activitățile unităților care desfășoară activități de tranzacționare, cât și activitățile unității independente de control al riscului. Cel puțin o dată pe an, instituția trebuie să reanalizeze procesul general de gestionare a riscurilor. Analiza trebuie să aibă în vedere următoarele:
caracterul adecvat al documentației sistemului și procesului de gestionare a riscului, precum și organizarea unității de control al riscului;
integrarea rezultatelor cuantificării riscului în cadrul gestionării zilnice a riscurilor și integritatea sistemului de informare a conducerii;
procesul pe care instituția îl utilizează pentru aprobarea modelelor de evaluare a riscului (risk-pricing models) și pentru aprobarea sistemelor de evaluare care sunt folosite de către personalul din unitățile responsabile cu inițierea tranzacțiilor (front office) și din unitățile responsabile cu înregistrarea și monitorizarea tranzacțiilor inițiate (back office);
sfera riscurilor surprinse de către modelul de cuantificare a riscului și validarea oricăror modificări semnificative în cadrul procesului de cuantificare a riscului;
acuratețea și caracterul complet al datelor aferente pozițiilor, acuratețea și pertinența în ceea ce privește ipotezele referitoare la volatilitate și corelație, precum și acuratețea calculelor de evaluare și de sensibilitate la risc;
procesul de verificare pe care instituția îl utilizează la evaluarea coerenței, oportunității și fiabilității surselor de date utilizate pentru rularea modelelor interne, inclusiv independența acestor surse de date;
procesul de verificare pe care instituția îl utilizează la evaluarea programului de testare ex-post (back-testing), care este derulat cu scopul de a evalua acuratețea modelului.
Articolul 369
Validarea internă
Instituțiile trebuie să dispună de proceduri pentru a asigura validarea adecvată a tuturor modelelor interne utilizate în sensul prezentului capitol, de către părți cu calificare adecvată, independente de procesul de elaborare, care se asigură că respectivele modele sunt solide din punct de vedere conceptual și că surprind în mod adecvat toate riscurile semnificative. Validarea se derulează atunci când modelul intern este elaborat inițial și atunci când sunt operate modificări semnificative asupra modelului intern. Validarea se derulează de asemenea periodic, în special atunci când au intervenit modificări structurale semnificative ale pieței sau modificări ale compoziției portofoliului care ar putea determina ca modelul intern să nu mai fie adecvat. Pe măsură ce tehnicile și cele mai bune practici pentru validarea internă evoluează, instituțiile trebuie să facă uz de aceste progrese. Validarea modelului intern nu se limitează la testarea ex-post și trebuie să includă de asemenea cel puțin următoarele:
teste pentru a demonstra că orice ipoteze aferente modelului intern sunt pertinente și nu subestimează sau supraestimează riscul;
pe lângă programele de testare ex-post ale autorității de supraveghere, instituțiile trebuie să deruleze propriile teste de validare a modelului intern, inclusiv teste ex-post, în conformitate cu riscurile și structurile portofoliilor;
utilizarea portofoliilor ipotetice pentru a avea siguranța că modelul intern este în măsură să țină cont de trăsături structurale particulare care pot apărea, de exemplu riscurile semnificative aferente bazei (basis risks) și riscul de concentrare.
Secțiunea 3
Cerințe speciale pentru modelarea riscului specific
Articolul 370
Cerințe pentru modelarea riscului specific
Un model intern utilizat pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul specific și un model intern pentru tranzacționarea pe bază de corelație trebuie să îndeplinească următoarele cerințe suplimentare:
explică istoricul variației de preț în cadrul portofoliului;
surprinde concentrarea în termeni de volum și de schimbări de compoziție a portofoliului;
este robust în cazul unui mediu advers;
este validat prin testare ex-post derulată în scopul de a evalua dacă riscul specific este surprins cu acuratețe. În cazul în care instituția realizează o testare ex-post pe bază de subportofolii relevante, subportofoliile respective trebuie alese într-o manieră coerentă;
surprinde riscul aferent bazei specific poziției și în special este sensibil la diferențele semnificative de natură idiosincratică între poziții similare, dar nu identice;
surprinde riscul de eveniment.
Articolul 371
Excluderi de la modele de risc specific
Secțiunea 4
Model intern pentru riscurile de nerambursare și de migrație adiționale
Articolul 372
Obligația de a avea un model intern IRC
O instituție care utilizează un model intern pentru a calcula cerințele de fonduri proprii pentru riscul specific al instrumentelor de datorie tranzacționate trebuie să dispună de un model intern pentru riscurile de nerambursare și de migrație adiționale (IRC) pentru a surprinde riscul de nerambursare și riscul de migrație aferent pozițiilor din portofoliul de tranzacționare care se adaugă riscurilor surprinse de cuantificarea valorii la risc, astfel cum se specifică la articolul 365 alineatul (1). Instituția trebuie să demonstreze că modelul său intern respectă următoarele standarde, presupunându-se un nivel constant al riscului și fiind operate ajustări, dacă este cazul, pentru a reflecta impactul lichidității, concentrărilor, acoperirii (hedging) și impactul caracteristicilor specifice opțiunilor (optionality):
modelul intern permite o diferențiere semnificativă a riscului, precum și estimări precise și consecvente ale riscurilor de nerambursare și de migrație adiționale;
estimările pierderilor potențiale în cadrul modelului intern joacă un rol esențial în gestionarea riscurilor de către instituție;
datele cu privire la piață și la poziții utilizate pentru modelul intern sunt actualizate și fac obiectul unei evaluări corespunzătoare a calității;
sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolul 367 alineatul (3), articolul 368, articolul 369 alineatul (1) și articolul 370 literele (b), (c), (e) și (f).
ABE emite ghiduri cu privire la cerințele prevăzute la articolele 373-376.
Articolul 373
Sfera de aplicare a modelului intern IRC
Modelul intern IRC acoperă toate pozițiile care fac obiectul unei cerințe de fonduri proprii pentru riscul specific de rată a dobânzii, inclusiv pe cele care fac obiectul unei cerințe de capital pentru riscul specific de 0 %, conform articolului 336, însă nu acoperă poziții din securitizare și instrumente financiare derivate de credit de tipul „n-th-to-default”.
Cu aprobarea autorităților competente, instituția poate alege să includă sistematic toate pozițiile pe titluri de capital listate și toate pozițiile pe instrumente financiare derivate bazate pe titluri de capital listate. Aprobarea se acordă dacă această includere corespunde modalităților interne de cuantificare și gestionare a riscurilor.
Articolul 374
Parametrii modelului intern IRC
Articolul 375
Recunoașterea acoperirilor în modelul intern IRC
Pentru pozițiile care sunt acoperite prin strategii de acoperire dinamică, o reechilibrare a acoperirii în orizontul de lichiditate al poziției acoperite poate fi recunoscută cu condiția ca instituția:
să aleagă să modeleze reechilibrarea acoperirii în mod consecvent pentru întregul set relevant de poziții din portofoliul de tranzacționare,
să demonstreze că includerea reechilibrării are ca rezultat o mai bună cuantificare a riscului;
să demonstreze că piețele pentru instrumentele care servesc ca acoperire sunt suficient de lichide pentru a permite această reechilibrare chiar și în situație de criză. Orice risc rezidual care rezultă din strategiile de acoperire dinamică trebuie să fie reflectat în cerința de fonduri proprii.
Articolul 376
Cerințe speciale pentru modelul intern IRC
Ca parte a analizei independente și a validării modelelor interne utilizate în sensul prezentului capitol, inclusiv pentru sistemul de măsurare a riscurilor, instituțiile au în principal următoarele obligații:
să valideze că metoda de modelare utilizată pentru corelații și pentru variațiile de preț este adecvată pentru portofoliul lor, în special în materie de alegere și de ponderare a factorilor săi de risc sistemic;
să efectueze o serie de simulări de criză, în special analize de sensibilitate și analize ale scenariilor, pentru a evalua caracterul rezonabil din punct de vedere calitativ și cantitativ al modelului intern, în special în ceea ce privește tratamentul concentrărilor. Aceste teste nu trebuie să se limiteze la evenimentele istorice;
să aplice o validare cantitativă adecvată care să includă valori de referință interne relevante pentru modelare.
Secțiunea 5
Model intern pentru tranzacționarea pe bază de corelație
Articolul 377
Cerințe pentru un model intern pentru tranzacționarea pe bază de corelație
Următoarele riscuri trebuie să fie surprinse în mod adecvat de modelul menționat la alineatul (1):
riscul cumulativ rezultat din multiple cazuri de nerambursare, inclusiv ordonarea diferită a cazurilor de nerambursare, în produse împărțite în tranșe;
riscul de marjă de credit, inclusiv efectele gama și „gama încrucișate” (cross-gamma);
volatilitatea corelațiilor implicite, inclusiv efectele încrucișate între marje și corelații;
riscul aferent bazei, inclusiv următoarele două:
diferența între marja unui indice și cele ale elementelor sale constituente individuale;
baza între corelația implicită a unui indice și cea a portofoliilor individualizate (bespoke portfolios);
volatilitatea ratei de recuperare, deoarece este legată de tendința ratelor de recuperare de a afecta prețurile tranșelor;
în măsura în care cuantificarea riscului global încorporează beneficii rezultate din acoperirea dinamică, riscul diminuării acoperirii și costul potențial al reechilibrării acestor acoperiri;
orice alte riscuri de preț semnificative ale pozițiilor pe portofoliul de tranzacționare pe bază de corelație.
Instituția trebuie să dispună de politici și proceduri adecvate pe baza cărora să separe pozițiile pentru care deține aprobarea de a le include în cerința de fonduri proprii, în conformitate cu prezentul articol, de alte poziții pentru care nu deține aprobarea.
TITLUL V
CERINȚE DE FONDURI PROPRII PENTRU RISCUL DE DECONTARE
Articolul 378
Riscul de decontare/livrare
În cazul tranzacțiilor în care instrumentele de datorie, titlurile de capital, valutele și mărfurile, excluzând tranzacțiile de răscumpărare, operațiunile de dare de titluri/mărfuri cu împrumut și operațiunile de luare de titluri/mărfuri cu împrumut, rămân nedecontate după data de livrare scadentă, instituția trebuie să calculeze diferența de preț la care aceasta este expusă.
Diferența de preț este calculată ca diferența între prețul de decontare convenit pentru instrument de datorie, titlul de capital, valuta sau marfa în cauză și valoarea de piață curentă, atunci când diferența poate implica o pierdere pentru instituția de credit.
Instituția înmulțește această diferență de preț cu factorul corespunzător din coloana din dreapta a tabelului 1 de mai jos pentru a calcula cerința de fonduri proprii a instituției pentru riscul de decontare.
Tabelul 1
Numărul de zile lucrătoare după data scadentă pentru decontare |
(%) |
5 — 15 |
8 |
16 — 30 |
50 |
31 — 45 |
75 |
46 sau mai multe |
100 |
Articolul 379
Tranzacții incomplete
O instituție trebuie să dețină fonduri proprii, după cum este prevăzut în tabelul 2, dacă:
aceasta a plătit pentru titluri, valute sau mărfuri înainte de a le primi sau a livrat titluri, valute sau mărfuri înainte de a primi plata aferentă;
în cazul tranzacțiilor transfrontaliere, a trecut o zi sau mai mult de când aceasta a efectuat plata ori livrarea.
Tabelul 2
Tratamentul tranzacțiilor incomplete din punctul de vedere al cerințelor de capital
Coloana 1 |
Coloana 2 |
Coloana 3 |
Coloana 4 |
Tipul tranzacției |
Până la prima plată contractuală sau primul segment al livrării |
De la prima plată contractuală sau primul segment al livrării și până la patru zile după a doua plată contractuală sau al doilea segment al livrării |
De la 5 zile lucrătoare după a doua plată contractuală sau al doilea segment al livrării și până la stingerea tranzacției |
Tranzacție incompletă |
Nicio cerință de capital |
Se tratează ca o expunere |
Se tratează ca o expunere ponderată la risc cu 1 250 % |
Dacă nivelul expunerii pozitive ce rezultă din tranzacții incomplete nu este semnificativ, instituțiile pot aplica acestor expuneri o pondere de risc de 100 %, cu excepția cazului în care este necesară o pondere de risc de 1 250 %, în conformitate cu coloana 4 din tabelul 2 de la alineatul (1).
Articolul 380
Derogare
În cazul apariției unei disfuncționalități generale a unui sistem de decontare, a unui sistem de compensare sau a unei CPC, autoritățile competente pot excepta instituțiile de la respectarea cerințelor de fonduri proprii calculate conform articolelor 378 și 379, până în momentul în care se remediază situația. În acest caz, incapacitatea unei contrapărți de a deconta o tranzacție nu este considerată nerambursare pentru scopurile riscului de credit.
TITLUL VI
CERINȚE DE FONDURI PROPRII PENTRU RISCUL DE AJUSTARE A EVALUĂRII CREDITULUI
Articolul 381
Înțelesul ajustării evaluării creditului
În sensul prezentului titlu și al capitolului 6 din titlul II, „Ajustarea evaluării creditului” sau „CVA” (Credit Valuation Adjustment) înseamnă o ajustare la cursul mediu al pieței a portofoliului de tranzacții încheiate cu o contraparte. Această ajustare reflectă valoarea de piață curentă a riscului de credit pe care îl reprezintă contrapartea pentru instituție, dar nu reflectă valoarea de piață curentă a riscului de credit pe care îl reprezintă instituția pentru contraparte.
Articolul 382
Domeniu de aplicare
Următoarele tranzacții sunt excluse de la aplicarea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul CVA:
tranzacțiile cu contrapărți nefinanciare, conform definiției de la articolul 2 punctul 9 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, sau cu contrapărți nefinanciare stabilite într-o țară terță, în cazul în care tranzacțiile respective nu depășesc pragul de compensare precizat la articolul 10 alineatele (3) și (4) din regulamentul respectiv;
tranzacțiile din interiorul grupului, după cum sunt prevăzute la articolul 3 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, cu excepția situației în care statele membre adoptă dispoziții de drept intern care prevăd separarea structurală a activităților din cadrul unui grup bancar, în care caz autoritățile competente pot cere includerea în cerințele de fonduri proprii a tranzacțiilor din interiorul grupului efectuate între entități separate din punct de vedere structural;
tranzacțiile cu contrapărțile menționate la articolul 2 punctul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 care fac obiectul dispozițiilor tranzitorii de la articolul 85 alineatul (1) din regulamentul respectiv până când încetează să se aplice dispozițiile tranzitorii respective;
tranzacțiile cu contrapărțile menționate la articolul 1 alineatele (4) și (5) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și tranzacțiile cu contrapărțile pentru care articolul 114 alineatul (4) și articolul 115 alineatul (2) din prezentul regulament specifică o pondere de risc de 0 % pentru expunerile la respectivele contrapărți.
Exceptarea de la cerința privind riscul CVA pentru tranzacțiile menționate la litera (c) de la prezentul alineat încheiate pe parcursul perioadei de tranziție descrise la articolul 85 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 ar trebui să se aplice pe întreaga durată a contractului legat de tranzacția respectivă.
În ceea ce privește litera (a), în cazul în care o instituție nu mai este exceptată prin depășirea pragului exceptării sau datorită unei modificări a pragului exceptării, contractele neîndeplinite rămân exceptate până la data maturității.
ABE elaborează, în colaborare cu AEVMP, proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a specifica procedurile de excludere a tranzacțiilor cu contrapărți nefinanciare stabilite într-o țară terță de la cerința de fonduri proprii pentru riscul CVA.
În termen de șase luni de la data reanalizării menționate la primul paragraf, ABE transmite proiectele respective de standarde tehnice de reglementare
Se deleagă Comisiei competența de a adopta aceste standarde tehnice de reglementare menționate la al doilea paragraf în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 383
Metoda avansată
O instituție utilizează modelul său intern pentru a stabili cerințele de fonduri proprii pentru riscul specific asociat titlurilor de datorie tranzacționate și aplică un interval de încredere de 99 % și o perioadă de deținere echivalentă 10 zile. Modelul intern trebuie utilizat în așa fel încât să simuleze modificări ale marjelor de credit ale contrapărților, însă să nu modeleze sensibilitatea CVA la variațiile altor factori de piață, inclusiv modificări ale valorii activului de referință, ale mărfii, ale valutei sau ale ratei dobânzii unui instrument financiar derivat.
Cerințele de fonduri proprii pentru riscul CVA pentru fiecare contraparte se calculează în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
ti |
= |
momentul celei de a i-a reevaluări, începând de la t0 = 0; |
tT |
= |
cea mai lungă perioadă de scadență contractuală pentru toate seturile de compensare cu contrapartea; |
si |
= |
este marja de credit a contrapărții la momentul ti, utilizată pentru a calcula CVA-ul contrapărții. În cazul în care este disponibilă marja instrumentului de tipul credit default swap aferent contrapărții, o instituție trebuie să utilizeze această marjă. În cazul în care această marjă a instrumentului de tipul credit default swap nu este disponibilă, o instituție trebuie să utilizeze o marjă aproximativă adecvată ținând cont de ratingul, domeniul de activitate și regiunea contrapărții; |
LGDMKT |
= |
LGD din partea contrapărții care se bazează pe marja unui instrument de piață al contrapărții, dacă este disponibil un instrument al contrapărții. Atunci când un instrument al contrapărții nu este disponibil, valoarea pierderii în caz de nerambursare se bazează pe marja aproximativă adecvată ținând cont de ratingul, domeniul de activitate și regiunea contrapărții. |
Primul factor din cadrul sumei reprezintă o aproximare a probabilității marginale implicite de piață, ca o nerambursare să se producă între momentele ti-1 și ti;
EEi |
= |
expunerea așteptată față de contraparte la momentul de reevaluare ti în condițiile în care se adaugă expuneri ale unor seturi de compensare diferite pentru o astfel de contraparte și cea mai lungă scadență a fiecărui set de compensare este dată de cea mai lungă scadență contractuală din setul de compensare; O instituție aplică tratamentul menționat la alineatul (3) în cazul tranzacțiilor în marjă, dacă instituția utilizează evaluarea expunerii pozitive așteptate (EPE — Expected Positive Exposure), menționată la articolul 285 alineatul (1) litera (a) sau (b), pentru tranzacțiile în marjă; |
Di |
= |
factorul de actualizare fără risc de nerambursare la momentul ti, unde D0 =1. |
La calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul CVA pentru o contraparte, instituția își bazează toate intrările în propriul model intern pentru riscul specific al instrumentelor de datorie pe următoarele formule (după caz):
dacă modelul se bazează pe o modificare completă a prețurilor, se utilizează direct formula de la alineatul (1);
dacă modelul se bazează pe sensibilități ale marjei de credit pentru momente specifice, instituția își bazează fiecare sensibilitate a marjei de credit („Regulatory CS01”) pe următoarea formulă:
Pentru ultima tranșă de timp i=T, formula corespunzătoare este
dacă modelul utilizează sensibilități ale marjei de credit la decalajele paralele ale marjelor de credit, instituția utilizează următoarea formulă:
dacă modelul utilizează sensibilități de ordin secundar la decalajele marjelor de credit (factor gamma), valorile gamma se calculează pe baza formulei de la alineatul (1).
O instituție care utilizează evaluarea EPE, menționată la articolul 285 alineatul (1) litera (a) sau (b), pentru instrumente financiare derivate extrabursiere acoperite cu garanții reale, întreprinde ambele acțiuni menționate mai jos, la stabilirea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul CVA, în conformitate cu alineatul (1):
își asumă un profil de expunere așteptată (EE) constant;
stabilește o expunere așteptată egală cu expunerea așteptată efectivă calculată în temeiul articolului 285 alineatul (1) litera (b) pentru o scadență egală cu cea mai mare dintre următoarele:
jumătate din scadența cea mai îndelungată din cadrul setului de compensare;
scadența medie ponderată noțională a tuturor tranzacțiilor din cadrul setului de compensare.
În scopul efectuării unui calcul în temeiul paragrafului precedent și dacă modelul MMI nu generează un profil al expunerii așteptate, instituția întreprinde ambele acțiuni menționate mai jos:
își asumă un profil de expunere așteptată (EE) constant;
stabilește o expunere așteptată egală cu valoarea expunerii calculată conform metodelor prevăzute în secțiunea 3, secțiunea 4 sau secțiunea 5 de la titlul II capitolul 6, sau conform MMI pentru o scadență egală cu cea mai mare dintre următoarele valori:
jumătate din scadența cea mai îndelungată din cadrul setului de compensare;
scadența medie ponderată noțională a tuturor tranzacțiilor din cadrul setului de compensare.
O instituție stabilește cerințele de fonduri proprii pentru riscul CVA în conformitate cu articolul 364 alineatul (1), articolul 365 și articolul 367 ca sumă a valorii la risc în situație de criză și a valorii la risc în situație de non-criză, care se calculează după cum urmează:
în cazul valorii la risc în situație de non-criză, se utilizează calibrări ale parametrilor actuali pentru expunerea așteptată, așa cum se specifică la articolul 292 alineatul (2) primul paragraf;
în cazul valorii la risc în situație de criză, se utilizează profiluri viitoare ale expunerii așteptate a contrapărții, cu ajutorul calibrării la condiții de criză, așa cum se specifică la articolul 292 alineatul (2) al doilea paragraf. Perioada de criză pentru parametrii marjei de credit este cea mai severă perioadă de criză de un an din cadrul perioadei de criză de trei ani utilizată pentru parametrii expunerii;
factorul de multiplicare cu 3 utilizat în calcularea cerințelor de fonduri proprii bazate pe o valoare la risc și o valoare la risc în situație de criză în conformitate cu articolul 364 alineatul (1) se aplică acestor calcule. ABE monitorizează pentru consecvență orice putere discreționară în materie de supraveghere utilizată în vederea aplicării unui factor de multiplicare mai mare de 3 în cazul parametrilor valorii la risc și valorii la risc în situație de criză de care se ține seama la calcularea cerinței privind riscul CVA. Autoritățile competente care aplică un factor de multiplicare mai mare de 3 furnizează ABE o justificare scrisă;
calculul se efectuează cel puțin lunar, iar EE utilizat se calculează cu aceeași frecvență. Dacă se utilizează o frecvență inferioară frecvenței zilnice pentru calculul menționat la articolul 364 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) și litera (b) punctul (ii), instituțiile utilizează media pe trei luni.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care detaliază:
modul în care trebuie stabilită o marjă aproximativă prin modelul intern aprobat al valorii la risc a instituției în privința riscului specific al instrumentului de datorie în scopul identificării Si și LGDMKT la care se face referire la alineatul (1);
numărul și dimensiunea portofoliilor care îndeplinesc criteriul unui număr limitat de portofolii mai mici menționat la alineatul (4);
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 1 ianuarie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 384
Metoda standardizată
O instituție care nu calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul CVA pentru contrapărțile sale, în conformitate cu articolul 383, calculează cerințe de fonduri proprii de portofoliu pentru riscul CVA pentru fiecare contraparte, în conformitate formula de mai jos, ținând cont de acoperirile CVA care sunt eligibile în conformitate cu articolul 386:
unde:
h |
= |
orizontul de risc de un an (în ani); h = 1; |
wi |
= |
ponderea aplicabilă contrapărții „i”. Contrapartea „i” trebuie pusă în corespondență cu una dintre cele șase ponderi wi pe baza unei evaluări externe a creditului efectuată de o ECAI (ECAI) desemnată, astfel cum se prevede în tabelul 1. În cazul unei contrapărți pentru care nu este disponibilă o evaluare a creditului efectuată de o ECAI (ECAI) desemnată:
(a)
o instituție care utilizează abordarea de la titlul II capitolul 3 pune în corespondență ratingul intern al contrapărții cu una dintre evaluările externe ale creditului;
(b)
o instituție care utilizează abordarea de la titlul II, capitolul 2 atribuie acestei contrapărți wi=1.0 %. Cu toate acestea, dacă o instituție utilizează articolul 128 pentru expunerile la riscul de credit al acestei contrapărți, ponderate la risc, se atribuie wi=3.0 %; |
|
= |
valoarea totală a expunerii la riscul de credit al contrapărții «i» (total pentru toate seturile sale de compensare), incluzând efectul garanțiilor reale în conformitate cu metodele prevăzute în secțiunile 3-6 de la titlul II capitolul 6, aplicabile la calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de credit al contrapărții în cauză. |
Bi |
= |
valoarea noțională a acoperirilor prin instrumente de tipul credit default swap, având la bază o singură semnătură, achiziționate (însumate dacă există mai mult de o poziție), care face referire la contrapartea „i” și este utilizată pentru a acoperi riscul CVA. Cuantumul noțional trebuie actualizat prin aplicarea următorului factor:
|
Bind |
= |
valoarea noțională integrală a unuia sau mai multor instrumente de tipul credit default swap bazate pe indici, achiziționate pentru a acoperi riscul CVA. Cuantumul noțional trebuie actualizat prin aplicarea următorului factor:
|
wind |
= |
ponderea aplicabilă acoperirilor pentru indici. Instituția determină Wind calculând o medie ponderată a wi care se aplică fiecărei componente a indicelui; |
Mi |
= |
scadența efectivă a tranzacțiilor cu contrapartea i. În cazul unei instituții care utilizează metoda prevăzută în secțiunea 6 de la titlul II capitolul 6, Mi se calculează în conformitate cu articolul 162 alineatul (2) litera (g). Cu toate acestea, în acest sens, Mi nu este plafonată la 5 ani, ci la cea mai lungă scadență contractuală reziduală din setul de compensare. În cazul unei instituții care nu utilizează metoda prevăzută în secțiunea 6 de la titlul II capitolul 6, Mi este scadența medie ponderată în funcție de valorile noționale, menționată la articolul 162 alineatul (2) litera (b). Cu toate acestea, în acest sens, Mi nu este plafonată la 5 ani, ci la cea mai lungă scadență contractuală reziduală din setul de compensare. |
|
= |
scadența instrumentului de acoperire cu valoarea noțională Bi (cantitățile |
Mind |
= |
scadența acoperirii pentru indice ind. În cazul în care există mai mult de o poziție de acoperire bazată pe indici, Mind este scadența ponderată noțională. |
În cazul în care o contraparte este inclusă într-un indice pe care se bazează un instrument de tipul credit default swap utilizat pentru acoperirea riscului de credit al contrapărții, instituția poate scădea cuantumul noțional care poate fi atribuit respectivei contrapărți, în conformitate cu ponderea entității de referință, din cuantumul noțional al instrumentului de tipul „credit default swap” (CDS) bazat pe indici și o poate trata ca pe o singură acoperire având la bază o singură semnătură (Bi) a contrapărții individuale cu scadența bazată pe scadența indicelui.
Tabelul 1
Grad de calitate a creditului |
Pondere wi |
1 |
0,7 % |
2 |
0,8 % |
3 |
1,0 % |
4 |
2,0 % |
5 |
3,0 % |
6 |
10,0 % |
Articolul 385
Alternativă la utilizarea metodelor CVA de calculare a cerințelor de fonduri proprii
Ca alternativă la articolul 384, pentru instrumentele prevăzute la articolul 382 și cu condiția acordului prealabil al autorității competente, instituțiile care folosesc metoda expunerii inițiale prevăzută la articolul 282 pot aplica un factor de multiplicare egal cu 10 valorilor ponderate la risc ale expunerilor care rezultă pentru riscul de credit al contrapărții al acestor expuneri, în locul calculării cerințelor de fonduri proprii pentru riscul CVA.
Articolul 386
Acoperiri eligibile
Acoperirile sunt „acoperiri eligibile” în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii pentru riscul CVA în conformitate cu articolele 383 și 384 numai în cazul în care acestea sunt utilizate în scopul diminuării riscului CVA și sunt administrate ca atare și, de asemenea, sunt una dintre următoarele:
instrumente de tipul credit default swap, având la bază o singură semnătură, sau alte instrumente de acoperire echivalente care fac în mod direct referire la contraparte;
instrumente de tipul credit default swap bazate pe indici, cu condiția ca baza dintre orice marjă a unei contrapărți individuale și marjele instrumentelor de tipul credit default swap bazate pe indici, utilizate pentru acoperire, să se reflecte, într-un mod satisfăcător pentru autoritatea competentă, în valoarea la risc și în valoarea la risc în situație de criză.
Cerința de la litera (b), care prevede ca baza dintre orice marjă a unei contrapărți individuale și marjele instrumentelor de tipul credit default swap bazate pe indici, utilizate pentru acoperire, să se reflecte în valoarea la risc și în valoarea la risc în situație de criză, se aplică și cazurilor în care se utilizează o aproximare pentru marja unei contrapărți.
În cazul tuturor contrapărților pentru care se utilizează o aproximare, o instituție trebuie să utilizeze o serie temporală rezonabilă a unui grup reprezentativ de semnături similare pentru care este disponibilă o marjă.
Dacă baza dintre orice marjă a unei contrapărți individuale și marjele acoperirilor prin instrumente de tipul credit default swap bazate pe indici nu este reflectată într-un mod satisfăcător pentru autoritatea competentă, instituția reflectă numai 50 % din cuantumul noțional al acoperirilor pentru indici în valoarea la risc și în valoarea la risc în situație de criză.
Nu este permisă acoperirea în exces a expunerilor cu instrumente de tipul credit default swap având la bază o singură semnătură, conform metodei prevăzute la articolul 383.
PARTEA A PATRA
EXPUNERI MARI
Articolul 387
Obiect
Instituțiile își monitorizează și controlează expunerile mari în conformitate cu prezenta parte.
▼M9 —————
Articolul 389
Definiție
În sensul prezentei părți, „expuneri”, în sensul prezentei părți, înseamnă orice activ sau element extrabilanțier menționat în partea a treia titlul II capitolul 2, fără aplicarea ponderilor de risc sau a gradelor de risc.
Articolul 390
Calculul valorii expunerii
Pentru expunerile din portofoliul de tranzacționare, instituțiile pot:
să își compenseze pozițiile lungi și pozițiile scurte pe același instrument financiar emis de un anumit client, poziția netă pe fiecare dintre diferitele instrumente fiind calculată conform metodelor prevăzute în partea a treia titlul IV capitolul 2;
să își compenseze pozițiile lungi și pozițiile scurte pe instrumente financiare diferite emise de un anumit client, dar numai dacă instrumentul financiar suport pentru poziția scurtă are un rang inferior în raport cu instrumentul financiar suport pentru poziția lungă sau dacă instrumentele-suport au același rang.
În sensul literelor (a) și (b), instrumentele financiare pot fi încadrate în categorii în funcție de diferitele ranguri, în vederea stabilirii rangului relativ al pozițiilor.
Pentru calcularea valorii expunerii pentru contractele menționate la primul paragraf, în cazul în care contractele respective sunt alocate portofoliului de tranzacționare, instituțiile respectă totodată principiile prevăzute la articolul 299.
Prin derogare de la primul paragraf, instituțiile care au aprobarea de a utiliza metodele menționate în capitolul 4 secțiunea 4 și în capitolul 6 secțiunea 6 de la titlul II din partea a treia pot utiliza metodele respective pentru calcularea valorii expunerii cu privire la operațiunile de finanțare titluri de valoare.
Expunerile nu cuprind niciuna dintre următoarele:
în cazul tranzacțiilor de schimb valutar, expunerile înregistrate în cursul normal al decontării în timpul celor două zile lucrătoare ulterioare plății;
în cazul tranzacțiilor de vânzare sau cumpărare a unor titluri de valoare, expunerile înregistrate în cursul normal al decontării în timpul celor cinci zile lucrătoare ulterioare plății sau livrării titlurilor, oricare dintre acestea survine mai întâi;
în cazul furnizării de servicii de transfer de fonduri, inclusiv de prestare de servicii de plată, compensări și decontări în orice monedă și de bancă corespondentă sau de servicii de compensare, decontare și custodie a instrumentelor financiare către clienți, primirea întârziată a finanțării și alte expuneri care decurg din activitatea cu clienții, care nu durează mai mult decât până în următoarea zi lucrătoare;
în cazul furnizării de servicii de transfer de fonduri, inclusiv de prestare de servicii de plată, compensări și decontări în orice monedă și de bancă corespondentă, expunerile pe parcursul zilei („intra-day”) față de instituțiile care prestează serviciile respective;
expunerile deduse din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază sau din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar în conformitate cu articolele 36 și 56 sau orice altă deducere din elementele respective care reduce rata de solvabilitate.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza:
condițiile și metodologiile care trebuie utilizate pentru a determina expunerea globală față de un client sau un grup de clienți aflați în legătură, din punctul de vedere al tipurilor de expuneri prevăzute la alineatul (7);
condițiile în care structura tranzacțiilor menționate la alineatul (7) nu constituie o expunere suplimentară.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 1 ianuarie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE prezintă Comisiei respectivele proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 martie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 391
Definirea unei instituții în scopul expunerilor mari
În scopul calculării valorii expunerilor în conformitate cu prezenta parte, termenul „instituție” desemnează și orice întreprindere privată sau publică, inclusiv sucursalele acesteia, care, dacă ar fi stabilite în Uniune, ar corespunde definiției termenului „instituției” și care a fost autorizată într-o țară terță care aplică cerințe de supraveghere prudențială și de reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune.
În scopul primului paragraf, Comisia poate adopta, prin intermediul actelor de punere în aplicare și sub rezerva procedurii de examinare prevăzute la articolul 464 alineatul (2), decizii prin care să stabilească dacă o țară terță aplică cerințe de supraveghere și de reglementare prudențiale cel puțin echivalente cu cele aplicate în Uniune.
Articolul 392
Definiția unei expuneri mari
Expunerea unei instituții față de un client sau un grup de clienți aflați în legătură este considerată a fi o expunere mare în cazul în care valoarea expunerii este cel puțin egală cu 10 % din fondurile sale proprii de nivel 1.
Articolul 393
Capacitatea de a identifica și administra expunerile mari
O instituție trebuie să dispună de proceduri administrative și contabile sănătoase și de mecanisme adecvate de control intern care să îi permită să identifice, să administreze, să monitorizeze, să raporteze și să înregistreze toate expunerile mari și modificările ulterioare ale acestora, în conformitate cu prezentul regulament.
Articolul 394
Cerințe de raportare
Instituțiile raportează autorităților lor competente următoarele informații cu privire la fiecare expunere mare pe care o dețin, inclusiv cu privire la expunerile mari exceptate de la aplicarea articolului 395 alineatul (1):
identitatea clientului sau a grupului de clienți aflați în legătură față de care instituția are o expunere mare;
valoarea expunerii înainte de a se lua în considerare efectul diminuării riscului de credit, dacă este cazul;
în cazul în care se utilizează, tipul protecției finanțate sau nefinanțate a creditului;
valoarea expunerii după luarea în considerare a efectului diminuării riscului de credit calculat în sensul articolului 395 alineatul (1), dacă este cazul.
Instituțiile care fac obiectul dispozițiilor părții a treia titlul II capitolul 3 raportează autorităților lor competente cele mai mari 20 de expuneri determinate pe bază consolidată, excluzând expunerile exceptate de la aplicarea articolului 395 alineatul (1).
De asemenea, instituțiile raportează autorităților lor competente, pe bază consolidată, expunerile cu o valoare mai mare sau egală cu 300 de milioane EUR, dar mai mică de 10 % din fondurile lor proprii de nivel 1.
În plus față de informațiile menționate la alineatul (1) de la prezentul articol, instituțiile raportează următoarele informații autorităților lor competente, în legătură cu cele mai mari 10 expuneri ale lor față de instituții, pe o bază consolidată, precum și cu cele mai mari 10 expuneri ale lor față de entitățile din sectorul bancar paralel care desfășoară activități bancare în afara cadrului reglementat, pe o bază consolidată, inclusiv în legătură cu expunerile mari exceptate de la aplicarea articolului 395 alineatul (1):
identitatea clientului sau a grupului de clienți aflați în legătură față de care instituția are o expunere mare;
valoarea expunerii înainte de a se lua în considerare efectul diminuării riscului de credit, dacă este cazul;
în cazul în care se utilizează, tipul protecției finanțate sau nefinanțate a creditului;
valoarea expunerii după luarea în considerare a efectului diminuării riscului de credit calculat în sensul articolului 395 alineatul (1), dacă este cazul.
La elaborarea respectivelor proiecte de standarde tehnice de reglementare, ABE trebuie să țină seama de evoluțiile de la nivel internațional și de standardele convenite la nivel internațional privind sistemul bancar paralel și să examineze dacă:
relația cu o entitate sau cu un grup de entități poate să prezinte riscuri pentru solvabilitatea sau poziția de lichiditate a instituției;
entitățile care fac obiectul unor cerințe de lichiditate sau de solvabilitate similare celor impuse de prezentul regulament și de Directiva 2013/36/UE ar trebui să fie în totalitate sau parțial exceptate de la obligația de raportare menționată la alineatul (2) privind entitățile din sistemul bancar paralel.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iunie 2020.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 395
Limite ale expunerilor mari
În cazul în care suma de 150 de milioane EUR depășește procentul de 25 % din capitalul eligibil al instituției, valoarea expunerii, după luarea în considerare a efectului diminuării riscului de credit în conformitate cu articolele 399-403, nu trebuie să depășească o limită rezonabilă în ceea ce privește capitalul eligibil al instituției. Această limită este determinată de instituție în conformitate cu politicile și procedurile menționate la articolul 81 din Directiva 2013/36/UE pentru a aborda și controla riscul de concentrare. Această limită nu poate depăși 100 % din capitalul eligibil al instituției.
Autoritățile competente pot stabili o limită mai mică de 150 de milioane EUR și informează ABE și Comisia în legătură cu aceasta.
La elaborarea acestor ghiduri, ABE ia în considerare posibilitatea ca introducerea unor limite suplimentare să aibă un impact negativ semnificativ asupra profilului de risc al instituțiilor stabilite în Uniune, asupra asigurării creditării pentru economia reală sau asupra stabilității și bunei funcționări a piețelor financiare.
Până la 31 decembrie 2015, Comisia evaluează gradul de adecvare și impactul impunerii de limite pentru expunerile față de entitățile din sectorul bancar paralel care desfășoară activități bancare în afara unui cadru reglementat, luând în considerare evoluțiile la nivel european și internațional în domeniul sectorului bancar paralel și al expunerilor mari, precum și diminuarea riscului de credit în conformitate cu articolele 399-403. Comisia prezintă raportul Parlamentului European și Consiliului împreună cu o propunere legislativă, dacă este cazul, privind limitele expunerilor față de entitățile din sectorul bancar paralel care desfășoară activități bancare în afara unui cadru reglementat.
Limitele prevăzute la prezentul articol pot fi depășite în cazul expunerilor din portofoliul de tranzacționare al instituției dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
expunerea din afara portofoliului de tranzacționare față de clientul sau grupul de clienți aflați în legătură în cauză nu depășește limita prevăzută la alineatul (1), această limită fiind calculată cu referire la fondurile proprii de nivel 1, astfel încât excedentul să rezulte în întregime din portofoliul de tranzacționare;
instituția îndeplinește o cerință suplimentară de fonduri proprii pe partea expunerii care depășește limita prevăzută la alineatul (1) de la prezentul articol, care este calculată în conformitate cu articolele 397 și 398;
în cazul în care au trecut 10 zile sau mai puțin de la apariția excedentului menționat la litera (b), expunerea din portofoliul de tranzacționare față de clientul sau grupul de clienți aflați în legătură în cauză nu depășește 500 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției;
excedentele care se mențin mai mult de 10 zile nu depășesc în total 600 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției.
De fiecare dată când limita este depășită, instituția raportează autorităților competente, fără întârziere, cuantumul excedentului și numele clientului în cauză și, după caz, numele grupului de clienți aflați în legătură în cauză.
În pofida alineatului (1) de la prezentul articol și articolului 400 alineatul (1) litera (f), atunci când statele membre aplică legislația națională care impune adoptarea de măsuri structurale în cadrul unui grup bancar, autoritățile competente pot impune instituțiilor din cadrul grupului bancar care dețin depozite acoperite printr-o schemă de garantare a depozitelor în conformitate cu Directiva 94/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind sistemele de garantare a depozitelor ( 22 ) sau printr-o schemă echivalentă de garantare a depozitelor dintr-o țară terță să aplice o limită a expunerilor mari sub 25 %, dar nu mai scăzută de 15 % între 28 iunie 2013 și 30 iunie 2015 și nu mai scăzută de 10 % începând cu 1 iulie 2015, pe o bază subconsolidată, în conformitate cu articolul 11 alineatul (5) nou pentru expunerile din interiorul grupului, atunci când aceste expuneri constau în expuneri față de o entitate care nu aparține aceluiași subgrup în ceea ce privește măsurile structurale.
În sensul prezentului alineat, trebuie să se îndeplinească următoarele condiții:
toate entitățile care aparțin aceluiași subgrup în ceea ce privește măsurile structurale se consideră drept un singur client sau un singur grup de clienți aflați în legătură;
autoritățile competente aplică o limită uniformă pentru expunerile menționate la primul paragraf.
Aplicarea acestei abordări nu aduce atingere supravegherii efective pe bază consolidată și nu poate prezenta efecte adverse disproporționate în ceea ce privește întregul sistem financiar sau părți ale acestuia în alte state membre sau în Uniune în ansamblu, și nici nu poate forma sau crea un obstacol pentru funcționarea pieței interne.
Înainte de instituirea măsurilor structurale specifice, astfel cum sunt menționate la alineatul (5) în legătură cu expunerile mari, autoritățile competente notifică Consiliul, Comisia, autoritățile competente în cauză și ABE cu cel puțin două luni înainte de publicarea deciziei de a adopta măsuri structurale și prezintă elemente de probă cantitative sau calitative cu privire la toate elementele următoare:
domeniul activităților supuse măsurilor structurale;
o explicație a motivelor pentru care proiectele de măsuri respective sunt considerate ca fiind corespunzătoare, eficace și proporționale pentru protejarea deponenților;
o evaluare a impactului pozitiv sau negativ probabil al măsurilor asupra pieței unice, pe baza informațiilor disponibile statului membru.
În termen de o lună de la primirea notificării menționate la alineatul (6), ABE prezintă Consiliului, Comisiei și statului membru în cauză avizul său cu privire la punctele menționate la alineatul (6). Autoritățile competente în cauză pot și ele să prezinte Consiliului, Comisiei și statului membru în cauză avizele lor asupra punctelor menționate la alineatul (6).
Ținând cont în mod special de avizele menționate mai la paragraful al doilea și dacă există probe solide și puternice că măsurile vor avea un impact negativ asupra pieței unice care depășesc beneficiile legate de stabilitatea financiară, Comisia respinge măsurile propuse la nivel național în termen de două luni de la primirea notificării. În caz contrar, Comisia acceptă măsurile propuse la nivel național pentru o perioadă inițială de doi ani și, după caz, măsurile pot fi supuse unor modificări.
Comisia respinge măsurile propuse la nivel național doar dacă consideră că măsurile propuse la nivel național implică efecte negative disproporționate asupra sistemului financiar în ansamblu sau asupra unor părți ale acestuia, în alte state membre sau la nivelul Uniunii, formând sau creând astfel un obstacol pentru funcționarea pieței interne sau pentru libera circulație a capitalului în conformitate cu dispozițiile TFUE.
Evaluarea Comisiei ține seama de opinia ABE și ia în considerare probele prezentate în conformitate cu alineatul (6).
Înainte de expirarea măsurilor, autoritățile competente pot propune noi măsuri de prelungire a perioadei de aplicare, de fiecare dată cu încă doi ani. În acest caz, acestea notifică Comisia, Consiliul, autoritățile competente în cauză și ABE. Aprobarea noilor măsuri face obiectul procesului menționat la prezentul articol. Prezentul articol nu aduc atingere articolului 458.
Articolul 396
Respectarea cerințelor privind expunerile mari
În cazul în care se aplică suma de 150 de milioane EUR menționată la articolul 395 alineatul (1), autoritățile competente pot permite depășirea, de la caz la caz, a limitei de 100 % în ceea ce privește fondurile proprii de nivel 1 ale instituției.
Dacă, în cazurile excepționale menționate la primul și al doilea paragraf de la prezentul alineat, o autoritate competentă permite unei instituții să depășească limita stabilită la articolul 395 alineatul (1) pentru o perioadă mai mare de trei luni, instituția prezintă un plan de revenire în timp util la situația de respectare a limitei pe care autoritatea competentă să îl considere satisfăcător și realizează planul respectiv în perioada de timp convenită cu autoritatea competentă. Autoritatea competentă monitorizează punerea în aplicare a planului și solicită o revenire mai rapidă la situația de respectare a cerințelor, dacă este cazul.
în sensul alineatului (1), ABE emite orientări în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, pentru a preciza modul în care autoritățile competente pot stabili:
cazurile excepționale menționate la alineatul (1) de la prezentul articol;
timpul considerat necesar pentru revenirea la situația de respectare a cerințelor;
măsurile care urmează să fie luate pentru a asigura revenirea în timp util la situația de respectare a cerințelor de către instituție.
Articolul 397
Calcularea cerințelor suplimentare de fonduri proprii pentru expuneri mari din portofoliul de tranzacționare
După 10 zile de la producerea excedentului, componentele excedentului, selectate în conformitate cu alineatul (1), sunt repartizate rândului corespunzător de pe coloana 1 din tabelul 1, în ordine ascendentă a cerințelor privind riscul specific din partea a treia titlul IV, capitolul 2 și/sau a cerințelor de la articolul 299 și partea a treia, titlul V. Cerința suplimentară de fonduri proprii este egală cu suma cerințelor privind riscul specific din partea a treia, titlul IV, capitolul 2 și/sau a cerințelor de la articolul 299 și partea a treia, titlul V privind aceste componente, înmulțită cu factorul corespunzător de pe coloana 2 din tabelul 1.
Tabelul 1
Coloana 1: Excedent față de limite (pe baza unui procent din capitalul eligibil) ►M8 fondurile proprii de nivel 1 ◄ |
Coloana 2: Factori |
Până la 40 % |
200 % |
Între 40 % și 60 % |
300 % |
Între 60 % și 80 % |
400 % |
Între 80 % și 100 % |
500 % |
Între 100 % și 250 % |
600 % |
Peste 250 % |
900 % |
Articolul 398
Proceduri de prevenire a evitării, de către instituții, a cerinței suplimentare de fonduri proprii
Este interzis instituțiilor să evite în mod deliberat cerințele suplimentare de fonduri proprii menționate la articolul 397 pe care altfel ar trebui să le satisfacă în cazul expunerilor care depășesc limita prevăzută la articolul 395 alineatul (1), odată ce expunerile respective au fost menținute mai mult de 10 zile, prin transferul temporar al expunerilor în cauză către o altă societate, indiferent dacă face sau nu parte din același grup, și/sau prin realizarea de tranzacții artificiale prin care se închide expunerea în perioada de 10 zile și se creează o expunere nouă.
Instituțiile mențin sisteme care asigură raportarea imediată către autoritățile competente a oricărui transfer care produce efectul menționat la primul paragraf.
Articolul 399
Tehnici eligibile de diminuare a riscului de credit
În sensul articolelor 400-403, termenul „garanție” include instrumentele financiare derivate de credit recunoscute în temeiul părții a treia titlul II capitolul 4, altele decât instrumentele de tipul „credit linked note”.
Articolul 400
Exceptări
Următoarele expuneri sunt exceptate de la aplicarea articolului 395 alineatul (1):
elementele de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor centrale, băncilor centrale sau entităților din sectorul public și care, dacă ar fi negarantate, ar beneficia de o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
elementele de activ care constituie creanțe asupra organizațiilor internaționale sau a băncilor de dezvoltare multilaterală și care, dacă ar fi negarantate, ar beneficia de o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
elementele de activ care constituie creanțe garantate în mod expres de administrații centrale, bănci centrale, organizații internaționale, bănci de dezvoltare multilaterală sau entități din sectorul public, în cazul în care creanțele negarantate asupra entității care furnizează garanția ar beneficia de o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
alte expuneri față de sau garantate de administrații centrale, bănci centrale, organizații internaționale, bănci de dezvoltare multilaterală sau entități din sectorul public, în cazul în care creanțele negarantate asupra entității căreia îi poate fi atribuită expunerea sau prin care este garantată ar beneficia de o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
elemente de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor regionale sau autorităților locale din statele membre, în cazul în care creanțele respective ar beneficia de o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2, precum și alte expuneri față de sau garantate de administrațiile regionale sau autoritățile locale respective, în cazul în care expunerile respective ar beneficia de o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
expunerile față de contrapărțile menționate la articolul 113 alineatul (6) sau alineatul (7), în cazul în care ar beneficia de o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2. Expunerile care nu îndeplinesc criteriile respective, indiferent dacă sunt sau nu exceptate de la dispozițiile articolului 395 alineatul (1), se tratează ca expuneri față de o parte terță;
elementele de activ și alte expuneri garantate printr-o garanție reală sub forma unor depozite în numerar constituite la instituția creditoare sau la o instituție care este întreprinderea-mamă sau o filială a instituției creditoare;
elementele de activ și alte expuneri garantate printr-o garanție reală sub forma unor certificate de depozit emise de instituția creditoare sau de o instituție care este întreprinderea-mamă sau o filială a instituției creditoare și depuse la oricare dintre acestea;
expunerile care decurg din facilități de credit neutilizate care sunt clasificate drept elemente extrabilanțiere cu un grad de risc scăzut conform anexei I, cu condiția să existe un acord încheiat cu clientul sau grupul de clienți aflați în legătură, în temeiul căruia facilitatea nu poate fi trasă decât în cazul în care se stabilește că aceasta nu determină depășirea limitei aplicabile în temeiul articolului 395 alineatul (1);
expunerile din tranzacții ale membrilor compensatori și contribuțiile la fondul de garantare aferente contrapărților centrale calificate;
expuneri față de schemele de garantare a depozitelor în conformitate cu Directiva 94/19/CE, care decurg din finanțarea acestor scheme, dacă instituțiile membre ale schemei au obligația legală sau contractuală de a finanța schema;
expunerile din tranzacții ale clienților astfel cum sunt menționate la articolul 305 alineatul (2) sau (3);
deținerile, de către entități de rezoluție sau de către filiale ale acestora care nu sunt ele însele entități de rezoluție, de instrumente de fonduri proprii și de pasive eligibile menționate la articolul 45f alineatul (2) din Directiva 2014/59/UE, emise de oricare din următoarele entități:
în privința entităților de rezoluție, alte entități care aparțin aceluiași grup de rezoluție;
în privința filialelor unei entități de rezoluție care nu sunt ele însele entități de rezoluție, filialele relevante ale unei filiale care aparțin aceluiași grup de rezoluție;
expunerile care decurg dintr-un angajament de valoare minimă care îndeplinește toate condițiile prevăzute la articolul 132c alineatul (3).
Fondurile în numerar primite în temeiul unui instrument de tipul credit linked note emis de instituție și împrumuturile și depozitele unei contrapărți în raport cu instituția și care fac obiectul unui acord de compensare privind elementele din bilanț, recunoscut în temeiul părții a treia titlul II capitolul 4, se încadrează la litera (g).
Autoritățile competente pot excepta în totalitate sau parțial următoarele expuneri:
obligațiuni garantate care intră sub incidența articolului 129 alineatele (1), (2) și (5);
elemente de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor regionale sau autorităților locale din statele membre, în cazul în care creanțele respective ar beneficia de o pondere de risc de 20 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2, precum și alte expuneri față de sau garantate de administrațiile regionale sau autoritățile locale respective, în cazul în care expunerile respective ar beneficia de o pondere de risc de 20 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
expuneri asumate de o instituție, inclusiv prin participații sau alte tipuri de dețineri, față de întreprinderea-mamă, față de alte filiale ale întreprinderii-mamă respective sau față de propriile filiale și participații calificate, în măsura în care întreprinderile respective fac obiectul supravegherii pe bază consolidată, la fel ca instituția însăși, în conformitate cu prezentul regulament, cu Directiva 2002/87/CE sau cu standarde echivalente în vigoare într-o țară terță; expunerile care nu îndeplinesc criteriile respective, indiferent dacă sunt exceptate sau nu de la aplicarea articolului 395 alineatul (1) din prezentul regulament, sunt considerate expuneri față de o parte terță;
elemente de activ care constituie creanțe și alte expuneri, inclusiv participații sau alte tipuri de dețineri, asupra instituțiilor de credit centrale sau regionale cu care instituția de credit este asociată în cadrul unei rețele, în conformitate cu dispozițiile legale sau statutare, și care sunt responsabile, în temeiul dispozițiilor respective, de operațiunile de compensare în numerar din cadrul rețelei respective;
elemente de activ care constituie creanțe și alte expuneri față de instituții de credit, asumate de instituții de credit, dintre care una funcționează în mod neconcurențial și acordă sau garantează credite în cadrul programelor legislative sau în baza statutului său, pentru promovarea anumitor sectoare ale economiei, care implică o anumită formă de supraveghere și anumite restricții din partea administrației publice cu privire la utilizarea creditelor, cu condiția ca respectivele expuneri să rezulte în urma acelor credite care sunt transferate beneficiarilor prin intermediul instituțiilor de credit sau în urma garanțiilor pentru respectivele credite;
elemente de activ care constituie creanțe și alte expuneri față de instituții, cu condiția ca aceste expuneri să nu constituie fonduri proprii ale acestor instituții, să aibă scadența în ziua lucrătoare următoare și să nu fie denominate într-o monedă importantă din perspectiva utilizării în relațiile comerciale;
elemente de activ care constituie creanțe asupra băncilor centrale sub formă de rezerve minime obligatorii deținute la aceste bănci centrale și care sunt denominate în monedele lor naționale;
elemente de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor centrale sub formă de cerințe statutare de lichiditate deținute în titluri de stat și care sunt denominate și finanțate în monedele lor naționale, cu condiția ca, sub rezerva deciziei autorității competente, evaluarea de credit a respectivelor administrații centrale atribuită de o ECAI desemnată să fie cea a unei investiții cu risc scăzut (investment grade);
50 % dintre acreditivele documentare extrabilanțiere care prezintă un grad de risc moderat și dintre facilitățile de credit neutilizate extrabilanțiere care prezintă un grad de risc moderat, menționate în anexa I și, sub rezerva acordului autorităților competente, 80 % dintre garanții, altele decât garanțiile pentru credite care sunt întemeiate pe un act legislativ sau de reglementare și pe care schemele de garantare mutuală care au statut de instituții de credit le acordă membrilor lor;
garanții impuse de lege utilizate în cazul în care un credit ipotecar finanțat prin emiterea de obligațiuni ipotecare este plătit debitorului ipotecar înainte de înregistrarea finală a ipotecii în registrul cadastral, cu condiția ca garanția să nu fie utilizată pentru a reduce riscul la calcularea cuantumului ponderat la risc al expunerii;
expunerile sub forma unei garanții reale sau a unei garanții pentru împrumuturi locative, furnizate de un furnizor de protecție eligibil menționat la articolul 201 care se califică pentru ratingul de credit care este cel puțin cel mai mic dintre următoarele:
nivelul 2 de calitate a creditului;
nivelul de calitate a creditului corespunzător ratingului în monedă străină al administrației centrale din statul membru în care își are sediul furnizorul de protecție;
expunerile sub forma unei garanții pentru credite de export sprijinite în mod oficial, furnizate de o agenție de creditare a exportului care se califică pentru ratingul de credit care este cel puțin cel mai mic dintre următoarele:
nivelul 2 de calitate a creditului;
nivelul de calitate a creditului corespunzător ratingului în monedă străină al administrației centrale din statul membru în care își are sediul agenția de creditare a exportului.
Autoritățile competente pot să utilizeze exceptarea prevăzută la alineatul (2) numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
natura specifică a expunerii, contrapartea sau relația dintre instituție și contraparte elimină sau reduc riscul expunerii; și
orice risc de concentrare rezidual poate fi rezolvat prin alte mijloace la fel de eficace, cum ar fi cadrul de administrare, procesele și mecanismele prevăzute la articolul 81 din Directiva 2013/36/UE.
Autoritățile competente informează ABE dacă intenționează să utilizeze oricare dintre exceptările prevăzute la alineatul (2) în conformitate cu prezentul alineat literele (a) și (b) și transmit ABE motivele care stau la baza utilizării respectivelor exceptări.
Articolul 401
Calcularea efectului utilizării tehnicilor de diminuare a riscului de credit
Prin derogare de la alineatul (1), instituțiile care au aprobarea de a utiliza metodele menționate în capitolul 4 secțiunea 4 și în capitolul 6 secțiunea 6 de la titlul II din partea a treia pot utiliza metodele respective pentru calcularea valorii expunerii cu privire la operațiunile de finanțare prin titluri de valoare.
Aceste simulări de criză periodice menționate la primul paragraf vizează riscurile care decurg din modificările posibile ale condițiilor de piață care ar putea avea un impact negativ asupra caracterului adecvat al fondurilor proprii ale instituției, precum și riscurile care decurg din executarea garanțiilor reale în situații de criză.
Simulările de criză realizate sunt adecvate și corespunzătoare pentru evaluarea riscurilor respective.
Instituțiile includ următoarele elemente în strategiile lor de abordare a riscului de concentrare:
politici și proceduri de abordare a riscurilor provenite din neconcordanțele de scadență dintre expuneri și orice protecție a creditului aferentă expunerilor respective;
politici și proceduri privind riscul de concentrare care decurge din aplicarea tehnicilor de diminuare a riscului de credit, în special din expunerile mari indirecte din credite, de exemplu expuneri față de un singur emitent de titluri de valoare acceptate ca garanții reale.
Articolul 402
Expuneri care decurg din împrumuturile ipotecare
Pentru calcularea valorilor expunerilor în sensul articolului 395, instituțiile pot, cu excepția situațiilor în care se interzice acest lucru în temeiul legislației naționale aplicabile, să reducă valoarea unei expuneri sau a oricărei părți a unei expuneri garantate integral cu bunuri imobile locative în conformitate cu articolul 125 alineatul (1) cu cuantumul afectat garanției al valorii de piață sau al valorii ipotecare a bunurilor respective, dar nu cu mai mult de 50 % din valoarea de piață sau 60 % din valoarea ipotecară în statele membre care au prevăzut criterii riguroase pentru evaluarea valorii ipotecare în cadrul unor dispoziții cu caracter normativ sau de reglementare, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
autoritățile competente ale statelor membre nu au stabilit o pondere de risc mai mare de 35 % pentru expuneri sau părți ale expunerilor garantate cu bunuri imobile locative în conformitate cu articolul 124 alineatul (2);
expunerea sau partea unei expuneri este garantată integral cu oricare dintre următoarele:
una sau mai multe ipoteci pe bunuri imobile locative; sau
un bun imobil locativ într-o tranzacție de leasing în temeiul căreia locatorul păstrează dreptul de proprietate deplin asupra bunului imobil locativ, iar locatarul nu și-a exercitat încă opțiunea de achiziție;
sunt îndeplinite cerințele stabilite la articolul 208 și articolul 229 alineatul (1).
Pentru calcularea valorilor expunerilor în sensul articolului 395, instituțiile pot, cu excepția situațiilor în care se interzice acest lucru în temeiul legislației naționale aplicabile, să reducă valoarea unei expuneri sau a oricărei părți a unei expuneri garantate integral cu bunuri imobile comerciale în conformitate cu articolul 126 alineatul (1) cu cuantumul afectat garanției al valorii de piață sau al valorii ipotecare a bunurilor respective, dar nu cu mai mult de 50 % din valoarea de piață sau 60 % din valoarea ipotecară în statele membre care au prevăzut criterii riguroase pentru evaluarea valorii ipotecare în cadrul unor dispoziții cu caracter normativ sau de reglementare, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
autoritățile competente ale statelor membre nu au stabilit o pondere de risc mai mare de 50 % pentru expuneri sau părți ale expunerilor garantate cu bunuri imobile comerciale în conformitate cu articolul 124 alineatul (2);
expunerea este garantată integral cu oricare dintre următoarele:
una sau mai multe ipoteci pe birouri sau alte spații comerciale; sau
unul sau mai multe birouri sau alte spații comerciale și expunerile aferente tranzacțiilor de leasing cu bunuri mobile;
sunt îndeplinite cerințele de la articolul 126 alineatul (2) litera (a), articolul 208 și articolul 229 alineatul (1);
bunurile imobile comerciale sunt construite integral.
O instituție poate trata o expunere față de o contraparte, care rezultă dintr-un acord reverse repo în temeiul căruia instituția a cumpărat de la contraparte drepturi de ipotecă principale independente asupra unor bunuri imobile ale unor terțe părți, reprezentând o serie de expuneri individuale față de fiecare dintre părțile terțe respective, dacă sunt îndeplinite toate condițiile următoare:
contrapartea este o instituție sau o firmă de investiții;
expunerea este garantată integral prin drepturi de ipotecă asupra bunului imobil al părților terțe respective, care au fost cumpărate de instituție, iar instituția este în măsură să exercite respectivele drepturi de ipotecă;
instituția s-a asigurat că sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolele 208 și 229 alineatul (1);
în caz de stare de nerambursare, insolvență sau lichidare a contrapărții, instituția devine beneficiara creanțelor pe care contrapartea le deține asupra părților terțe;
instituția raportează autorităților competente, în conformitate cu articolul 394, cuantumul total al expunerilor față de fiecare instituție sau firmă de investiții care sunt tratate în conformitate cu prezentul alineat.
În acest sens, instituția presupune că are o expunere față de fiecare dintre părțile terțe respective, în valoare echivalentă cu creanța pe care contrapartea o deține asupra părții terțe, în loc de cuantumul corespunzător al expunerii față de contraparte. Restul expunerii față de contraparte, dacă este cazul, este tratată în continuare drept o expunere față de contraparte.
Articolul 403
Metoda substituției
În cazul în care o expunere față de un client este garantată de o terță parte sau acoperită de o garanție reală emisă de o terță parte, instituțiile:
tratează acea parte a expunerii care este garantată ca o expunere față de garant, și nu față de client, cu condiția ca expunerea negarantată față de garant să primească o pondere de risc care să fie egală sau mai mică decât ponderea de risc a expunerii negarantate față de client în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2;
tratează acea parte a expunerii care este garantată cu valoarea de piață a garanției reale recunoscute ca o expunere față de partea terță, și nu față de client, cu condiția ca expunerea să fie garantată prin garanție reală și cu condiția ca partea garantată a expunerii să primească o pondere de risc care să fie egală sau mai mică decât ponderea de risc a expunerii negarantate față de client în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2.
Metoda menționată la litera (b) de la primul paragraf nu se utilizează de către instituții în cazul unui decalaj între scadența expunerii și scadența protecției.
În sensul prezentei părți, instituțiile pot utiliza atât metoda extinsă a garanțiilor financiare, cât și metoda prevăzută la primul paragraf litera (b) de la prezentul alineat numai în cazul în care au dreptul să utilizeze atât metoda extinsă a garanțiilor financiare, cât și metoda simplă a garanțiilor financiare în sensul articolului 92.
În cazul în care aplică dispozițiile de la alineatul (1) litera (a), instituțiile:
în cazul în care garanția este denominată într-o monedă diferită de cea în care este denominată expunerea, calculează nivelul expunerii care se consideră a fi acoperită în conformitate cu dispozițiile referitoare la tratamentul aplicat neconcordanței de monede pentru protecția nefinanțată a creditului din partea a treia;
tratează orice decalaj între scadența expunerii și scadența protecției în conformitate cu dispozițiile referitoare la tratamentul decalajului de scadență din partea a treia titlul II capitolul 4;
pot recunoaște protecția parțială potrivit tratamentului prevăzut în partea a treia titlul II capitolul 4.
În sensul alineatului (1) litera (b), o instituție poate înlocui cuantumul de la prezentul alineat litera (a) cu cuantumul de la litera (b) de la prezentul alineat, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la literele (c), (d) și (e) de la prezentul alineat:
cuantumul total al expunerii instituției față de un emitent de garanții din cauza acordurilor de răscumpărare tripartite facilitate de un agent tripartit;
cuantumul total al limitelor pe care instituția a dispus către agentul tripartit menționat la litera (a) să le aplice pentru titlurile de valoare emise de emitentul de garanții reale menționat la litera respectivă;
instituția a verificat că agentul tripartit deține protecții adecvate pentru a preveni încălcări ale limitelor menționate la litera (b);
autoritatea competentă nu a transmis instituției nicio preocupare serioasă;
suma dintre cuantumul limitei menționat la litera (b) de la prezentul alineat și orice alte expuneri ale instituției față de emitentul de garanții nu depășește limita stabilită la articolul 395 alineatul (1).
ABE publică orientările respective până la 31 decembrie 2019.
▼M5 —————
PARTEA A ȘASEA
LICHIDITATEA
TITLUL I
DEFINIȚII ȘI CERINȚE DE LICHIDITATE
Articolul 411
Definiții
În sensul prezentei părți, se aplică următoarele definiții:
„client financiar” înseamnă un client, inclusiv un client financiar aparținând unui grup de societăți nefinanciare, care desfășoară una sau mai multe dintre activitățile enumerate în anexa I la Directiva 2013/36/UE ca activitate principală sau este una dintre următoarele:
o instituție de credit;
o firmă de investiții;
o entitate special constituită în scopul securitizării („SSPE”);
un organism de plasament colectiv („OPC”);
un fond de investiții cu capital fix;
o întreprindere de asigurare;
o întreprindere de reasigurare;
o societate financiară holding sau o societate financiară holding mixtă;
o instituție financiară;
un sistem de pensii, astfel cum este definit la articolul 2 punctul 10 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012.
„depozit de retail” înseamnă o datorie către o persoană fizică sau o IMM, atunci când aceasta din urmă s-ar încadra în clasa expunerilor de tip retail conform abordării standardizate sau abordării IRB privind riscul de credit, sau o datorie către o societate eligibilă pentru tratamentul prevăzut la articolul 153 alineatul (4), dacă depozitele agregate ale respectivei IMM sau ale respectivei societăți, pe baza unui grup, nu depășesc 1 milion EUR;
„societate pentru investiții personale” sau „PIC” înseamnă o întreprindere sau o fiducie al cărei proprietar real sau beneficiar real este fie o persoană fizică, fie un grup de persoane fizice aflate în strânsă legătură, care nu desfășoară nicio altă activitate comercială, industrială sau profesională și care a fost constituită cu scopul unic de administrare a patrimoniului proprietarului sau proprietarilor, inclusiv activități conexe, cum ar fi separarea activelor proprietarilor de activele corporative, facilitarea transferului de active în cadrul unei familii sau prevenirea divizării activelor după decesul unui membru al familiei, cu condiția ca aceste activități conexe să aibă legătură cu obiectivul principal al gestionării patrimoniului proprietarilor;
„broker de depozit” înseamnă o persoană fizică sau o întreprindere care plasează depozite de la terți, inclusiv depozite de retail și depozite corporative, cu excepția depozitelor de la instituții financiare, la instituții de credit, în schimbul unui comision;
„active negrevate de sarcini” înseamnă active care nu fac obiectul niciunei restricții juridice, contractuale, de reglementare sau de alt tip care să împiedice instituția să lichideze, să vândă, să transfere, să atribuie sau, în general, să cedeze astfel de active printr-o tranzacție de vânzări directe sau printr-un acord de răscumpărare;
„supragarantare neobligatorie” înseamnă orice cuantum al activelor pe care instituția nu este obligată să îl asocieze unei emisiuni de obligațiuni garantate în temeiul unor dispoziții legale sau de reglementare, al unor angajamente contractuale sau din motive de disciplină a pieței, inclusiv, în special, în cazul în care activele sunt furnizate în plus față de cerința de supragarantare minimă juridică, statutară sau de reglementare aplicabilă obligațiunilor garantate în conformitate cu legislația națională a unui stat membru sau a unei țări terțe;
„cerința de acoperire prin active” înseamnă raportul dintre active și pasive, determinat în conformitate cu legislația națională a unui stat membru sau a unei țări terțe în scopul îmbunătățirii calității creditului în ceea ce privește obligațiunile garantate;
„credite în marjă” înseamnă împrumuturi garantate acordate clienților în scopul asumării unor poziții de tranzacționare cu efect de levier;
„contracte derivate” înseamnă contractele derivate enumerate în anexa II și instrumentele financiare derivate de credit;
„criză” înseamnă o deteriorare bruscă sau gravă a solvabilității sau a poziției de lichiditate a unei instituții ca urmare a unor modificări ale condițiilor de piață sau ale factorilor idiosincratici care antrenează un risc semnificativ ca instituția să nu își mai poată îndeplini angajamentele care devin scadente în următoarele 30 de zile;
„active de nivel 1” înseamnă active cu un nivel extrem de ridicat de lichiditate și de calitate a creditului, astfel cum se prevede la articolul 416 alineatul (1) al doilea paragraf;
„active de nivel 2” înseamnă active cu un nivel ridicat de lichiditate și de calitate a creditului, astfel cum se prevede la articolul 416 alineatul (1) al doilea paragraf din prezentul regulament; activele de nivel 2 sunt împărțite, la rândul lor, în active de nivel 2A și active de nivel 2B astfel cum se prevede în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
„rezervă de lichidități” înseamnă cuantumul activelor de nivel 1 și de nivel 2 pe care o instituție le deține în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
„ieșiri nete de lichidități” înseamnă cuantumul care rezultă din scăderea intrărilor de lichidități ale unei instituții din ieșirile sale de lichidități;
„monedă de raportare” înseamnă moneda statului membru în care este situat sediul central al instituției;
„factoring” înseamnă un acord contractual între o întreprindere (aderent) și o entitate financiară (factor), prin care aderentul își cesionează/vinde creanțele către factor, iar factorul furnizează aderentului unul sau mai multe servicii dintre următoarele în ceea ce privește creanțele cesionate:
avansarea unui procent din valoarea creanțelor cesionate, de regulă pe termen scurt, neangajat și fără cumulare automată;
administrarea creanțelor, încasarea lor și protecția creditului; de regulă, factorul administrează registrul de vânzări al aderentului și încasează creanțele în numele său propriu;
în sensul titlului IV, factoringul este tratat drept finanțare a comerțului.
„facilitate de credit sau de lichiditate angajată” înseamnă o facilitate de credit sau de lichiditate care este irevocabilă sau revocabilă în anumite condiții.
Articolul 412
Cerința de acoperire a necesarului de lichiditate
Cu excepția cazului în care se prevede altfel în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), în cazul în care un element poate fi luat în considerare în mai mult de o categorie de ieșiri, el este luat în considerare în categoria de ieșiri care produce cele mai mari ieșiri contractuale pentru elementul în cauză.
Articolul 413
Cerința de finanțare stabilă
Articolul 414
Respectarea cerințelor de lichiditate
O instituție care nu îndeplinește sau preconizează că nu va îndeplini cerințele prevăzute la articolul 412 sau la articolul 413 alineatul (1), inclusiv în perioade de criză, notifică imediat acest lucru autorităților competente și transmite fără întârzieri nejustificate autorităților competente un plan în vederea restabilirii în timp util a conformității cu cerințele prevăzute la articolul 412 sau la articolul 413 alineatul (1), după caz. Până la restabilirea conformității, instituția raportează elementele menționate în titlul III, în titlul IV, în actul de punere în aplicare menționat la articolul 415 alineatul (3) sau (3a) sau în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), după caz, zilnic, până la sfârșitul fiecărei zile de lucru, cu excepția cazului în care autoritatea competentă autorizează o frecvență de raportare mai scăzută și un termen de raportare mai lung. Autoritățile competente acordă astfel de autorizații doar pe baza situației individuale a unei instituții, ținând seama de amploarea și complexitatea activităților instituției. Autoritățile competente monitorizează punerea în aplicare a planului de restabilire și impun o restabilire mai rapidă a conformității, după caz.
TITLUL II
RAPORTAREA PRIVIND LICHIDITATEA
Articolul 415
Obligația de raportare și formatul de raportare
Frecvența de raportare este cel puțin lunară pentru elementele menționate în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) și cel puțin trimestrială pentru elementele menționate în titlurile III și IV.
Instituția raportează separat autorităților competente elementele menționate în standardele tehnice de punere în aplicare menționate la alineatul (3) sau (3a) de la prezentul articol, în titlul III, până când obligația de raportare și formatul raportării pentru indicatorul de finanțare stabilă netă prevăzut la titlul IV vor fi specificate și introduse în dreptul Uniunii, în titlul IV și în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), după caz, în conformitate cu următoarele:
în cazul în care elementele sunt denominate într-o altă monedă decât moneda de raportare și instituția are datorii agregate denominate într-o astfel de monedă care sunt mai mari sau egale cu 5 % din datoriile totale ale instituției sau ale subgrupului unic de lichiditate, excluzând fondurile proprii și elementele extrabilanțiere, raportarea se efectuează în moneda de denominare;
în cazul în care elementele sunt denominate în moneda unui stat membru gazdă în care instituția deține o sucursală semnificativă, precum cea menționată la articolul 51 din Directiva 2013/36/UE, și respectivul stat membru gazdă utilizează o altă monedă decât moneda de raportare, raportarea se efectuează în moneda statului membru în care se află sucursala semnificativă;
în cazul în care elementele sunt denominate în moneda de raportare și cuantumul agregat al datoriilor denominate în alte monede decât moneda de raportare este mai mare sau egal cu 5 % din datoriile totale ale instituției sau ale subgrupului unic de lichiditate, excluzând fondurile proprii și elementele extrabilanțiere, raportarea se efectuează în moneda de raportare.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a preciza următoarele:
formate uniforme și soluții informatice cu instrucțiuni corespunzătoare pentru frecvențe și referințe, precum și pentru datele de transmitere; formatele și frecvențele de raportare sunt proporționale cu natura, extinderea și complexitatea diverselor activități ale instituțiilor și includ raportarea prevăzută la alineatele (1) și (2);
indicatorii de monitorizare a lichidității suplimentari, necesari, care să permită autorităților competente să obțină o imagine cuprinzătoare a profilului de risc de lichiditate al unei instituții, în funcție de natura, extinderea și complexitatea activităților instituției;
ABE transmite Comisiei proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare pentru elementele menționate la litera (a) până la 28 iulie 2013, iar pentru elementele menționate la litera (b) până la 1 ianuarie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare până la 28 iunie 2020.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Autoritățile competente care exercită supravegherea pe bază consolidată, în conformitate cu articolul 111 din Directiva 2013/36/UE, furnizează electronic, cu promptitudine, la cerere, autorităților menționate mai jos, toate rapoartele transmise de instituție, în conformitate cu formatele uniforme de raportare menționate la alineatul (3):
autoritățile competente și băncile centrale naționale din statele membre gazdă în care se află sucursale semnificative, astfel cum sunt definite la articolul 51 din Directiva 2013/36/UE, ale instituției-mamă sau ale instituțiilor controlate de aceeași societate financiară holding-mamă;
autoritățile competente care au autorizat filiale ale instituției-mamă sau ale instituțiilor controlate de aceeași societate financiară holding-mamă și banca centrală din același stat membru;
ABE;
BCE.
Articolul 416
Raportarea privind activele lichide
Instituțiile raportează elementele de mai jos ca active lichide cu excepția cazului în care sunt excluse în temeiul alineatului (2) și numai dacă activele lichide îndeplinesc condițiile de la alineatul (3):
numerar și expuneri față de băncile centrale, în măsura în care aceste expuneri pot fi retrase în orice moment în situații de criză. În ceea ce privește depozitele deținute la bănci centrale, autoritatea competentă și banca centrală urmăresc ajungerea la un acord comun cu privire la măsura în care rezervele minime pot fi retrase în situații de criză;
alte active transferabile cu un nivel extrem de ridicat de lichiditate și de calitate a creditului;
active transferabile care reprezintă creanțe asupra următoarelor sau sunt garantate de următoarele:
administrația centrală a unui stat membru, a unei regiuni cu autonomie fiscală ce poate impune și colecta impozite, sau a unei țări terțe în moneda națională a administrației centrale sau regionale, dacă instituția este expusă unui risc de lichiditate în statul membru sau țara terță în cauză, pe care îl acoperă prin deținerea acestor active lichide;
băncile centrale și entitățile din sectorul public neguvernamentale în moneda națională a băncii centrale și a entității din sectorul public;
Banca Reglementelor Internaționale, Fondul Monetar Internațional, Comisia Europeană și băncile de dezvoltare multilaterală;
Fondul european de stabilitate financiară și Mecanismul european de stabilitate;
active transferabile cu nivel ridicat de lichiditate și de calitate a creditului;
facilități de credit stand-by acordate de băncile centrale în cadrul politicii monetare, în măsura în care aceste facilități nu sunt garantate cu active lichide și cu excepția asistenței privind lichiditatea în situații de urgență;
dacă instituția de credit aparține unei rețele în conformitate cu dispozițiile legale sau statutare, depozite minime legale sau statutare constituite la casa centrală și alte lichidități statutare sau puse la dispoziție prin contract de casa centrală sau de la instituții care sunt membre ale rețelei menționate la articolul 113 alineatul (7), sau eligibile pentru derogarea prevăzută la articolul 10, în măsura în care această finanțare nu este garantată cu active lichide.
Până la stabilirea unei definiții uniforme, în conformitate cu articolul 460, a nivelului ridicat și extrem de ridicat de lichiditate și de calitate a creditului, instituțiile identifică ele însele, într-o monedă dată, activele transferabile cu un nivel ridicat și respectiv extrem de ridicat de lichiditate și de calitate a creditului. Până la stabilirea unei definiții uniforme, autoritățile competente pot, ținând cont de criteriile menționate la articolul 509 alineatele (2), (3) și (4) să ofere orientări generale, pe care instituțiile trebuie să le urmeze pentru identificarea activelor cu nivel ridicat și extrem de ridicat de lichiditate și de calitate a creditului. În absența unor astfel de orientări, instituțiile utilizează criterii transparente și obiective în acest scop, inclusiv unele sau toate criteriile menționate la articolul 509 alineatele (3), (4) și (5).
Următoarele nu sunt considerate active lichide:
active care sunt emise de o instituție de credit, cu excepția cazului în care îndeplinesc una dintre următoarele condiții:
sunt obligațiuni eligibile pentru aplicarea tratamentului prevăzut la articolul 129 alineatul (4) sau (5) ori instrumente garantate cu active, dacă se demonstrează că au cea mai ridicată calitate a creditului, astfel cum prevede ABE în temeiul criteriilor de la articolul 509 alineatele (3), (4) și (5);
sunt obligațiuni conform definiției de la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE, cu excepția celor menționate la punctul (i) de la prezenta literă;
instituția de credit a fost înființată de o administrație centrală sau regională dintr-un stat membru, iar administrația respectivă are obligația de a proteja baza economică a instituției și de a menține viabilitatea acesteia pe durata existenței sale, sau activul este garantat în mod explicit de administrația respectivă, sau cel puțin 90 % din creditele acordate de instituție sunt garantate direct sau indirect de administrația respectivă, iar activul este utilizat în mod predominant pentru finanțarea creditelor promoționale acordate pe bază neconcurențială și non-profit, în scopul promovării obiectivelor de politică publică ale administrației respective;
active furnizate drept garanție reală instituției pe baza unor tranzacții de reverse repo și a unor tranzacții de finanțare prin titluri care sunt deținute de instituție doar ca factor de diminuare a riscului de credit și care nu sunt disponibile nici legal și nici contractual pentru a fi utilizate de instituție;
active emise de oricare dintre următoarele:
firmă de investiții;
întreprindere de asigurare;
societate financiară holding;
societate financiară holding mixtă;
orice altă entitate care desfășoară una sau mai multe dintre activitățile cuprinse în anexa I la Directiva 2013/36/UE ca activitate principală.
În conformitate cu alineatul (1), instituțiile raportează ca fiind lichide doar activele care îndeplinesc următoarele condiții:
activele sunt negrevate de sarcini sau sunt disponibile în portofoliul de garanții reale pentru a fi utilizate pentru obținerea unei finanțări suplimentare în cadrul unor linii de credit angajate sau, în cazul în care portofoliul este gestionat de o bancă centrală, al liniilor de credit neangajate, dar încă nefinanțate, aflate la dispoziția instituției;
activele nu sunt emise de instituția însăși, de instituția-mamă, de filialele sale ori de o altă filială a instituției sale mamă sau a societății sale financiare holding-mamă;
prețul activelor este convenit în general de către participanții la piață și poate fi ușor de observat pe piață sau poate fi stabilit printr-o formulă care este ușor de calculat pe baza datelor publice și nu se bazează pe ipoteze puternice, așa cum se întâmplă în general în cazul produselor structurate sau exotice;
activele sunt cotate la o bursă recunoscută sau pot fi tranzacționate printr-o tranzacție de vânzări directe sau printr-un acord de răscumpărare simplu pe piețe de răscumpărare. Aceste criterii se evaluează separat pentru fiecare piață.
Condițiile menționate la primul paragraf literele (c) și (d) nu se aplică activelor menționate la alineatul (1) literele (a), (e) și (f).
În pofida dispozițiilor de la alineatele (1)-(3), până la specificarea unei cerințe de lichiditate obligatorii în conformitate cu articolul 460 și în conformitate cu alineatul (1) al doilea paragraf de la prezentul articol, instituțiile raportează cu privire la:
alte active care nu sunt eligibile la banca centrală, dar sunt tranzacționabile, cum ar fi titlurile de capital sau aurul, pe baza unor criterii transparente și obiective, inclusiv unele sau toate criteriile enumerate la articolul 509 alineatele (3)-(5);
alte active eligibile la banca centrală și tranzacționabile, precum instrumentele garantate cu active, caracterizate prin cea mai ridicată calitate a creditului, astfel cum prevede ABE, în temeiul criteriilor de la articolul 509 alineatele (3)-(5);
alte active eligibile la banca centrală, dar netranzacționabile, precum creanțele din credite, astfel cum prevede ABE, în temeiul criteriilor de la articolul 509 alineatele (3)-(5);
Utilizarea sau utilizarea potențială de către un OPC a instrumentelor financiare derivate pentru a acoperi riscurile asociate cu investițiile permise nu aduce atingere eligibilității respectivului OPC pentru tratamentul menționat la primul paragraf de la prezentul alineat. În cazul în care valoarea acțiunilor sau unităților OPC-ului nu este periodic marcată la piață de părțile terțe menționate la articolul 418 alineatul (4) literele (a) și (b) și autoritatea competentă nu consideră că instituția a dezvoltat în mod satisfăcător metodologii și proceduri solide pentru evaluarea menționată la articolul 418 alineatul (4), acțiunile sau unitățile la respectivul OPC nu sunt tratate ca active lichide.
▼M8 —————
Articolul 417
Cerințe operaționale pentru deținerile de active lichide
Instituția trebuie să raporteze ca active lichide doar deținerile de active lichide care îndeplinesc următoarele condiții:
sunt diversificate în mod corespunzător. Diversificarea nu este necesară în ceea ce privește activele care corespund articolului 416 alineatul (1) literele (a)-(c);
acestea sunt disponibile imediat, din punct de vedere juridic și practic, în orice moment în următoarele 30 de zile, pentru a fi lichidate prin vânzare directă sau prin acorduri de răscumpărare simple pe o piață de răscumpărare recunoscută, în vederea îndeplinirii obligațiilor care devin scadente. Activele lichide menționate la articolul 416 alineatul (1) litera (c), care sunt deținute în țări terțe în care există restricții privind transferul sau care sunt denominate în monede neconvertibile, sunt considerate ca fiind disponibile numai în măsura în care acestea corespund ieșirilor din țara terță sau în moneda în cauză, cu excepția cazului în care instituția poate demonstra autorităților competente că a acoperit în mod corespunzător riscul valutar asociat;
activele lichide sunt controlate de o funcție de administrare a lichidității;
o parte dintre activele lichide, cu excepția celor menționate la articolul 416 alineatul (1) literele (a), (c), (e) și (f), sunt lichidate periodic și cel puțin anual prin vânzare directă sau prin acorduri de răscumpărare simple pe o piață de răscumpărare recunoscută, în următoarele scopuri:
testarea accesului la piață pentru aceste active,
testarea eficacității proceselor de lichidare a activelor,
testarea posibilității de utilizare a activelor,
minimizarea riscului de transmitere a unor semnale negative în timpul unei perioade de criză;
riscurile de preț asociate cu activele pot fi acoperite, dar activele lichide fac obiectul unor proceduri interne adecvate care garantează că acestea sunt imediat disponibile trezoreriei, în caz de necesitate și mai ales că nu sunt utilizate în alte operațiuni în curs, inclusiv:
strategii de acoperire sau alte strategii de tranzacționare;
asigurarea îmbunătățirii calității creditului în tranzacții structurate;
acoperirea cheltuielilor de funcționare.
denominarea activelor lichide corespunde distribuirii în funcție de monedă a ieșirilor de lichidități după deducerea intrărilor.
Articolul 418
Evaluarea activelor lichide
Acțiunile sau unitățile la OPC-uri, menționate la articolul 416 alineatul (4), fac obiectul unor ajustări, utilizând abordarea de tip look trough aferentă activelor-suport, după cum urmează:
0 % pentru activele de la articolul 416 alineatul (1) litera (a);
5 % pentru activele de la articolul 416 alineatul (1) literele (b) și (c);
20 % pentru activele de la articolul 416 alineatul (1) litera (d).
Abordarea transparentă de tip „look-through” se aplică după cum urmează:
în cazul în care instituția are cunoștință de expunerile-suport ale unui OPC, aceasta poate utiliza abordarea de tip look-through aferentă expunerilor-suport în cauză pentru a le încadra la articolul 416 alineatul (1) literele (a)-(d);
în cazul în care instituția nu are cunoștință de expunerile-suport ale unui OPC, se presupune că OPC-ul investește, în măsura maximă permisă conform mandatului său, în ordine descrescătoare, în tipurile de active menționate la articolul 416 alineatul (1) literele (a)-(d), până la atingerea limitei totale maxime pentru investiții.
Instituțiile elaborează metodologii și proceduri solide de calculare și raportare a valorii de piață și a ajustărilor pentru acțiunile sau unitățile la OPC-uri. Doar dacă pot demonstra autorității competente că importanța expunerii nu justifică elaborarea de metodologii proprii, instituțiile se pot baza pe părțile terțe de mai jos pentru calcularea și raportarea ajustărilor pentru acțiuni sau unități la OPC-uri, în conformitate cu modalitățile prevăzute la literele (a) și (b) din al doilea paragraf al alineatului (3):
instituția depozitară a OPC-ului, cu condiția ca OPC-ul să investească exclusiv în titluri și să depoziteze toate titlurile la această instituție depozitară;
pentru alte OPC-uri, societatea de administrare a OPC-ului, cu condiția ca societatea de administrare a OPC-ul să îndeplinească criteriile prevăzute la articolul 132 alineatul (3) litera (a).
Corectitudinea calculelor efectuate de instituția depozitară sau de societatea de administrare a OPC-ului trebuie să fie confirmată de un auditor extern.
Articolul 419
Monede cu constrângeri privind disponibilitatea activelor lichide
În cazul în care necesitățile justificate de active lichide, din perspectiva cerinței de la articolul 412, depășesc disponibilitatea respectivelor active lichide într-o monedă, se aplică una sau mai multe dintre următoarele derogări:
prin derogare de la articolul 417 litera (f), denominarea activelor lichide poate să nu corespundă distribuirii în funcție de monedă a ieșirilor de lichidități după deducerea intrărilor;
în cazul monedei unui stat membru sau al monedelor unor țări terțe, activele lichide necesare pot fi înlocuite cu linii de credit de la banca centrală din statul membru sau țara terță în cauză, care sunt, prin contract, angajate în mod irevocabil pentru următoarele 30 de zile și au un preț just, indiferent de suma trasă în prezent, cu condiția ca autoritățile competente din statul membru sau țara terță în cauză să procedeze în mod similar și ca statul membru sau țara terță în cauză să dispună de cerințe de raportare comparabile;
în cazul în care există un deficit de active de nivel 1, instituția poate deține active suplimentare de nivel 2A supuse unor marje de ajustare mai ridicate și orice eventual plafon aplicabil activelor respective în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) poate fi modificat.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare până la 31 martie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 decembrie 2019.
Se deleagă Comisiei competența de a completa prezentul regulament prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 420
Ieșiri de lichidități
Până la specificarea unei cerințe de lichiditate în conformitate cu articolul 460, ieșirile de lichidități care trebuie raportate includ:
sumele curente de plătit aferente depozitelor retail, prevăzute la articolul 421;
sumele curente de plătit aferente altor datorii care devin scadente, a căror rambursare poate fi solicitată de către instituțiile emitente sau de furnizorul finanțării sau care implică o așteptare implicită a furnizorului finanțării ca instituția să ramburseze datoria în următoarele 30 de zile, așa cum se prevede la articolul 422;
ieșirile suplimentare menționate la articolul 423;
suma maximă care poate fi trasă în următoarele 30 de zile din facilitățile de credit și de lichiditate angajate neutilizate, așa cum se prevede la articolul 424;
ieșirile suplimentare identificate în evaluarea efectuată conform alineatului (2).
Pentru această evaluare, instituțiile iau în considerare în special prejudiciile semnificative aduse reputației lor care ar putea rezulta dacă nu oferă suport de lichiditate unor astfel de produse sau servicii. Instituțiile raportează autorităților competente, cel puțin anual, respectivele produse și servicii ale căror probabilitate și volum menționate la primul paragraf sunt semnificative, iar autoritățile competente stabilesc ieșirile care vor fi alocate. Autoritățile competente pot aplica o rată de retragere de până la 5 % pentru produsele extrabilanțiere aferente finanțării comerțului, așa cum se prevede la articolul 429 și în anexa 1.
Autoritățile competente raportează ABE, cel puțin anual, tipurile de produse sau servicii pentru care au stabilit ieșiri pe baza rapoartelor primite de la instituții. Acestea explică totodată în raportul respectiv metodologia aplicată pentru stabilirea ieșirilor.
Articolul 421
Ieșiri aferente depozitele retail
Instituțiile raportează separat valoarea depozitelor retail acoperite de o schemă de garantare a depozitelor în conformitate cu Directiva 94/19/CE sau o schemă echivalentă de garantare a depozitelor dintr-o țară terță și îi aplică o pondere de cel puțin 5 % în cazul în care depozitul fie
este parte a unei relații comerciale de durată, ceea ce face retragerea foarte puțin probabilă;
este deținut într-un cont curent, inclusiv conturi în care sunt virate în mod regulat sume pentru salarii.
Instituțiile pot exclude din calculul ieșirilor anumite categorii de depozite retail clar definite cu condiția ca în fiecare caz instituția să aplice riguros următoarele principii pentru întreaga categorie a depozitelor respective, cu excepția cazului în care deponentul se află într-o situație dificilă justificată corespunzător:
timp de 30 de zile, deponentul nu poate retrage bani din depozit; sau
pentru retrageri anticipate în perioada de 30 de zile, deponentul trebuie să plătească o penalitate care include pierderea dobânzii pe perioada cuprinsă între data retragerii și cea a scadenței contractuale, la care se adaugă o penalitate semnificativă care nu trebuie să depășească valoarea dobânzii datorate pentru timpul scurs între data depunerii și data retragerii.
Articolul 422
Ieșiri aferente altor datorii
Instituțiile aplică o pondere datoriilor rezultate din tranzacții de creditare garantată și operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital, astfel cum sunt definite la articolul 192 punctul 3 de:
0 % până la valoarea activelor lichide conform articolului 418 dacă sunt garantate cu active care s-ar califica drept active lichide conform articolului 416;
100 % peste valoarea activelor lichide conform articolului 418 dacă sunt garantate cu active care s-ar califica drept active lichide conform articolului 416;
100 % dacă sunt garantate cu active care nu s-ar califica drept active lichide conform articolului 416, cu excepția tranzacțiilor vizate de literele (d) și (e) de la prezentul alineat;
25 % dacă sunt garantate cu active care nu s-ar califica drept active lichide conform articolului 416, iar creditorul este administrația centrală, o entitate din sectorul public din statul membru în care instituția de credit a fost autorizată sau a înființat o sucursală sau o bancă de dezvoltare multilaterală. Entitățile din sectorul public care primesc acest tratament se limitează la cele care au o pondere de risc de 20 % sau mai mică în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2.
0 % dacă creditorul este o bancă centrală.
Instituțiile aplică o pondere datoriilor rezultate din depozitele care trebuie menținute:
de către deponent pentru a obține servicii de compensare, custodie sau administrare a numerarului sau alte servicii comparabile furnizate de instituție;
în contextul împărțirii sarcinilor comune în cadrul unui sistem instituțional de protecție care îndeplinește cerințele articolului 113 alineatul (7) sau ca depozit minim legal sau statutar constituit de o altă entitate care este membru al aceluiași sistem instituțional de protecție;
de către deponent în contextul unei relații operaționale de durată, alta decât cea menționată la litera (a);
de către deponent pentru a beneficia de compensare de numerar și de serviciile casei centrale, dacă aceasta face parte dintr-o rețea în conformitate cu dispozițiile legale și statutare;
de 5 % în situația prevăzută la litera (a) în măsura în care acestea sunt acoperite de o schemă de garantare a depozitelor în conformitate cu Directiva 94/19/CE sau o schemă echivalentă de garantare a depozitelor dintr-o țară terță și de 25 % în alte situații.
Depozitelor atrase de la instituții de credit plasate la case centrale care sunt considerate active lichide în conformitate cu articolul 416 alineatul (1) litera (dc) li se aplică o rată de retragere de 100 %.
Până la stabilirea unei definiții uniforme a relației operaționale de durată menționate la alineatul (3) litera (c), instituțiile însele determină criteriile de identificare a unei relații operaționale de durată pentru care au dovezi că clientul nu poate retrage sume datorate în mod legal într-un orizont de timp de 30 de zile fără a compromite funcționarea lor operativă și raportează criteriile respective autorităților competente. În absența unei definiții uniforme, autoritățile competente pot furniza orientări generale pe care instituțiile să le urmeze în identificarea depozitelor menținute de deponenți în contextul unei relații operaționale de durată.
Autoritățile competente pot acorda aprobarea de a aplica o pondere a ieșirilor mai scăzută în cazul datoriilor de la alineatul (7), de la caz la caz, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
contrapartea este oricare dintre următoarele:
o instituție‐mamă sau o instituție-filială a instituției sau o firmă de investiții-mamă sau o firmă de investiții-filială a instituției sau o altă filială a aceleiași instituții-mamă sau firme de investiții-mamă;
legată de instituție printr-o relație în sensul articolului 22 alineatul (7) din Directiva 2013/34/UE;
o instituție ce se încadrează în același sistem instituțional de protecție care îndeplinește cerințele de la articolul 113 alineatul (7); sau
instituția centrală sau un membru al unei rețele care îndeplinește dispozițiile articolului 400 alineatul (2) litera (d);
există motive să se aștepte o ieșire mai mică în următoarele 30 de zile, chiar în cadrul unui scenariu de criză combinat, legat de specificul instituției – de tip idiosincratic – și legat de piață în general;
contrapartea aplică intrări corespunzătoare simetrice sau mai conservatoare prin derogare de la articolul 425;
instituția și contrapartea sunt stabilite în același stat membru.
Până la 1 ianuarie 2015, ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 423
Ieșiri suplimentare
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare care să precizeze condițiile în care poate fi aplicată noțiunea de caracter semnificativ și metodele de măsurare a ieșirilor suplimentare.
ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare până la 31 martie 2014.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la al doilea paragraf de la prezentul alineat, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Instituția adaugă o ieșire suplimentară corespunzătoare:
garanțiilor reale excedentare pe care le deține instituția, care pot fi oricând solicitate prin contract de către contraparte;
garanțiilor reale care trebuie să fie returnate unei contrapărți;
garanțiilor reale care corespund unor active care ar avea calitatea de active lichide în sensul articolului 416 care se pot substitui unor active corespunzătoare unor active care nu ar avea calitatea de active lichide în sensul articolului 416 fără consimțământul instituției.
Articolul 424
Ieșiri aferente facilităților de credit și de lichiditate
Suma maximă care poate fi trasă în următoarele 30 de zile din facilitățile de credit angajate neutilizate și din facilitățile de lichiditate angajate neutilizate este ponderată cu 10 % în cazul în care facilitățile îndeplinesc următoarele condiții:
nu se încadrează în clasa expunerilor de tip retail conform abordării standardizate sau abordării IRB privind riscul de credit;
au fost furnizate unor clienți care nu sunt clienți financiari;
nu au fost furnizate în scopul înlocuirii finanțării clientului în situații în care acesta nu își poate acoperi nevoile de finanțare pe piețele financiare;
Instituțiile raportează suma maximă care poate fi trasă în următoarele 30 de zile din alte facilități de credit angajate neutilizate și din alte facilități de lichiditate angajate neutilizate. Această dispoziție se aplică în special în cazul:
facilităților de lichiditate pe care instituția le-a acordat entităților special constituite în scopul securitizării, altele decât cele descrise la alineatul (3) litera (b) de mai sus;
acordurilor în cadrul cărora instituția are obligația să achiziționeze active de la o entitate special constituită în scopul securitizării sau să facă schimb de active cu aceasta.
facilităților acordate instituțiilor de credit;
facilităților acordate instituțiilor financiare și firmelor de investiții.
Articolul 425
Intrări
Intrările de lichidități se măsoară în cursul următoarelor 30 de zile. Acestea includ doar intrările contractuale din expuneri care nu sunt restante și în cazul cărora instituția nu are niciun motiv să se aștepte la neperformanță într-o perioadă de 30 de zile. Intrările de lichidități se raportează integral împreună cu următoarele intrări raportate separat:
sumele datorate de clienți care nu sunt clienți financiari în sensul plății principalului se reduc cu o valoare reprezentând maximum dintre 50 % din valoarea lor sau valoarea angajamentelor contractuale de extindere a finanțării luate față de respectivii clienți. Aceasta nu se aplică sumelor datorate din tranzacții de creditare garantată și operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital, definite la articolul 192 punctul 3, care sunt garantate cu active lichide conform articolului 416, astfel cum se menționează la litera (d) de la prezentul alineat.
Prin derogare de la primul paragraf, instituțiile care au primit un angajament menționat la articolul 424 alineatul (6), pentru a plăti un credit promoțional unui beneficiar final, pot lua în considerare o intrare cu o valoare a intrării cel mult egală cu cea a ieșirii pe care o aplică angajamentului corespunzător pentru a acorda creditele promoționale respective;
sumele datorate din tranzacții de finanțare a comerțului menționate la articolul 162 alineatul (3) al doilea paragraf litera (b), cu o scadență reziduală de până la 30 de zile, sunt considerate în totalitate intrări;
împrumuturile care nu au o dată de expirare contractuală definită se iau în considerare cu o intrare de 20 %, cu condiția ca dispozițiile contractului să îi permită instituției să se retragă și să ceară plata în termen de 30 de zile;
sumele datorate din tranzacții de creditare garantată și operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital, definite la articolul 192 punctul 3, dacă sunt garantate cu active lichide, astfel cum se prevede la articolul 416 alineatul (1), nu se iau în considerare până la valoarea activelor lichide nete de ajustările aferente acestora, dar se iau în considerare integral pentru celelalte sume datorate;
sumele datorate pe care instituția debitoare le tratează conform articolului 422 alineatele (3) și (4) sunt ponderate cu intrări simetrice corespunzătoare;
sumele datorate din pozițiile în instrumente de capital legate de indici principali, cu condiția să nu se dubleze cu activele lichide
orice facilități de credit sau de lichiditate neutilizate și orice alte angajamente primite nu se iau în considerare;
Autoritățile competente pot acorda permisiunea de a aplica, prin derogare de la alineatul (2) litera (d), de la caz la caz, o intrare mai mare pentru facilitățile de credit și lichiditate, dacă sunt îndeplinite toate condițiile de mai jos:
există motive să se aștepte o intrare mai mare chiar în baza unui scenariu de criză combinat, idiosincratic și legat de piață în general, al furnizorului;
contrapartea este o instituție-mamă sau o instituție-filială a instituției sau o altă filială a aceleiași instituții-mamă ori este legată de instituție printr-o relație în sensul articolului 12 alineatul (1) din Directiva 83/349/CEE sau este un membru al aceluiași sistem instituțional de protecție menționat la articolul 113 alineatul (7) din prezentul regulament sau instituția centrală sau un membru al unei rețele care face obiectul derogării menționate la articolul 9 din prezentul regulament;
contrapartea aplică ieșiri simetrice corespunzătoare sau mai conservatoare prin derogare de la articolele 422-424;
instituția și contrapartea sunt stabilite în același stat membru
Până la 1 ianuarie 2015, ABE transmite Comisiei proiectele respective de standarde tehnice de reglementare.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 426
Actualizarea viitoarelor cerințe de lichiditate
În urma adoptării de către Comisie a unui act delegat de specificare a cerinței de lichiditate în conformitate cu articolul 460, ABE poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a specifica condițiile stabilite la articolul 421 alineatul (1), la articolul 422, cu excepția alineatelor (8), (9) și (10) de la articolul menționat, și la articolul 424 pentru a ține cont de standardele convenite la nivel internațional.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
TITLUL III
RAPORTĂRI PRIVIND FINANȚAREA STABILĂ
Articolul 427
Elemente care furnizează o finanțare stabilă
Instituțiile raportează autorităților competente, în conformitate cu cerințele de raportare stabilite la articolul 415 alineatul (1) și cu formatele uniforme de raportare menționate la articolul 415 alineatul (3), următoarele elemente și componentele acestora pentru a permite evaluarea disponibilității unei finanțări stabile:
fondurile proprii după deduceri, după caz;
instrumente de fonduri proprii de nivel 1
instrumente de fonduri proprii de nivel 2
alte acțiuni preferențiale și instrumente de capital care depășesc nivelul permis al fondurilor proprii de nivel 2, cu o scadență efectivă de cel puțin un an;
următoarele datorii neincluse la litera (a)
depozitele retail care se califică pentru tratamentul prevăzut la articolul 421 alineatul (1);
depozitele retail care se califică pentru tratamentul prevăzut la articolul 421 alineatul (2);
depozitele care se califică pentru tratamentul prevăzut la articolul 422 alineatele (3) și (4);
dintre depozitele menționate la punctul (iii), cele care sunt acoperite de o schemă de garantare a depozitelor în conformitate cu Directiva 94/19/CE sau de o schemă echivalentă de garantare a depozitelor a unei țări terțe în sensul articolului 421 alineatul (1);
dintre depozitele de la punctul (iii), cele care se încadrează la articolul 422 alineatul (34) litera (b);
dintre depozitele de la punctul (iii), cele care se încadrează la articolul 422 alineatul (3) litera (d);
sumele depuse care nu se încadrează la punctele (i), (ii) sau (iii), în cazul în care nu sunt depuse de clienți financiari;
toate fondurile obținute de la clienți financiari;
separat pentru sumele care se încadrează la punctele (vi) și, respectiv, (vii), fondurile din tranzacții de creditare garantată și operațiuni ajustate la condițiile pieței de capital, astfel cum sunt definite la articolul 192 punctul 3:
datoriile rezultate din titluri emise care se califică pentru tratamentul prevăzut la articolul 129 alineatul (4) sau (5) sau care sunt definite la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE;
alte datorii rezultate din titluri emise, care nu se încadrează la litera (a)
orice alte datorii.
Unde este cazul, toate elementele se prezintă grupate în următoarele cinci benzi de scadență, în funcție de cea mai apropiată dintre data de scadență a lor și data cea mai apropiată la care devin exigibile prin contract:
în termen de trei luni;
între 3-6 luni;
între 6-9 luni;
între 9-12 luni;
peste 12 luni.
Articolul 428
Elemente care necesită o finanțare stabilă
Cu excepția cazului în care sunt deduse din fondurile proprii, următoarele elemente trebuie raportate autorităților competente separat pentru a permite evaluarea necesităților de finanțare stabilă:
activele care s-ar califica drept active lichide conform articolului 416, defalcate în funcție de tipul de activ;
titlurile și instrumentele pieței monetare neincluse la litera (a);
activele care se încadrează la nivelul 1de calitate a creditului în conformitate cu articolul 122;
activele care se încadrează la nivelul 2 de calitate a creditului în conformitate cu articolul 122;
alte active.
titlurile de capital ale entităților nefinanciare, componente ale unui indice principal al unei burse recunoscute;
alte titluri de capital;
aur;
alte metale prețioase;
credite și creanțe neîncasate, defalcându-le dintre acestea pe cele ale următoarelor tipuri de debitori:
persoane fizice altele decât comercianți și asociații în participație;
IMM-uri care se califică pentru clasa de expuneri de tip retail în temeiul abordării standardizate sau al abordării IRB privind riscul de credit sau la o societate care este eligibilă pentru tratamentul menționat la articolul 148 alineatul (4), dacă depozitele agregate plasate de respectivul client sau grup de clienți aflați în legătură nu depășește 1 milion EUR;
entități suverane, bănci centrale și entități din sectorul public;
clienți nemenționați la punctele (i) și (ii) care nu sunt clienți financiari;
clienți nemenționați la punctele (i), (ii) și (iii) care sunt clienți financiari, separat de cei care sunt instituții de credit și alți clienți financiari;
credite și creanțe nereînnoibile menționate la litera (g), considerându-le separat pe cele care sunt:
garantate cu bunuri imobile comerciale (BIC);
garantate cu bunuri imobile locative (BIL);
finanțate în mod echivalent printr-o finanțare de tip pass through prin obligațiuni care sunt eligibile pentru tratamentul prevăzut la articolul 129 alineatul (4) sau (5) sau prin obligațiuni menționate la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE;
sume de primit aferente instrumentelor financiare derivate;
orice alte active;
facilități de credit angajate neutilizate care pot fi considerate de „risc mediu” sau „risc moderat” conform anexei I.
TITLUL IV
INDICATORUL DE FINANȚARE STABILĂ NETĂ
CAPITOLUL 1
Indicatorul de finanțare stabilă netă
Articolul 428a
Aplicarea pe bază consolidată
În cazul în care indicatorul de finanțare stabilă netă prevăzut în prezentul titlu se aplică pe o bază consolidată în conformitate cu articolul 11 alineatul (4), se aplică următoarele dispoziții:
activele și elementele extrabilanțiere ale unei filiale cu sediul social într-o țară terță, cărora li se aplică factori de finanțare stabilă necesară în temeiul cerinței de finanțare stabilă netă prevăzute de legislația națională a țării terțe respective care sunt mai ridicați decât cei menționați în capitolul 4, fac obiectul consolidării în conformitate cu factorii mai ridicați prevăzuți de legislația națională a țării terțe respective;
datoriile și fondurile proprii ale unei filiale cu sediul social într-o țară terță, cărora li se aplică factori de finanțare stabilă disponibilă în temeiul cerinței de finanțare stabilă netă prevăzute de legislația națională a țării terțe respective care sunt mai scăzuți decât cei menționați în capitolul 3, fac obiectul consolidării în conformitate cu factorii mai scăzuți prevăzuți de legislația națională a țării terțe respective;
activele dintr-o țară terță care îndeplinesc cerințele prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) și care sunt deținute de o filială cu sediul social într-o țară terță nu sunt recunoscute ca active lichide în vederea consolidării în cazul în care nu îndeplinesc condițiile necesare pentru a fi considerate active lichide în temeiul legislației naționale a țării terțe respective care stabilește cerința de acoperire a necesarului de lichiditate.
▼M9 —————
Articolul 428b
Indicatorul de finanțare stabilă netă
Cerința de finanțare stabilă netă prevăzută la articolul 413 alineatul (1) este egală cu raportul dintre finanțarea stabilă disponibilă a instituției, astfel cum este menționată în capitolul 3, și finanțarea stabilă necesară, astfel cum este menționată în capitolul 4 și se exprimă ca procent. Instituțiile își calculează indicatorul de finanțare stabilă netă în conformitate cu următoarea formulă:
Pentru determinarea nivelului oricăror restricții privind neconcordanțele de monede care pot fi aplicate în conformitate cu prezentul articol, autoritățile competente iau în considerare cel puțin următoarele elemente:
dacă instituția are capacitatea de a transfera finanțarea stabilă disponibilă de la o monedă la alta și între jurisdicții și entități juridice din cadrul grupului și capacitatea de a efectua swapuri pe valută și de a atrage fonduri de pe piețele valutare în orizontul de timp de un an al indicatorului de finanțare stabilă netă;
impactul variațiilor nefavorabile ale cursului de schimb asupra pozițiilor neconcordante existente și asupra eficacității oricăror acoperiri valutare existente.
Orice restricție privind neconcordanțele de monede impusă în conformitate cu prezentul articol constituie o cerință specifică de lichiditate, astfel cum se prevede la articolul 105 din Directiva 2013/36/UE.
CAPITOLUL 2
Norme generale pentru calcularea indicatorului de finanțare stabilă netă
Articolul 428c
Calcularea indicatorului de finanțare stabilă netă
Cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul titlu, în cazul în care un element poate fi încadrat în mai mult de o categorie de finanțare stabilă obligatorie, el este încadrat în categoria de finanțare stabilă necesară care produce cea mai mare finanțare stabilă necesară contractuală pentru elementul în cauză.
Articolul 428d
Contracte derivate
Autoritățile competente pot decide, cu aprobarea băncii centrale relevante, să renunțe la impactul contractelor cu instrumente financiare derivate asupra calculului indicatorului de finanțare stabilă netă, inclusiv prin stabilirea factorilor de finanțare stabilă necesară și a provizioanelor și pierderilor, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
respectivele contracte au o scadență reziduală mai mică de șase luni;
contrapartea este BCE sau banca centrală a unui stat membru;
contractele derivate servesc politicii monetare a BCE sau a băncii centrale a unui stat membru.
În cazul în care o filială care își are sediul social într-o țară terță beneficiază de derogarea menționată la primul paragraf în temeiul legislației naționale a țării terțe respective care stabilește cerința de finanțare stabilă netă, în vederea consolidării se ia în considerare respectiva derogare prevăzută în legislația națională a țării terțe.
Articolul 428e
Compensarea tranzacțiilor de creditare garantate și a operațiunilor ajustate la condițiile pieței de capital
Activele și pasivele care rezultă din operațiunile de finanțare prin titluri de valoare cu o singură contraparte se calculează pe bază netă, dacă respectivele active și pasive respectă condițiile de compensare prevăzute la articolul 429b alineatul (4).
Articolul 428f
Active și pasive interdependente
Sub rezerva aprobării prealabile a autorităților competente, instituțiile pot trata un activ și un pasiv ca fiind interdependente, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
instituția acționează doar ca unitate de tipul „pass-through” pentru a canaliza finanțarea de la pasiv către activul interdependent corespunzător;
activele și pasivele interdependente individuale pot fi identificate în mod clar și au aceeași valoare a principalului;
activul și pasivul interdependent au scadențe corelate în mod substanțial, cu o diferență maximă de 20 de zile între scadența activului și cea a pasivului;
pasivul interdependent a fost solicitat în temeiul unui angajament juridic, de reglementare sau contractual și nu este utilizat pentru a finanța alte active;
fluxurile plății principalului din activ nu sunt utilizate în alte scopuri decât rambursarea pasivului interdependent;
contrapărțile pentru fiecare pereche de active și pasive interdependente sunt diferite.
Activele și pasivele sunt considerate ca îndeplinind condițiile prevăzute la alineatul (1) și ca fiind interdependente în cazul în care sunt legate direct de următoarele produse sau servicii:
economiile reglementate centralizate, cu condiția ca instituțiile să fie obligate din punct de vedere juridic să transfere depozitele reglementate către un fond centralizat care este creat și controlat de administrația centrală a unui stat membru și care pune la dispoziție credite pentru a promova obiective de interes public și cu condiția ca transferul de depozite către fondul centralizat să aibă loc cel puțin o dată pe lună;
creditele promoționale și facilitățile de credit și de lichiditate care îndeplinesc criteriile stabilite în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) pentru instituțiile care acționează ca simpli intermediari și care nu înregistrează niciun risc de finanțare;
obligațiunile garantate care îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
sunt obligațiuni menționate la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE sau îndeplinesc condițiile de eligibilitate pentru tratamentul prevăzut la articolul 129 alineatul (4) sau (5) din prezentul regulament;
împrumuturile-suport sunt finanțate în mod echivalent prin obligațiunile garantate care au fost emise sau obligațiunile garantate au factori nediscreționari de declanșare a prelungirii scadenței cu un an sau mai mult până la scadența împrumuturilor-suport în cazul eșecului refinanțării la data scadenței obligațiunii garantate;
activitățile de compensare a instrumentelor financiare derivate pentru clienți, dacă instituția nu oferă clienților săi garanții privind rezultatele CPC-ului și, prin urmare, nu suportă niciun risc de finanțare.
Articolul 428g
Depozite în sisteme instituționale de protecție și rețele cooperatiste
În cazul în care o instituție aparține unui sistem instituțional de protecție de tipul celui menționat la articolul 113 alineatul (7), unei rețele care este eligibilă pentru derogarea prevăzută la articolul 10 sau unei rețele cooperatiste dintr-un stat membru, depozitele la vedere pe care instituția le menține la instituția centrală și pe care instituția care beneficiază de serviciile de depozitare le consideră active lichide în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), fac obiectul următoarelor cerințe:
instituția care beneficiază de serviciile de depozitare aplică factorul de finanțare stabilă necesară în conformitate cu capitolul 4 secțiunea 2, în funcție de tratamentul acestor depozite la vedere ca active de nivel 1, nivel 2A sau nivel 2B, în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) și în funcție de ajustarea relevantă aplicată acestor depozite la vedere pentru calcularea indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate;
instituția centrală care primește depozitul aplică factorul corespunzător simetric de finanțare stabilă disponibilă.
Articolul 428h
Tratamentul preferențial în cadrul unui grup sau al unui sistem instituțional de protecție
Prin derogare de la capitolele 3 și 4 și în cazul în care nu se aplică articolul 428g, autoritățile competente pot autoriza instituțiile, de la caz la caz, să aplice un factor mai mare de finanțare stabilă disponibilă sau un factor mai mic de finanțare stabilă necesară activelor, datoriilor și facilităților de lichiditate sau de credit angajate, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
contrapartea este:
instituția-mamă sau o filială a instituției;
o altă filială a aceleiași instituții-mamă;
o întreprindere care este legată de instituție în sensul articolului 22 alineatul (7) din Directiva 2013/34/UE;
un membru al aceluiași sistem instituțional de protecție – precum cel menționat la articolul 113 alineatul (7) din prezentul regulament – ca și instituția;
casa centrală sau o instituție de credit afiliată unei rețele sau unui grup cooperatist, astfel cum se prevede la articolul 10 din prezentul regulament;
există motive să se preconizeze că datoria sau facilitatea de credit sau de lichiditate angajată care a fost primită de instituție constituie o sursă mai stabilă de finanțare sau că activul sau facilitatea de credit sau de lichiditate angajată care a fost acordată de instituție necesită o finanțare mai puțin stabilă în orizontul de timp de un an al indicatorului de finanțare stabilă netă decât aceeași datorie, același activ sau aceeași facilitate de credit ori de lichiditate primită sau acordată de alte contrapărți;
contrapartea aplică un factor de finanțare stabilă necesară care este egal sau mai mare decât factorul mai mare de finanțare stabilă disponibilă sau un factor de finanțare stabilă disponibilă care este egal sau mai mic decât factorul mai mic de finanțare stabilă necesară;
instituția și contrapartea sunt stabilite în același stat membru.
În cazul în care instituția și contrapartea sunt stabilite în state membre diferite, autoritățile competente pot acorda o derogare de la respectarea condiției prevăzute la alineatul (1) litera (d), cu condiția îndeplinirii, în plus față de criteriile stabilite la alineatul (1), a următoarelor criterii:
există acorduri și angajamente obligatorii din punct de vedere juridic între entitățile unui grup în ceea ce privește datoria, activul sau facilitatea de credit sau de lichiditate angajată;
furnizorul de finanțare prezintă un profil de risc de finanțare scăzut;
profilul de risc de finanțare al beneficiarului finanțării a fost luat în considerare în mod adecvat în cadrul gestionării riscului de lichiditate de către furnizorul de finanțare.
Autoritățile competente se consultă reciproc, în conformitate cu articolul 20 alineatul (1) litera (b), pentru a stabili dacă sunt îndeplinite criteriile suplimentare prevăzute la prezentul alineat.
CAPITOLUL 3
Finanțarea stabilă disponibilă
Secțiunea 1
Dispoziții generale
Articolul 428i
Calcularea cuantumului finanțării stabile disponibile
Cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul capitol, cuantumul finanțării stabile disponibile se calculează înmulțind valoarea contabilă a diferitelor categorii sau tipuri de datorii și a fondurilor proprii cu factorii de finanțare stabilă disponibilă care sunt aplicați în temeiul secțiunii 2. Valoarea totală a finanțării stabile disponibile este suma cuantumurilor ponderate ale datoriilor și fondurilor proprii.
Obligațiunile și alte titluri de datorie care sunt emise de instituție, vândute exclusiv pe piața de retail și deținute într-un cont de retail, pot fi tratate ca aparținând categoriei corespunzătoare de depozite de retail. Limitările sunt prevăzute astfel încât respectivele titluri să nu poată fi achiziționate și deținute de alte părți decât clienții retail.
Articolul 428j
Scadența reziduală a unei datorii sau a fondurilor proprii
Secțiunea 2
Factorii de finanțare stabilă disponibilă
Articolul 428k
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 0 %
Cu excepția cazului în care se prevede altfel la articolele 428l-428o, tuturor datoriilor care nu au o scadență stabilită, inclusiv pozițiilor scurte și pozițiilor cu scadență deschisă, li se aplică un factor de finanțare stabilă disponibilă de 0 %, făcând excepție următoarele elemente:
datoriile privind impozitul amânat, care sunt tratate în conformitate cu cea mai apropiată dată posibilă la care aceste datorii ar putea fi realizate;
interesele minoritare, care sunt tratate în conformitate cu durata instrumentului.
Datoriilor privind impozitul amânat și interesele minoritare, astfel cum sunt menționate la alineatul (1), li se aplică unul dintre următorii factori:
0 %, în cazul în care scadența reziduală efectivă a datoriei privind impozitul amânat sau a interesului minoritar este mai mică de șase luni;
50 %, în cazul în care scadența reziduală efectivă a datoriei privind impozitul amânat sau a interesului minoritar este de minimum șase luni, dar mai mică de un an;
100 %, în cazul în care scadența reziduală efectivă a datoriei privind impozitul amânat sau a interesului minoritar este de cel puțin un an.
Următoarele datorii fac obiectul unui factor de finanțare stabilă disponibilă de 0 %:
sumele de plătit la data tranzacționării care provin din achiziționarea de instrumente financiare, de valute și de mărfuri, care se preconizează că vor fi decontate în ciclul sau perioada standard de decontare care este tipică pentru cursul de schimb sau pentru tipul de tranzacții în cauză sau în cazul cărora decontarea nu a fost realizată, dar se preconizează totuși că va fi realizată;
pasivele care sunt clasificate ca fiind interdependente de active în conformitate cu articolul 428f;
datoriile cu o scadență reziduală mai mică de șase luni furnizate de:
BCE sau banca centrală a unui stat membru;
banca centrală a unei țări terțe;
clienții financiari;
orice altă datorie și element sau instrument de capital care nu sunt menționate la articolele 428l-428o.
Următoarele norme se aplică în ceea ce privește calculul menționat la primul paragraf:
marja de variație primită de instituții de la contrapărțile lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă pozitivă în cazul în care garanțiile reale primite ca marjă de variație se califică drept active de nivel 1, în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), cu excepția obligațiunilor garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate menționate în actul delegat respectiv, și în cazul în care instituțiile sunt abilitate din punct de vedere juridic și sunt în măsură din punct de vedere operațional să reutilizeze garanțiile reale respective;
întreaga marjă de variație furnizată de instituții în favoarea contrapărților lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă negativă.
Articolul 428l
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 50 %
Următoarele datorii fac obiectul unui factor de finanțare stabilă disponibilă de 50 %:
depozitele primite care îndeplinesc criteriile pentru depozitele operaționale prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
datoriile cu o scadență reziduală mai mică de un an furnizate de:
administrația centrală a unui stat membru sau a unei țări terțe;
administrația regională sau autoritățile locale ale unui stat membru sau ale unei țări terțe;
entitățile din sectorul public dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță;
băncile multilaterale de dezvoltare menționate la articolul 117 alineatul (2) și organizațiile internaționale menționate la articolul 118;
clienții care sunt societăți nefinanciare;
cooperativele de credit autorizate de către o autoritate competentă, societățile pentru investiții personale și clienții care sunt brokeri de depozite, în măsura în care datoriile respective nu se încadrează la litera (a) de la prezentul alineat;
datoriile cu o scadență contractuală reziduală de minimum șase luni dar mai mică de un an care sunt furnizate de:
BCE sau banca centrală a unui stat membru;
banca centrală a unei țări terțe;
clienții financiari;
orice altă datorie cu o scadență reziduală de minimum șase luni, dar mai mică de un an, care nu este menționată la articolele 428m, 428n și 428o.
Articolul 428m
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 90 %
Depozitelor de retail la vedere, depozitelor de retail cu perioadă fixă de preaviz mai mică de un an și depozitelor de retail la termen cu o scadență reziduală mai mică de un an care îndeplinesc criteriile relevante pentru alte depozite de retail prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă disponibilă de 90 %.
Articolul 428n
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 95 %
Depozitelor de retail la vedere, depozitelor de retail cu perioadă fixă de preaviz mai mică de un an și depozitelor de retail la termen cu o scadență reziduală mai mică de un an care îndeplinesc criteriile relevante pentru depozitele de retail stabile prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă disponibilă de 95 %.
Articolul 428o
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 100 %
Următoarele datorii și următoarele elemente și instrumente de capital fac obiectul unui factor de finanțare stabilă disponibilă de 100 %:
elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției înainte de aplicarea ajustărilor prevăzute la articolele 32-35, a deducerilor în temeiul articolului 36 și a derogărilor și alternativelor prevăzute la articolele 48, 49 și 79;
elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale instituției înainte de deducerea elementelor menționate la articolul 56 și înainte de a li se aplica articolul 79, excluzând orice instrument cu opțiuni explicite sau încorporate care, dacă ar fi exercitate, ar reduce scadența reziduală efectivă la mai puțin de un an;
elementele de fonduri proprii de nivel 2 ale instituției, înainte de deducerile menționate la articolul 66 și înaintea aplicării articolului 79, care au o scadență reziduală de cel puțin un an, excluzând orice instrument cu opțiuni explicite sau încorporate care, dacă ar fi exercitate, ar reduce scadența reziduală efectivă la mai puțin de un an;
orice alt instrument de capital al instituției care are o scadență reziduală de cel puțin un an, excluzând orice instrument cu opțiuni explicite sau încorporate care, dacă ar fi exercitate, ar reduce scadența reziduală efectivă la mai puțin de un an;
orice alt împrumut și datorie garantată și negarantată cu o scadență reziduală de cel puțin un an, inclusiv depozitele la termen, cu excepția cazului în care se prevede altfel la articolele 428k-428n.
CAPITOLUL 4
Finanțarea stabilă necesară
Secțiunea 1
Dispoziții generale
Articolul 428p
Calcularea cuantumului finanțării stabile obligatorii
Activele pe care instituțiile le-au luat cu împrumut, inclusiv în cadrul operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare, fac obiectul factorilor de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicați în temeiul secțiunii 2 în cazul în care aceste active nu sunt contabilizate în bilanțul instituției, dar instituția deține activele în calitate de beneficiar real.
Activele din a căror perioadă a grevării de sarcini au mai rămas mai puțin de șase luni fac obiectul factorilor de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicați, în temeiul secțiunii 2, acelorași active dacă ar fi negrevate de sarcini.
Următoarele active sunt considerate a fi negrevate de sarcini:
activele dintr-un portofoliu care pot fi utilizate imediat ca garanții reale pentru obținerea de finanțare suplimentară în cadrul liniilor de credit angajate sau, atunci când portofoliul este administrat de o bancă centrală, al liniilor de credit neangajate, dar încă nefinanțate, care se află la dispoziția instituției. Aceste active includ activele plasate de o instituție de credit la o instituție centrală într-o rețea cooperatistă sau într-un sistem instituțional de protecție. Instituțiile presupun că activele din portofoliu sunt grevate de sarcini în ordinea crescătoare a gradului de lichiditate pe baza clasificării lichidității în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), începând cu activele neeligibile pentru rezerva de lichidități;
activele pe care instituția le-a primit ca garanții reale pentru diminuarea riscului de credit în cadrul unor tranzacții de creditare garantate, de finanțare garantată sau de schimb de garanții reale și pe care instituția le poate înstrăina;
activele atașate cu titlu de supragarantare neobligatorie la o emisiune de obligațiuni garantate.
În cazul operațiunilor non-standard, temporare, efectuate de BCE sau de banca centrală a unui stat membru sau de banca centrală a unei țări terțe în vederea îndeplinirii mandatului acesteia într-o perioadă de criză financiară la nivelul întregii piețe sau în circumstanțe macroeconomice excepționale, următoarele active pot beneficia de un factor redus de finanțare stabilă necesară:
prin derogare de la articolul 428ad litera (f) și de la articolul 428ah alineatul (1) litera (a), activele grevate de sarcini pentru operațiunile menționate în prezentul paragraf,
prin derogare de la articolul 428ad litera (d) punctele (i) și (ii), articolul 428af litera (b) și articolul 428ag litera (c), sumele rezultate din operațiunile menționate în prezentul paragraf.
Autoritățile competente stabilesc, cu acordul băncii centrale care este contrapartea la tranzacție, factorul de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicat activelor menționate la primul paragraf literele (a) și (b). Pentru activele grevate de sarcini, astfel cum sunt menționate la litera (a) de la primul paragraf, factorul de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicat nu este mai mic decât factorul de finanțare stabilă necesară care s-ar aplica în temeiul secțiunii 2 activelor respective dacă ar fi negrevate de sarcini.
Atunci când se aplică un factor redus de finanțare stabilă necesară în conformitate cu al doilea paragraf, autoritățile competente monitorizează îndeaproape impactul factorului redus asupra pozițiilor de finanțare stabilă ale instituțiilor și iau măsuri de supraveghere adecvate, atunci când este necesar.
Autoritățile competente informează ABE, cel puțin o dată pe an, cu privire la tipurile de expuneri extrabilanțiere pentru care au stabilit factorii de finanțare stabilă necesară. Acestea includ în respectivul raport o explicație cu privire la metodologia aplicată pentru a stabili factorii în cauză.
Articolul 428q
Scadența reziduală a unui activ
Secțiunea 2
Factorii de finanțare stabilă necesară
Articolul 428r
Factorul de finanțare stabilă necesară de 0 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 0 %:
activele negrevate de sarcini care sunt eligibile ca active lichide cu un nivel ridicat de calitate de nivel 1 în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), cu excepția obligațiunilor garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate menționate în respectivul act delegat, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale prevăzute în respectivul act delegat;
acțiunile sau unitățile la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 0 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități prevăzute în respectivul act delegat;
toate rezervele instituțiilor, deținute la BCE sau la banca centrală a unui stat membru sau la banca centrală a unei țări terțe, inclusiv rezervele obligatorii și rezervele excedentare;
toate creanțele față de BCE, de banca centrală a unui stat membru sau de banca centrală a unei țări terțe care au o scadență reziduală de mai puțin de șase luni;
sumele de primit la data tranzacționării care provin din vânzarea de instrumente financiare, valute sau mărfuri care se preconizează că vor fi decontate în ciclul standard sau perioada standard de decontare care este tipică pentru cursul de schimb respectiv sau pentru tipul de tranzacție în cauză sau în cazul cărora decontarea nu a fost executată, dar se preconizează totuși că va fi executată;
activele care sunt clasificate ca fiind interdependente de pasive în conformitate cu articolul 428f;
sumele datorate din operațiuni de finanțare prin titluri de valoare cu clienți financiari, în cazul în care aceste operațiuni au o scadență reziduală mai mică de șase luni, în cazul în care sumele datorate respective sunt garantate cu active care se califică drept active de nivel 1 în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), fiind excluse obligațiunile garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate menționate în respectivul act delegat, și în cazul în care instituția ar fi abilitată din punct de vedere juridic și ar fi în măsură din punct de vedere operațional să reutilizeze activele respective pentru toată durata tranzacției.
Instituțiile iau în considerare sumele datorate menționate la litera (g) de la primul paragraf al prezentului alineat pe o bază netă în cazul în care se aplică articolul 428e.
Pentru filialele care își au sediul social într-o țară terță în care rezervelor obligatorii ale băncii centrale li se aplică un factor mai mare de finanțare stabilă necesară în temeiul cerinței de finanțare stabilă netă prevăzute în legislația națională a țării terțe respective, respectivul factor de finanțare stabilă necesară mai mare este luat în considerare în vederea consolidării.
Articolul 428s
Factorul de finanțare stabilă necesară de 5 %
Următoarele active și elemente extrabilanțiere fac obiectul unui factor de finanțare stabilă necesară de 5 %:
acțiunile sau unitățile la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 5 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat;
sumele datorate din operațiuni de finanțare prin titluri de valoare cu clienți financiari, în cazul în care tranzacțiile respective au o scadență reziduală mai mică de șase luni, altele decât cele menționate la articolul 428r alineatul (1) litera (g).
partea neutilizată din facilitățile de credit și lichiditate angajate, în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
produsele extrabilanțiere aferente finanțării comerțului menționate în anexa I cu o scadență reziduală mai mică de șase luni.
Instituțiile iau în considerare sumele datorate menționate la litera (b) de la primul paragraf al prezentului alineat pe o bază netă în cazul în care se aplică articolul 423e.
Articolul 428t
Factorul de finanțare stabilă necesară de 7 %
Activelor negrevate de sarcini eligibile drept obligațiuni garantate de nivel 1 cu un nivel extrem de ridicat de calitate în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 7 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428u
Factorul de finanțare stabilă necesară de 7,5 %
Produsele extrabilanțiere aferente finanțării comerțului menționate în anexa I care au o scadență reziduală de cel puțin șase luni, dar mai mică de un an fac obiectul unui factor de finanțare stabilă necesară de 7,5 %.
Articolul 428v
Factorul de finanțare stabilă necesară de 10 %
Următoarele active și elemente extrabilanțiere fac obiectul unui factor de finanțare stabilă necesară de 10 %:
sumele datorate din tranzacții cu clienți financiari care au o scadență reziduală mai mică de șase luni, altele decât cele menționate la articolul 428r alineatul (1) litera (g) și la articolul 428s alineatul (1) litera (b);
produsele din bilanț aferente finanțării comerțului cu o scadență reziduală mai mică de șase luni;
produsele extrabilanțiere aferente finanțării comerțului menționate în anexa I cu o scadență reziduală de cel puțin un an.
Articolul 428w
Factorul de finanțare stabilă necesară de 12 %
Acțiunilor sau unităților la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 12 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 12 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428x
Factorul de finanțare stabilă necesară de 15 %
Activelor negrevate de sarcini eligibile drept active de nivel 2A în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 15 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428y
Factorul de finanțare stabilă necesară de 20 %
Acțiunilor sau unităților la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 20 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 20 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428z
Factorul de finanțare stabilă necesară de 25 %
Securitizărilor de nivel 2B negrevate de sarcini în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 25 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428aa
Factorul de finanțare stabilă necesară de 30 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 30 %:
obligațiunile garantate negrevate de sarcini cu un nivel ridicat de calitate în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat;
acțiunile sau unitățile la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 30 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428ab
Factorul de finanțare stabilă necesară de 35 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 35 %:
securitizările de nivel 2B negrevate de sarcini în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat;
acțiunile sau unitățile la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 35 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428ac
Factorul de finanțare stabilă necesară de 40 %
Acțiunilor sau unităților la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 40 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 40 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428ad
Factorul de finanțare stabilă necesară de 50 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 50 %:
activele negrevate de sarcini care sunt eligibile drept active de nivel 2B în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), cu excepția securitizărilor de nivel 2B și a obligațiunilor garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate în temeiul respectivului act delegat, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat;
depozitele deținute de instituție la o altă instituție financiară care îndeplinesc criteriile pentru depozitele operaționale prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
sumele datorate din tranzacții cu o scadență reziduală mai mică de un an cu:
administrația centrală a unui stat membru sau a unei țări terțe;
administrația regională sau autoritățile locale dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță;
entitățile din sectorul public dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță;
băncile multilaterale de dezvoltare menționate la articolul 117 alineatul (2) și organizațiile internaționale menționate la articolul 118;
societăți nefinanciare, clienți de retail și IMM-uri;
cooperativele de credit autorizate de către o autoritate competentă, societățile pentru investiții personale și clienții care sunt brokeri de depozite, în măsura în care activele respective nu se încadrează la prezentul alineat litera (b);
sumele datorate din tranzacții cu o scadență reziduală de cel puțin șase luni, dar mai puțin de un an cu:
Banca Centrală Europeană sau banca centrală a unui stat membru;
banca centrală a unei țări terțe;
clienții financiari;
produsele din bilanț aferente finanțării comerțului cu o scadență reziduală de cel puțin șase luni, dar mai mică de un an;
activele grevate de sarcini pentru o scadență reziduală de cel puțin șase luni, dar mai mică de un an, cu excepția cazului în care acestor active li s-ar atribui un factor mai mare de finanțare stabilă necesară în conformitate cu articolele 428ae-428ah dacă acestea ar fi negrevate de sarcini, caz în care se aplică factorul de finanțare stabilă necesară mai mare care s-ar aplica activelor respective dacă acestea ar fi negrevate de sarcini;
orice alt activ cu o scadență reziduală mai mică de un an, cu excepția cazului în care se specifică altfel la articolele 428r-428ac.
Articolul 428ae
Factorul de finanțare stabilă necesară de 55 %
Acțiunilor sau unităților la OPC-uri negrevate de sarcini care sunt eligibile pentru o ajustare de 55 % pentru calculul indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 55 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428af
Factorul de finanțare stabilă necesară de 65 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 65 %:
împrumuturile negrevate de sarcini garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative sau împrumuturile locative negrevate de sarcini garantate integral de un furnizor de protecție eligibil menționat la articolul 129 alineatul (1) litera (e) cu o scadență reziduală de cel puțin un an, cu condiția ca aceste împrumuturi să primească o pondere de risc de maximum 35 % în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2;
împrumuturile negrevate de sarcini cu o scadență reziduală de cel puțin un an, cu excepția împrumuturilor acordate clienților financiari și a împrumuturilor menționate la articolele 428r-428ad, cu condiția ca aceste împrumuturi să primească o pondere de risc de maximum 35 % în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2.
Articolul 428ag
Factorul de finanțare stabilă necesară de 85 %
Următoarele active și elemente extrabilanțiere fac obiectul unui factor de finanțare stabilă necesară de 85 %:
orice activ și element extrabilanțier, inclusiv numerar, furnizate ca marjă inițială pentru contracte derivate, cu excepția cazului în care activului respectiv i s-ar atribui un factor mai mare de finanțare stabilă necesară în conformitate cu articolul 428ah dacă ar fi negrevat de sarcini, caz în care se aplică factorul de finanțare stabilă necesară mai mare care s-ar aplica activului respectiv dacă acesta ar fi negrevat de sarcini;
orice activ și element extrabilanțier, inclusiv numerar, furnizat drept contribuții la fondul de garantare al unui CPC, cu excepția cazului în care acestuia i s-ar atribui un factor mai mare de finanțare stabilă necesară în conformitate cu articolul 428ah dacă ar fi negrevat de sarcini, caz în care se aplică factorul de finanțare stabilă necesară mai mare care trebuie aplicat activului negrevat de sarcini;
împrumuturile negrevate de sarcini cu o scadență reziduală de cel puțin un an, cu excepția împrumuturilor acordate clienților financiari și a împrumuturilor menționate la articolele 428r-428af, care nu sunt restante de mai mult de 90 de zile și care primesc o pondere de risc de peste 35 % în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2;
produsele din bilanț aferente finanțării comerțului cu o scadență reziduală de cel puțin un an;
titlurile de valoare negrevate de sarcini cu o scadență reziduală de cel puțin un an care nu sunt în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 178 și care nu sunt eligibile drept active lichide în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
titlurile de capital tranzacționate la bursă negrevate de sarcini care nu sunt eligibile drept active de nivel 2B în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
mărfurile tranzacționate fizic, inclusiv aurul, cu excepția instrumentelor financiare derivate pe mărfuri;
activele grevate de sarcini, cu o scadență reziduală de cel puțin un an, incluse într-un portofoliu de creanțe finanțat prin obligațiuni garantate, astfel cum sunt menționate la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE sau obligațiunile garantate care îndeplinesc cerințele de eligibilitate pentru tratament prevăzute la articolul 129 alineatul (4) sau (5) din prezentul regulament.
Articolul 428ah
Factorul de finanțare stabilă necesară de 100 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 100 %:
cu excepția cazului în care se prevede altfel în prezentul capitol, orice activ grevat de sarcini cu o scadență reziduală de cel puțin un an;
orice activ, în afara celor menționate la articolele 428r-428ag, inclusiv împrumuturile către clienți financiari cu o scadență contractuală reziduală de cel puțin un an, expunerile neperformante, elementele deduse din fondurile proprii, activele fixe, titlurile de capital netranzacționate la bursă, interesul reținut, activele aferente asigurărilor, titlurile de valoare aflate în stare de nerambursare.
Următoarele norme se aplică în ceea ce privește calculul menționat la primul paragraf:
marja de variație primită de instituții de la contrapărțile lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă pozitivă în cazul în care garanțiile reale primite ca marjă de variație se califică drept active de nivel 1, în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), cu excepția obligațiunilor garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate menționate în actul delegat respectiv, și în cazul în care instituțiile sunt abilitate din punct de vedere juridic și sunt în măsură din punct de vedere operațional să reutilizeze garanțiile reale respective;
întreaga marjă de variație furnizată de instituții în favoarea contrapărților lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă negativă.
CAPITOLUL 5
Derogare pentru instituțiile mici și cu grad redus de complexitate
Articolul 428ai
Derogare pentru instituțiile mici și cu grad redus de complexitate
Prin derogare de la capitolele 3 și 4, instituțiile mici și cu un grad redus de complexitate pot alege, cu aprobarea prealabilă a autorității lor competente, să calculeze raportul dintre finanțarea stabilă disponibilă a unei instituții, astfel cum este menționată în capitolul 6, și finanțarea stabilă necesară a instituției, astfel cum este menționată în capitolul 7, exprimată ca procent.
Autoritățile competente pot solicita instituțiilor de mici dimensiuni și cu un grad redus de complexitate să respecte cerința de finanțare stabilă netă pe baza finanțării stabile disponibile a unei instituții, astfel cum este menționată în capitolul 3, și a finanțării stabile obligatorii, astfel cum este menționată în capitolul 4 în cazul în care consideră că metodologia simplificată nu este adecvată pentru a surprinde riscurile de finanțare ale instituției în cauză.
CAPITOLUL 6
Finanțare stabilă disponibilă pentru calcularea simplificată a indicatorului de finanțare stabilă netă
Secțiunea 1
Dispoziții generale
Articolul 428aj
Calcularea simplificată a cuantumului finanțării stabile disponibile
Articolul 428ak
Scadența reziduală a unei datorii sau a fondurilor proprii
Secțiunea 2
Factorii de finanțare stabilă disponibilă
Articolul 428al
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 0 %
Cu excepția cazului în care se prevede altfel în această secțiune, tuturor datoriilor care nu au o scadență stabilită, inclusiv pozițiilor scurte și pozițiilor cu scadență deschisă, li se aplică un factor de finanțare stabilă disponibilă de 0 %, făcând excepție următoarele elemente:
datoriile privind impozitul amânat, care sunt tratate în conformitate cu cea mai apropiată dată posibilă la care aceste datorii ar putea fi realizate;
interesele minoritare, care sunt tratate în conformitate cu durata instrumentului în cauză.
Datoriilor privind impozitul amânat și interesele minoritare, astfel cum sunt menționate la alineatul (1), li se aplică unul dintre următorii factori:
0 %, în cazul în care scadența reziduală efectivă a datoriei privind impozitul amânat sau a interesului minoritar este mai mică de un an;
100 %, în cazul în care scadența reziduală efectivă a datoriei privind impozitul amânat sau a interesului minoritar este de cel puțin un an.
Următoarele datorii fac obiectul unui factor de finanțare stabilă disponibilă de 0 %:
sumele de plătit la data tranzacționării care provin din achiziționarea de instrumente financiare, valute și mărfuri care se preconizează că vor fi decontate în ciclul sau perioada standard de decontare care este tipică pentru cursul de schimb sau pentru tipul de tranzacție în cauză sau în cazul cărora decontarea nu a fost executată, dar se preconizează totuși că va fi executată;
pasivele care sunt clasificate ca fiind interdependente de active în conformitate cu articolul 428f;
datoriile cu o scadență reziduală mai mică de un an furnizate de:
BCE sau banca centrală a unui stat membru;
banca centrală a unei țări terțe;
clienții financiari;
orice altă datorie și orice alt element sau instrument de capital care nu sunt menționate la prezentul articol și la articolele 428am-428ap.
Următoarele norme se aplică în ceea ce privește calculul menționat la primul paragraf:
marja de variație primită de instituții de la contrapărțile lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă pozitivă în cazul în care garanțiile reale primite ca marjă de variație se califică drept active de nivel 1, în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), cu excepția obligațiunilor garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate menționate în actul delegat respectiv, și în cazul în care instituțiile sunt abilitate din punct de vedere juridic și sunt în măsură din punct de vedere operațional să reutilizeze garanțiile reale respective;
întreaga marjă de variație furnizată de instituții în favoarea contrapărților lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă negativă.
Articolul 428am
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 50 %
Următoarele datorii fac obiectul unui factor de finanțare stabilă disponibilă de 50 %:
depozitele primite care îndeplinesc criteriile pentru depozitele operaționale prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
datoriile cu o scadență reziduală mai mică de un an furnizate de:
administrația centrală a unui stat membru sau a unei țări terțe;
administrația regională sau autoritățile locale dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță;
entitățile din sectorul public dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță;
băncile multilaterale de dezvoltare menționate la articolul 117 alineatul (2) și organizațiile internaționale menționate la articolul 118;
clienții care sunt societăți nefinanciare;
cooperative de credit autorizate de către o autoritate competentă, societăți pentru investiții personale și clienți care sunt brokeri de depozite, în măsura în care nu este vorba despre depozite primite care îndeplinesc criteriile cu privire la depozitele operative astfel cum sunt prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1).
Articolul 428an
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 90 %
Depozitelor de retail la vedere, depozitelor de retail cu perioadă fixă de preaviz mai mică de un an și depozitelor de retail la termen cu o scadență reziduală mai mică de un an care îndeplinesc criteriile relevante pentru alte depozite de retail prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă disponibilă de 90 %.
Articolul 428ao
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 95 %
Depozitelor de retail la vedere, depozitelor de retail cu perioadă fixă de preaviz mai mică de un an și depozitelor de retail la termen cu o scadență reziduală mai mică de un an, care îndeplinesc criteriile relevante pentru depozitele de retail stabile prevăzute în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) li se aplică un factor de finanțare stabilă disponibilă de 95 %.
Articolul 428ap
Factorul de finanțare stabilă disponibilă de 100 %
Următoarele datorii și următoarele elemente și instrumente de capital fac obiectul unui factor de finanțare stabilă disponibilă de 100 %:
elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției înainte de aplicarea ajustărilor prevăzute la articolele 32-35, a deducerilor în temeiul articolului 36 și a derogărilor și alternativelor prevăzute la articolele 48, 49 și 79;
elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale instituției înainte de deducerea elementelor menționate la articolul 56 și înainte de a li se aplica articolul 79, excluzând orice instrument cu opțiuni explicite sau încorporate care, dacă ar fi exercitate, ar reduce scadența reziduală efectivă la mai puțin de un an;
elementele de fonduri proprii de nivel 2 ale instituției, înainte de deducerile menționate la articolul 66 și înaintea aplicării articolului 79, care au o scadență reziduală de cel puțin un an, excluzând orice instrument cu opțiuni explicite sau încorporate care, dacă ar fi exercitate, ar reduce scadența reziduală efectivă la mai puțin de un an;
orice alt instrument de capital al instituției care are o scadență reziduală de cel puțin un an, excluzând orice instrument cu opțiuni explicite sau încorporate care, dacă ar fi exercitate, ar reduce scadența reziduală efectivă la mai puțin de un an;
orice alt împrumut și datorie garantată și negarantată cu o scadență reziduală de cel puțin un an, inclusiv depozitele la termen, cu excepția cazului în care se prevede altfel la articolele 428al-428ao.
CAPITOLUL 7
Finanțarea stabilă necesară pentru calcularea simplificată a indicatorului de finanțare stabilă netă
Secțiunea 1
Dispoziții generale
Articolul 428aq
Calcularea simplificată a cuantumului finanțării stabile obligatorii
Activele pe care instituțiile le-au luat cu împrumut, inclusiv în cadrul operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare, care nu sunt contabilizate în bilanț, dar pe care instituțiile le dețin în calitate de beneficiari reali fac obiectul factorilor de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicați în temeiul secțiunii 2.
Activele din a căror perioadă a grevării de sarcini au mai rămas mai puțin de șase luni fac obiectul factorilor de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicați, în temeiul secțiunii 2, acelorași active dacă ar fi negrevate de sarcini.
Următoarele active sunt considerate a fi negrevate de sarcini:
activele dintr-un portofoliu care pot fi utilizate imediat ca garanții reale pentru obținerea de finanțare suplimentară în cadrul liniilor de credit angajate sau, atunci când portofoliul este administrat de o bancă centrală, al liniilor de credit neangajate, dar încă nefinanțate, aflate la dispoziția instituției, inclusiv activele plasate de o instituție de credit la casa centrală într-o rețea cooperatistă sau într-un sistem instituțional de protecție;
activele pe care instituția le-a primit ca garanții reale pentru diminuarea riscului de credit în cadrul unor tranzacții de creditare garantate, de finanțare garantată sau de schimb de garanții reale și pe care instituția le poate înstrăina;
activele atașate cu titlu de supragarantare neobligatorie la o emisiune de obligațiuni garantate.
În sensul primului paragraf litera (a) de la prezentul alineat, instituțiile presupun că activele din portofoliu sunt grevate de sarcini în ordinea crescătoare a gradului de lichiditate pe baza clasificării lichidității, astfel cum este prevăzut în actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), începând cu activele neeligibile pentru rezerva de lichidități.
În cazul operațiunilor non-standard, temporare, efectuate de BCE sau de banca centrală a unui stat membru sau de banca centrală a unei țări terțe în vederea îndeplinirii mandatului acesteia într-o perioadă de criză financiară la nivelul întregii piețe sau în circumstanțe macroeconomice excepționale, următoarele active pot beneficia de un factor redus de finanțare stabilă necesară:
prin derogare de la articolul 428aw și de la articolul 428az alineatul (1) litera (a), activele grevate de sarcini pentru operațiunile menționate în prezentul paragraf;
prin derogare de la articolul 428aw și de la articolul 428ay litera (b), sumele rezultate din operațiunile menționate în prezentul paragraf.
Autoritățile competente stabilesc, cu acordul băncii centrale care este contrapartea la tranzacție, factorul de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicat activelor menționate la primul paragraf literele (a) și (b). Pentru activele grevate de sarcini menționate la litera (a) de la primul paragraf, factorul de finanțare stabilă necesară care trebuie aplicat nu este mai mic decât factorul de finanțare stabilă necesară care s-ar aplica în temeiul secțiunii 2 activelor respective dacă ar fi negrevate de sarcini.
Atunci când se aplică un factor redus de finanțare stabilă necesară în conformitate cu al doilea paragraf, autoritățile competente monitorizează îndeaproape impactul factorului redus asupra pozițiilor de finanțare stabilă ale instituțiilor și iau măsuri de supraveghere adecvate, atunci când este necesar.
Autoritățile competente informează ABE, cel puțin o dată pe an, cu privire la tipurile de expuneri extrabilanțiere pentru care au stabilit factorii de finanțare stabilă necesară. Acestea includ în respectivul raport o explicație cu privire la metodologia aplicată pentru a stabili factorii în cauză.
Articolul 428ar
Scadența reziduală a unui activ
Secțiunea 2
Factorii de finanțare stabilă necesară
Articolul 428as
Factorul de finanțare stabilă necesară de 0 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 0 %:
activele negrevate de sarcini care sunt eligibile ca active lichide cu un nivel ridicat de calitate de nivel 1 în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), cu excepția obligațiunilor garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate menționate în respectivul act delegat, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat;
toate rezervele instituțiilor, deținute la BCE sau la banca centrală a unui stat membru sau la banca centrală a unei țări terțe, inclusiv rezervele obligatorii și rezervele excedentare;
toate creanțele față de BCE, de banca centrală a unui stat membru sau de banca centrală a unei țări terțe care au o scadență reziduală de mai puțin de șase luni;
activele care sunt clasificate ca fiind interdependente de pasive în conformitate cu articolul 428f.
Pentru filialele cu sediul social într-o țară terță în care rezervelor obligatorii ale băncilor centrale li se aplic un factor mai mare de finanțare stabilă necesară în temeiul cerinței de finanțare stabilă netă prevăzute în legislația națională a țării terțe respective, acest factor de finanțare stabilă necesară mai mare este luat în considerare în vederea consolidării.
Articolul 428at
Factorul de finanțare stabilă necesară de 5 %
Articolul 428au
Factorul de finanțare stabilă necesară de 10 %
Următoarelor active și elemente extrabilanțiere li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 10 %:
activele negrevate de sarcini care sunt eligibile drept obligațiuni garantate de nivel 1 cu un nivel extrem de ridicat de calitate în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum se prevede în respectivul act delegat;
produsele extrabilanțiere aferente finanțării comerțului menționate în anexa I.
Articolul 428av
Factorul de finanțare stabilă necesară de 20 %
Activelor negrevate de sarcini care sunt eligibile drept active de nivel 2A în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) și acțiunilor sau unităților la OPC-uri negrevate de sarcini în temeiul respectivului act delegat li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 20 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat.
Articolul 428aw
Factorul de finanțare stabilă necesară de 50 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 50 %:
împrumuturi garantate și negarantate cu o scadență reziduală mai mică de un an, atât timp cât sunt grevate pe mai puțin de un an;
orice alt activ cu o scadență reziduală mai mică de un an, cu excepția cazului în care se specifică altfel la articolele 428as-428av;
activele grevate de sarcini, cu o scadență reziduală de cel puțin șase luni, dar mai mică de un an, cu excepția cazului în care acestor active li s-ar atribui un factor mai mare de finanțare stabilă necesară în conformitate cu articolele 428ax, 428ay și 428az dacă acestea ar fi negrevate de sarcini, caz în care se aplică factorul de finanțare stabilă necesară mai mare care s-ar aplica activelor respective dacă acestea ar fi negrevate de sarcini.
Articolul 428ax
Factorul de finanțare stabilă necesară de 55 %
Activelor care sunt eligibile drept active de nivel 2B în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1) și acțiunilor sau unităților la OPC-uri în temeiul respectivului act delegat li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 55 %, indiferent de conformitatea acestora cu cerințele operaționale și cu cerințele privind compoziția rezervei de lichidități, astfel cum sunt prevăzute în respectivul act delegat, atât timp cât sunt grevate de mai puțin de un an.
Articolul 428ay
Factorul de finanțare stabilă necesară de 85 %
Următoarelor active și elemente extrabilanțiere li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 85 %:
activele și elementele extrabilanțiere, inclusiv numerar, furnizate ca marjă inițială pentru contracte derivate sau furnizate drept contribuții la fondul de garantare al unui CPC, cu excepția cazului în care acestor active li s-ar atribui un factor mai mare de finanțare stabilă necesară în conformitate cu articolul 428az dacă ar fi negrevate de sarcini, caz în care se aplică factorul de finanțare stabilă necesară mai mare care s-ar aplica activelor respective dacă acestea ar fi negrevate de sarcini;
împrumuturile negrevate cu o scadență reziduală de cel puțin un an, cu excepția împrumuturilor către clienți financiari, care nu sunt restante de mai mult de 90 de zile;
produsele din bilanț aferente finanțării comerțului cu o scadență reziduală de cel puțin un an;
titlurile de valoare negrevate de sarcini cu o scadență reziduală de cel puțin un an care nu sunt în stare de nerambursare în conformitate cu articolul 178 și care nu sunt eligibile drept active lichide în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
titlurile de capital tranzacționate la bursă negrevate de sarcini care nu sunt eligibile drept active de nivel 2B în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1);
mărfurile tranzacționate fizic, inclusiv aurul, cu excepția instrumentelor financiare derivate pe mărfuri.
Articolul 428az
Factorul de finanțare stabilă necesară de 100 %
Următoarelor active li se aplică un factor de finanțare stabilă necesară de 100 %:
orice activ grevat de sarcini cu o scadență reziduală de cel puțin un an;
orice activ, în afara celor menționate la articolele 428as-428ay, inclusiv împrumuturile către clienți financiari cu o scadență contractuală reziduală de cel puțin un an, expunerile neperformante, elementele deduse din fondurile proprii, activele fixe, titlurile de capital netranzacționate la bursă, interesul reținut, activele aferente asigurărilor, titlurile de valoare aflate în stare de nerambursare.
Următoarele norme se aplică în ceea ce privește calculul menționat la primul paragraf:
marja de variație primită de instituții de la contrapărțile lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă pozitivă în cazul în care garanțiile reale primite ca marjă de variație se califică drept active de nivel 1, în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), cu excepția obligațiunilor garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate menționate în actul delegat respectiv, și în cazul în care instituțiile sunt abilitate din punct de vedere juridic și sunt în măsură din punct de vedere operațional să reutilizeze garanțiile reale respective;
întreaga marjă de variație furnizată de instituții în favoarea contrapărților lor se deduce din valoarea justă a unui set de compensare cu valoare justă negativă.
PARTEA A ȘAPTEA
EFECTUL DE LEVIER
Articolul 429
Calcularea indicatorului efectului de levier
Instituțiile calculează indicatorul efectului de levier la data de referință a raportării.
În sensul alineatului (2), indicatorul de măsurare a expunerii totale este suma valorilor expunerilor următoarelor elemente:
activele, exceptând contractele derivate enumerate în anexa II, instrumentele financiare derivate de credit și pozițiile menționate la articolul 429e, calculate în conformitate cu articolul 429b alineatul (1);
contractele derivate enumerate în anexa II și instrumentele financiare derivate de credit, inclusiv contractele și instrumentele financiare derivate de credit care sunt extrabilanțiere, calculate în conformitate cu articolele 429c și 429d;
majorările pentru riscul de credit al contrapărții aferent operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare, inclusiv cele extrabilanțiere, calculate în conformitate cu articolul 429e;
elementele extrabilanțiere, exceptând contractele derivate enumerate în anexa II, instrumentele financiare derivate de credit, operațiunile de finanțare prin titluri de valoare și pozițiile menționate la articolele 429d și 429g, calculate în conformitate cu articolul 429f;
achizițiile sau vânzările standard care urmează a fi decontate, calculate în conformitate cu articolul 429g.
Instituțiile tratează tranzacțiile cu termen lung de decontare în conformitate cu primul paragraf literele (a)-(d), după caz.
Instituțiile pot reduce valorile expunerilor menționate la primul paragraf literele (a) și (d) cu valoarea corespunzătoare a ajustărilor generale pentru riscul de credit aferente elementelor bilanțiere și, respectiv, extrabilanțiere, sub rezerva unui prag egal cu 0 în cazul în care ajustările pentru riscul de credit au redus fondurile proprii de nivel 1.
Prin derogare de la alineatul (4) litera (d), se aplică următoarele dispoziții:
un instrument financiar derivat care este considerat a fi un element extrabilanțier în conformitate cu alineatul (4) litera (d), dar care este tratat ca un instrument financiar derivat în conformitate cu cadrul contabil aplicabil face obiectul tratamentului prevăzut la respectiva literă;
în cazul în care un client al unei instituții care acționează ca membru compensator realizează direct o tranzacție cu instrumente financiare derivate cu o CPC iar instituția garantează performanța expunerilor din tranzacții față de CPC ale clientului său care decurg din această tranzacție, instituția își calculează expunerea care rezultă din garanție în conformitate cu alineatul (4) litera (b) ca și cum acea instituție ar fi realizat direct tranzacția cu clientul, inclusiv în ceea ce privește primirea sau furnizarea marjei de variație în numerar.
Tratamentul prevăzut la primul paragraf litera (b) se aplică, de asemenea, unei instituții care acționează drept client de nivel superior care garantează performanța expunerilor din tranzacții ale clientului său.
În sensul primului paragraf litera (b) și al celui de al doilea paragraf de la prezentul alineat, instituțiile pot considera drept client o entitate afiliată numai în cazul în care entitatea respectivă nu intră în perimetrul de consolidare reglementat la nivelul la care se aplică cerința prevăzută la articolul 92 alineatul (3) litera (d).
Cu excepția cazului în care se prevede altfel în mod expres în prezenta parte, instituțiile calculează indicatorul de măsurare a expunerii totale în conformitate cu următoarele principii:
garanțiile reale corporale sau financiare, garanțiile sau instrumentele de diminuare a riscului de credit cumpărate nu se utilizează pentru reducerea indicatorului de măsurare a expunerii totale;
activele nu se compensează cu pasivele.
Prin derogare de la alineatul (7) litera (b), instituțiile pot reduce valoarea expunerii unui împrumut de prefinanțare sau a unui împrumut intermediar cu soldul pozitiv al contului de economii al debitorului căruia i-a fost acordat împrumutul și pot include suma rezultată în indicatorul de măsurare a expunerii totale, numai dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
acordarea împrumutului este condiționată de deschiderea contului de economii la instituția care acordă împrumutul și atât împrumutul, cât și contul de economii sunt reglementate de aceeași legislație sectorială;
soldul contului de economii nu poate fi retras, în parte sau în totalitate, de către debitor pe întreaga durată a împrumutului;
instituția poate utiliza în mod necondiționat și irevocabil soldul contului de economii pentru a soluționa orice revendicare care decurge din acordul de împrumut în cazurile reglementate de legislația sectorială menționată la litera (a), inclusiv în caz de neplată de către debitor sau de insolvabilitate a acestuia.
„Împrumut de prefinanțare” sau „împrumut intermediar” înseamnă un împrumut care este acordat debitorului pentru o perioadă limitată de timp, în vederea acoperirii deficitului de finanțare al debitorului până la momentul acordării împrumutului final în conformitate cu criteriile stabilite în legislația sectorială care reglementează astfel de tranzacții.
Articolul 429a
Expuneri excluse din indicatorul de măsurare a expunerii totale
Prin derogare de la articolul 429 alineatul (4), o instituție poate să excludă oricare dintre următoarele expuneri din indicatorul de măsurare a expunerii totale:
cuantumurile deduse din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (d);
activele deduse la calcularea indicatorului de măsurare a capitalului menționat la articolul 429 alineatul (3);
expunerile cărora li se atribuie o pondere de risc de 0 % în conformitate cu articolul 113 alineatul (6) sau (7);
în cazul în care instituția este o instituție de credit pentru dezvoltare publică, expunerile care decurg din active care constituie creanțe asupra administrațiilor centrale, administrațiilor regionale, autorităților locale sau entităților din sectorul public în ceea ce privește investițiile în sectorul public și creditele promoționale;
în cazul în care instituția nu este o instituție de credit pentru dezvoltare publică, părțile din expuneri care decurg din creditele promoționale de tipul „pass through” acordate altor instituții de credit;
părțile garantate ale expunerilor care decurg din credite de export care îndeplinesc cumulativ următoarele două condiții:
garanția este furnizată de un furnizor eligibil de protecție nefinanțată a creditului în conformitate cu articolele 201 și 202, inclusiv de agențiile de creditare a exportului sau de administrațiile centrale;
se aplică o pondere de risc de 0 % părții garantate a expunerii în conformitate cu articolul 114 alineatul (2) sau (4) sau cu articolul 116 alineatul (4);
în cazul în care instituția este membru compensator al unui CPCC, expunerile din tranzacții ale instituției respective, cu condiția ca acestea să fie compensate cu respectivul CPCC și să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 306 alineatul (1) litera (c);
în cazul în care instituția este un client de nivel superior în cadrul unei structuri a clientelei pe mai multe niveluri, expunerile din tranzacții față de membrul compensator sau de o entitate care acționează în calitate de client de nivel superior pentru respectiva instituție, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 305 alineatul (2) și dacă instituția nu are obligația de a rambursa clientului său pierderile eventuale suferite în cazul intrării în stare de nerambursare a membrului compensator sau a CPCC-ului;
activele fiduciare care îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
sunt recunoscute în bilanțul instituției în concordanță cu principiile contabile naționale general acceptate, în conformitate cu articolul 10 din Directiva 86/635/CEE;
îndeplinesc criteriile pentru derecunoaștere prevăzute de standardul internațional de raportare financiară (IFRS) 9, astfel cum sunt aplicate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1606/2002;
îndeplinesc criteriile pentru neconsolidare prevăzute de IFRS 10, astfel cum sunt aplicate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1606/2002, dacă este cazul;
expunerile care îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
sunt expuneri față de o entitate din sectorul public;
sunt tratate în conformitate cu articolul 116 alineatul (4);
rezultă din depozite pe care instituția are obligația legală de a le transfera către entitatea din sectorul public menționată la punctul (i) în scopul finanțării de investiții de interes general;
garanțiile reale excedentare depuse la agenți tripartiți care nu au fost date cu împrumut;
în cazul în care, în temeiul cadrului contabil aplicabil, o instituție recunoaște marja de variație plătită în numerar contrapărții ca creanță de încasat, creanța de încasat respectivă, dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 429c alineatul (3) literele (a)-(e);
expunerile securitizate din securitizări tradiționale care îndeplinesc condițiile transferului riscului semnificativ prevăzute la articolul 244 alineatul (2);
următoarele expuneri față de banca centrală a instituției, sub rezerva condițiilor stabilite la alineatele (5) și (6):
monede și bancnote care constituie moneda legală în jurisdicția băncii centrale;
active care reprezintă creanțe față de banca centrală, inclusiv rezerve deținute la banca centrală;
în cazul în care instituția este autorizată, în conformitate cu articolul 16 și cu articolul 54 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 909/2014, expunerile instituției datorate serviciilor auxiliare de tip bancar enumerate la secțiunea C litera (a) din anexa la regulamentul respectiv care sunt legate în mod direct de servicii de bază sau de servicii auxiliare enumerate în secțiunile A și B din anexa respectivă;
în cazul în care instituția este desemnată în conformitate cu articolul 54 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 909/2014, expunerile instituției datorate serviciilor auxiliare de tip bancar enumerate la secțiunea C litera (a) din anexa la regulamentul menționat care sunt legate în mod direct de serviciile de bază sau auxiliare ale unui depozitar central de titluri de valoare, autorizat în conformitate cu articolul 16 din respectivul regulament, enumerate în secțiunile A și B din anexa respectivă.
În sensul literei (m) de la primul paragraf, instituțiile includ în indicatorul de măsurare a expunerii totale orice expunere reținută.
În sensul alineatului (1) literele (d) și (e), „instituție de credit pentru dezvoltare publică” înseamnă o instituție de credit care îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
a fost înființată de o administrație centrală, administrație regională sau autoritate locală dintr-un stat membru;
activitatea sa este limitată la promovarea unor obiective specificate de politică publică financiară, socială sau economică, în conformitate cu actele cu putere de lege și dispozițiile care reglementează respectiva instituție, inclusiv statutul, pe o bază neconcurențială;
scopul său nu este de a maximiza profitul sau cota de piață;
sub rezerva normelor Uniunii privind ajutoarele de stat, administrația centrală, administrația regională sau autoritatea locală are obligația de a proteja viabilitatea instituției de credit sau garantează, în mod direct sau indirect, cel puțin 90 % din cerințele de fonduri proprii, cerințele de finanțare sau creditele promoționale acordate ale instituției de credit;
nu acceptă depozite acoperite, astfel cum sunt definite la articolul 2 alineatul (1) punctul 5 din Directiva 2014/49/UE sau în legislația națională prin care se pune în aplicare această directivă, care pot fi clasificate drept depozite la termen sau depozite de economii de la consumatori, astfel cum sunt definiți la articolul 3 litera (a) din Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 23 ).
În sensul primului paragraf litera (b), obiectivele de politică publică pot include furnizarea de finanțare, în scopuri de promovare sau dezvoltare, anumitor sectoare economice sau regiuni geografice din statul membru relevant.
În sensul primului paragraf literele (d) și (e) și fără a aduce atingere normelor Uniunii privind ajutoarele de stat, precum și obligațiilor statelor membre în temeiul acestuia, autoritățile competente pot, la cererea unei instituții, să trateze o unitate autonomă și independentă din punct de vedere organizațional, structural și financiar a acelei instituții ca fiind o instituție de credit pentru dezvoltare publică, cu condiția ca unitatea să îndeplinească cumulativ condițiile enumerate la primul paragraf și ca un astfel de tratament să nu afecteze eficacitatea supravegherii instituției respective. Autoritățile competente notifică fără întârziere Comisiei și ABE orice decizie de a trata, în sensul prezentului paragraf, o unitate a unei instituții ca fiind o instituție de credit pentru dezvoltare publică. Autoritatea competentă examinează anual o astfel de decizie.
Instituțiile pot exclude expunerile enumerate la alineatul (1) litera (n) dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
autoritatea competentă a instituției a stabilit, după consultarea băncii centrale relevante, și a declarat public că există circumstanțe excepționale care justifică excluderea acestora pentru a facilita punerea în aplicare a politicilor monetare;
derogarea se acordă pentru o perioadă limitată de timp care nu depășește un an;
autoritatea competentă a instituției a stabilit, după consultarea băncii centrale relevante, data la care se consideră că au început circumstanțele excepționale și a anunțat public data respectivă; data respectivă se stabilește la sfârșitul unui trimestru.
Expunerile care urmează să fie excluse în sensul alineatului (1) litera (n) îndeplinesc cumulativ următoarele două condiții:
sunt exprimate în aceeași monedă ca depozitele atrase de instituție;
scadența lor medie nu depășește în mod semnificativ scadența medie a depozitelor atrase de instituție.
Prin derogare de la articolul 92 alineatul (1) litera (d), în cazul în care exclude expunerile menționate la prezentul articol alineatul (1) litera (n), o instituție îndeplinește în orice moment următoarea cerință privind indicatorul efectului de levier ajustat pe durata excluderii:
unde:
aLR |
= |
indicatorul efectului de levier ajustat; |
EMLR |
= |
indicatorul de măsurare a expunerii totale a instituției, astfel cum este calculat în conformitate cu articolul 429 alineatul (4), inclusiv expunerile excluse în conformitate cu alineatul (1) litera (n) din prezentul articol, la data menționată la alineatul (5) litera (c) din prezentul articol; și |
CB |
= |
valoarea totală medie zilnică a expunerilor instituției față de banca sa centrală, calculată pentru întreaga perioadă de aplicare a rezervelor minime obligatorii a băncii centrale imediat anterioară datei menționate la alineatul (5) litera (c), care sunt eligibile pentru a fi excluse în conformitate cu alineatul (1) litera (n). |
Articolul 429b
Calculul valorii expunerii activelor
Instituțiile calculează valoarea expunerii activelor, exceptând contractele derivate enumerate în anexa II, instrumentele financiare derivate de credit și pozițiile prevăzute la articolul 429e, în conformitate cu următoarele principii:
valoarea expunerii activelor înseamnă o valoare a expunerii astfel cum este prevăzută la articolul 111 alineatul (1) prima teză;
operațiunile de finanțare prin titluri de valoare nu sunt compensate.
Un acord de tipul „cash pooling” oferit de o instituție nu încalcă condiția prevăzută la articolul 429 alineatul (7) litera (b) numai în cazul în care acordul îndeplinește cumulativ următoarele două condiții:
instituția care oferă acordul de tipul „cash pooling” transferă soldurile creditoare și soldurile debitoare ale mai multor conturi individuale ale unui grup de entități acoperite de acord („conturi inițiale”) într-un cont unic, distinct, aducând astfel soldurile conturilor inițiale la zero;
instituția realizează acțiunile menționate la prezentul paragraf litera (a) în fiecare zi.
În sensul prezentului alineat și al alineatului (3), un acord de tipul „cash pooling” înseamnă, un acord prin care soldurile creditoare sau soldurile debitoare ale mai multor conturi individuale sunt combinate în scopul gestionării numerarului sau a lichidităților.
Prin derogare de la alineatul (2) din prezentul articol, un acord de tipul „cash pooling” care nu îndeplinește condiția prevăzută la litera (b) de la alineatul menționat, dar îndeplinește condiția prevăzută la litera (a) de la același alineat nu constituie o încălcare a condiției prevăzute la articolul 429 alineatul (7) litera (b) în cazul în care acordul îndeplinește cumulativ următoarele condiții:
instituția are un drept executoriu din punct de vedere juridic de a compensa soldurile conturilor inițiale printr-un transfer într-un cont unic, în orice moment;
nu există neconcordanțe de scadență între soldurile conturilor inițiale;
instituția încasează sau plătește dobânzi pe baza soldului combinat al conturilor inițiale;
autoritatea competentă a instituției consideră că frecvența cu care sunt transferate soldurile tuturor conturilor inițiale corespunde scopului de a include doar soldul combinat al acordului de tipul „cash pooling” în indicatorul de măsurare a expunerii utilizat pentru calcularea expunerii totale.
Prin derogare de la alineatul (1) litera (b), instituțiile pot calcula valoarea expunerii sumelor de încasat și a sumelor de plătit în numerar din cadrul operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare cu aceeași contraparte pe o bază netă numai dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
tranzacțiile au aceeași dată explicită de decontare finală;
dreptul de a compensa suma datorată contrapărții cu suma datorată de către contraparte este executoriu din punct de vedere juridic în cursul desfășurării normale a activității și în cazul intrării în stare de nerambursare, al insolvenței și al falimentului;
contrapărțile intenționează să deconteze pe o bază netă sau să efectueze o decontare simultană sau tranzacțiile fac obiectul unui mecanism de decontare care are ca rezultat echivalentul funcțional al decontării nete.
În sensul alineatului (4) litera (c), instituțiile pot considera că mecanismul de decontare are ca rezultat echivalentul funcțional al decontării nete doar dacă, la data decontării, rezultatul net al fluxurilor de numerar ale tranzacțiilor din cadrul mecanismului respectiv este egal cu suma netă unică rezultată în cazul decontării nete și dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
tranzacțiile sunt decontate prin același sistem de decontare sau prin sisteme de decontare care folosesc o infrastructură de decontare comună;
mecanismele de decontare sunt susținute de numerar sau de facilități de credit pe parcursul zilei („intraday”) menite să asigure că decontarea tranzacțiilor va avea loc până la sfârșitul zilei lucrătoare;
orice aspect care decurge din segmentele aferente titlurilor de valoare ale operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare nu interferează cu finalizarea decontării nete a sumelor de încasat și a sumelor de plătit în numerar.
Condiția prevăzută la primul paragraf litera (c) este îndeplinită doar când eșecul oricărei operațiuni de finanțare prin titluri de valoare din mecanismul de decontare poate întârzia doar decontarea segmentului corespunzător aferent fondurilor bănești sau poate crea o obligație pentru mecanismul de decontare, sprijinită de o facilitate de credit asociată.
În cazul în care se înregistrează un eșec al segmentului aferent titlurilor de valoare a unei operațiuni de finanțare prin titluri de valoare în mecanismul de compensare la sfârșitul perioadei de decontare din mecanismul de decontare, instituțiile scot această tranzacție și segmentul corespunzător aferent fondurilor bănești din setul de compensare și le tratează pe bază brută.
Articolul 429c
Calculul valorii expunerii instrumentelor financiare derivate
Atunci când calculează valoarea expunerii, instituțiile pot să ia în considerare efectele contractelor de novație și ale altor acorduri de compensare în conformitate cu articolul 295. Instituțiile nu țin seama de compensarea între produse diferite, dar pot să compenseze în cadrul categoriei de produse menționate la articolul 272 punctul 25 litera (c) și al instrumentelor financiare derivate de credit, atunci când acestea fac obiectul unui acord de compensare contractuală între produse diferite menționat la articolul 295 litera (c).
Instituțiile includ în indicatorul de măsurare a expunerii totale opțiunile vândute, chiar și în cazul în care valoarea expunerii acestora poate fi stabilită la zero în conformitate cu tratamentul prevăzut la articolul 274 alineatul (5).
În sensul alineatului (1) de la prezentul articol, instituțiile care calculează costul de înlocuire a contractelor derivate în conformitate cu articolul 275 pot recunoaște drept marjă de variație, astfel cum este menționată la articolul 275, doar garanțiile reale primite în numerar de la contrapărțile lor, în cazul în care cadrul contabil aplicabil nu a recunoscut deja marja de variație drept o reducere a valorii expunerii și în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
pentru tranzacțiile care nu sunt compensate printr-o CPCC, fondurile în numerar primite de contrapartea destinatară nu sunt separate;
marja de variație se calculează și face obiectul schimbului cel puțin zilnic pe baza evaluării la prețul pieței a pozițiilor pe instrumente financiare derivate;
marja de variație primită este denominată într-o monedă specificată în contractul derivat, în acordul-cadru de compensare aplicabil, în anexa de garantare a creditului la acordul-cadru de compensare eligibil sau astfel cum se stabilește în orice acord de compensare cu o CPCC;
marja de variație primită este suma totală care ar fi necesară pentru a stinge expunerea la prețul pieței a contractului derivat care face obiectul pragului și al sumelor minime de transfer care sunt aplicabile contrapărții;
contractul derivat și marja de variație între instituție și contrapartea la respectivul contract sunt acoperite de un singur acord de compensare pe care instituția îl poate trata ca diminuator de risc în conformitate cu articolul 295.
În cazul în care o instituție oferă garanții reale în numerar unei contrapărți, iar garanțiile în cauză respectă condițiile prevăzute la literele (a)-(e) de la primul paragraf, instituția consideră aceste garanții ca fiind marja de variație furnizată contrapărții și le include în calculul costului de înlocuire.
În sensul primului paragraf litera (b), se consideră că o instituție a îndeplinit condiția prevăzută la această literă atunci când marja de variație face obiectul schimbului în dimineața zilei de tranzacționare de după ziua de tranzacționare în care a fost stabilit contractul derivat, cu condiția ca schimbul să se bazeze pe valoarea contractului de la sfârșitul zilei de tranzacționare în care contractul a fost stabilit.
În sensul primului paragraf litera (d), în cazul în care apare un litigiu privind marja, instituțiile pot recunoaște cuantumul garanțiilor reale care au făcut obiectul schimbului și care nu sunt vizate de litigiu.
În cazul în care aplică una dintre metodele menționate la primul paragraf, instituțiile nu scad din indicatorul de măsurare a expunerii totale cuantumul marjei pe care l-au primit.
Articolul 429d
Dispoziții suplimentare privind calculul valorii expunerii pentru instrumentele financiare derivate de credit scrise
Instituțiile calculează valoarea noțională efectivă a instrumentelor financiare derivate de credit scrise prin ajustarea valorii noționale a acelor instrumente financiare derivate pentru a reflecta expunerea reală a contractelor pentru care se utilizează efectul de levier sau care sunt consolidate în alt mod prin structura tranzacției.
Instituțiile pot scădea, integral sau parțial, din valoarea expunerii calculate în conformitate cu alineatul (2) valoarea noțională efectivă a instrumentelor financiare derivate de credit cumpărate, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
scadența reziduală a instrumentului financiar derivat de credit cumpărat este egală cu scadența reziduală a instrumentului financiar derivat de credit scris sau mai mare decât aceasta;
instrumentul financiar derivat de credit cumpărat face obiectul acelorași clauze esențiale sau al unor clauze esențiale mai prudente decât cele ale instrumentului financiar derivat de credit scris corespunzător;
instrumentul financiar derivat de credit cumpărat nu a fost achiziționat de la o contraparte care ar expune instituția unui risc specific de corelare defavorabilă, astfel cum este definit la articolul 291 alineatul (1) litera (b);
în cazul în care din valoarea noțională efectivă a instrumentului financiar derivat de credit scris se scade orice modificare negativă a valorii juste încorporată în fondurile proprii de nivel 1 ale instituției, din valoarea noțională efectivă a instrumentului financiar derivat de credit cumpărat se scade orice modificare pozitivă a valorii juste care a fost încorporată în fondurile proprii de nivel 1;
instrumentul financiar derivat de credit cumpărat nu este inclus într-o tranzacție care a fost compensată de instituție în numele unui client sau care a fost compensată de instituție în rolul său de client de nivel superior într-o structură a clientelei pe mai multe niveluri și pentru care valoarea noțională efectivă menționată în instrumentul financiar derivat de credit scris corespunzător se exclude din indicatorul de măsurare a expunerii totale în conformitate cu articolul 429a alineatul (1) primul paragraf litera (g) sau (h), după caz.
În scopul calculării expunerii viitoare potențiale în conformitate cu articolul 429c alineatul (1), instituțiile pot exclude din setul de compensare partea din instrumentul financiar derivat de credit scris care nu este compensată în conformitate cu primul paragraf de la prezentul alineat și pentru care valoarea noțională efectivă este inclusă în indicatorul de măsurare a expunerii totale.
Articolul 429e
Majorarea pentru riscul de credit al contrapărții aferent operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare
Instituțiile calculează majorarea pentru tranzacțiile cu o contraparte care nu fac obiectul unui acord-cadru de compensare ce îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 206 pentru fiecare tranzacție în parte, în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
|
= |
majorarea; |
i |
= |
indicele care desemnează tranzacția; |
Ei |
= |
valoarea justă a titlurilor de valoare sau a sumelor în numerar împrumutate contrapărții în cadrul tranzacției „i”; și |
Ci |
= |
valoarea justă a titlurilor de valoare sau a sumelor în numerar primite de la contraparte în cadrul tranzacției „i”. |
Instituțiile pot stabili că
este egal cu zero unde Ei este suma în numerar împrumutată unei contrapărți, iar suma în numerar de primit aferentă nu este eligibilă pentru tratamentul de compensare prevăzut la articolul 429b alineatul (4).
Instituțiile calculează majorarea pentru tranzacțiile cu o contraparte care fac obiectul unui acord-cadru de compensare ce îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 206, pentru fiecare acord în parte, în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
|
= |
majorarea; |
i |
= |
indicele care desemnează acordul de compensare; |
Ei |
= |
valoarea justă a titlurilor de valoare sau a sumelor în numerar împrumutate contrapărții pentru tranzacțiile care fac obiectul acordului-cadru de compensare „i”; și |
Ci |
= |
valoarea justă a titlurilor de valoare sau a sumelor în numerar primite de la contraparte care fac obiectul acordului-cadru de compensare „i”. |
În cazul în care o instituție acționează ca agent între două părți în cadrul unei operațiuni de finanțare prin titluri de valoare, inclusiv al unei tranzacții extrabilanțiere, se aplică următoarele dispoziții pentru calcularea indicatorului de măsurare a expunerii totale al instituției:
în cazul în care instituția pune la dispoziția uneia dintre părțile la operațiunea de finanțare prin titluri de valoare o indemnizație sau o garanție, iar indemnizația sau garanția se limitează la diferența – oricare ar fi aceasta – dintre valoarea titlului de valoare sau a sumei în numerar pe care partea a dat-o cu împrumut și valoarea garanției reale pe care debitorul a furnizat-o, instituția include, în indicatorul de măsurare a expunerii totale, numai majorarea calculată în conformitate cu alineatul (2) sau (3), după caz;
în cazul în care instituția nu furnizează niciuneia dintre părțile implicate o indemnizație sau o garanție, tranzacția nu este inclusă în indicatorul de măsurare a expunerii totale;
în cazul în care instituția este expusă din punct de vedere economic titlului de valoare suport sau numerarului implicat în tranzacție cu o sumă mai mare decât expunerea acoperită de majorare, aceasta include în indicatorul de măsurare a expunerii totale, de asemenea, cuantumul total al titlului sau al numerarului la care este expusă;
în cazul în care instituția care acționează în calitate de agent pune la dispoziția ambelor părți implicate într-o operațiune de finanțare prin titluri de valoare o indemnizație sau o garanție, instituția își calculează indicatorul de măsurare a expunerii totale în conformitate cu literele (a), (b) și (c), separat pentru fiecare parte implicată în tranzacție.
Articolul 429f
Calculul valorii expunerii elementelor extrabilanțiere
În cazul în care un angajament se referă la prelungirea unui alt angajament, se aplică articolul 166 alineatul (9).
Articolul 429g
Calculul valorii expunerii achizițiilor sau vânzărilor standard care urmează a fi decontate
Instituțiile pot compensa valoarea nominală totală a angajamentelor de plată legate de achizițiile standard cu valoarea nominală totală a sumelor de încasat în numerar legate de vânzările standard care urmează a fi decontate numai dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
atât achizițiile standard, cât și vânzările standard sunt decontate pe baza principiului «livrare contra plată;
activele financiare cumpărate și vândute care sunt asociate cu sumele de plătit și sumele de încasat în numerar sunt evaluate la valoarea justă prin profit și pierdere și incluse în portofoliul de tranzacționare al instituției.
PARTEA A ȘAPTEA A
CERINȚE DE RAPORTARE
Articolul 430
Raportarea privind cerințele prudențiale și informațiile financiare
Instituțiile raportează autorităților lor competente cu privire la:
cerințele de fonduri proprii, inclusiv privind indicatorul efectului de levier, astfel cum se prevede la articolul 92 și în partea a șaptea;
cerințele prevăzute la articolele 92a și 92b, pentru instituțiile care fac obiectul cerințelor respective;
expunerile mari, astfel cum se prevede la articolul 394;
cerințele de lichiditate, astfel cum se prevede la articolul 415;
datele agregate pentru fiecare piață națională de bunuri imobile, astfel cum este prevăzut la articolul 430a alineatul (1);
cerințele și orientările prevăzute în Directiva 2013/36/UE calificate pentru raportarea standardizată, cu excepția oricăror cerințe de raportare suplimentare în temeiul articolului 104 alineatul (1) litera (j) din directiva respectivă;
nivelul de grevare cu sarcini a activelor, inclusiv o defalcare pe tipurile de grevare cu sarcini a activelor, cum ar fi acordurile repo, darea cu împrumut de titluri de valoare, expunerile securitizate sau împrumuturile.
Instituțiile exceptate în conformitate cu articolul 6 alineatul (5) nu fac obiectul cerinței de raportare privind indicatorul efectului de levier, prevăzută la primul paragraf litera (a) de la prezentul alineat pe bază individuală.
În plus față de raportarea privind cerințele prudențiale, menționată la alineatul (1) de la prezentul articol, o instituție raportează autorităților competente informații financiare atunci când este una dintre următoarele:
o instituție care intră sub incidența articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 1606/2002;
o instituție de credit care își întocmește conturile consolidate în conformitate cu standardele internaționale de contabilitate în temeiul articolului 5 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1606/2002.
Orice nouă cerință în materie de raportare, stabilită prin astfel de standarde tehnice de punere în aplicare, nu poate fi pusă în aplicare la mai puțin de șase luni de la data intrării sale în vigoare.
În sensul alineatului (2), proiectul de standarde tehnice de punere în aplicare precizează care dintre componentele indicatorului efectului de levier se raportează utilizând valorile de la sfârșitul zilei sau de la sfârșitul lunii. În acest scop, ABE ține seama de următoarele două elemente:
cât de susceptibilă este o componentă la importante reduceri temporare ale volumelor tranzacțiilor care ar putea duce la o subreprezentare a riscului asociat folosirii excesive a efectului de levier la data de referință a raportării;
evoluțiile și constatările la nivel internațional.
ABE prezintă Comisiei respectivele proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la prezentul alineat până la 28 iunie 2021, mai puțin în raport cu următoarele elemente:
indicatorul efectului de levier, care se prezintă până la 28 iunie 2020;
obligațiile prevăzute la articolele 92a și 92b, care se prezintă până la 28 iunie 2020.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE evaluează costurile și beneficiile implicate de cerințele de raportare prevăzute în Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014 al Comisiei ( 24 ) în conformitate cu prezentul alineat și informează Comisia cu privire la constatările sale până la 28 iunie 2020. Evaluarea respectivă se efectuează în special în legătură cu instituțiile mici și cu un grad redus de complexitate. În acest scop, raportul:
clasifică instituțiile pe categorii în funcție de dimensiunea, complexitatea lor, precum și de natura și nivelul de risc al activităților lor;
măsoară costurile de raportare suportate de fiecare categorie de instituții în cursul perioadei relevante pentru a respecta cerințele de raportare prevăzute în Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014, ținând seama de următoarele principii:
costurile de raportare se măsoară ca raportul dintre costurile de raportare și costurile totale ale instituției în cursul perioadei relevante;
costurile de raportare cuprind toate cheltuielile legate de punerea în aplicare și funcționarea în permanență a sistemelor de raportare, inclusiv cheltuielile legate de personal, de sistemele informatice și de serviciile juridice, contabile, de audit și de consultanță;
perioada relevantă se referă la fiecare perioadă anuală în care instituțiile au suportat costuri de raportare pentru a se pregăti să pună în aplicare cerințele de raportare stabilite în Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014 și pentru a continua să asigure funcționarea în permanență a sistemelor de raportare;
evaluează dacă costurile de raportare suportate de fiecare categorie de instituții au fost proporționale în raport cu beneficiile oferite de cerințele de raportare în scopul supravegherii prudențiale;
evaluează efectele unei reduceri a cerințelor de raportare asupra costurilor și a eficacității supravegherii; și
face recomandări privind modalitatea de reducere a cerințelor de raportare cel puțin pentru instituțiile mici și cu un grad redus de complexitate, iar în acest scop, ABE își propune o reducere preconizată a costurilor medii de cel puțin 10 %, dar de preferință de 20 %. ABE evaluează, în special, dacă:
cerințele de raportare menționate la alineatul (1) litera (g) ar putea fi eliminate pentru instituțiile mici și cu un grad redus de complexitate în cazul cărora grevarea cu sarcini a fost inferioară unui anumit prag;
frecvența de raportare solicitată în conformitate cu alineatul (1) literele (a), (c) și (g) ar putea fi redusă pentru instituțiile mici și cu un grad redus de complexitate.
ABE anexează la raportul menționat proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la alineatul (7).
Autoritățile competente consultă ABE pentru a stabili dacă instituțiile, altele decât cele menționate la alineatele (3) și (4), ar trebui să raporteze informațiile financiare pe bază consolidată în conformitate cu alineatul (3), dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
instituțiile relevante nu raportează deja pe bază consolidată;
instituțiile relevante intră sub incidența unui cadru contabil în conformitate cu Directiva 86/635/CEE;
raportarea financiară este considerată necesară pentru a oferi o imagine cuprinzătoare asupra profilului de risc al activităților instituțiilor respective și asupra riscurilor sistemice pe care le prezintă pentru sectorul financiar sau pentru economia reală, astfel cum se prevede în Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare care să specifice formatele și modelele pe care instituțiile menționate la primul paragraf le utilizează în scopurile prevăzute la paragraful respectiv.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele de punere în aplicare menționate la al doilea paragraf de la prezentul alineat în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Autoritățile competente, autoritățile de rezoluție și autoritățile desemnate fac apel la schimbul de date ori de câte ori este posibil pentru a elimina cerințe de raportare. Se aplică dispozițiile privind schimbul de informații și secretul profesional, astfel cum sunt prevăzute în titlul VII capitolul I secțiunea II din Directiva 2013/36/UE.
Articolul 430a
Obligații de raportare specifice
Instituțiile raportează pe bază anuală autorităților competente următoarele date agregate referitoare la fiecare piață națională de bunuri imobile față de care sunt expuse:
pierderile care decurg din expuneri pentru care o instituție a recunoscut bunuri imobile locative drept garanție reală, până la cel mai mic dintre cuantumul afectat garanției și 80 % din valoarea de piață sau 80 % din valoarea ipotecară, cu excepția situațiilor în care s-a decis altfel în temeiul articolului 124 alineatul (2);
pierderile totale rezultate din expuneri pentru care o instituție a recunoscut bunuri imobile locative drept garanție reală, până la nivelul expunerii care este tratat ca fiind garantat integral cu bunuri imobile locative în temeiul articolului 124 alineatul (1);
valoarea expunerii aferentă tuturor expunerilor care au rămas de rambursat și pentru care o instituție a recunoscut bunuri imobile locative drept garanție reală, limitată la nivelul expunerii care este tratat ca fiind garantat integral cu bunuri imobile locative în temeiul articolului 124 alineatul (1);
pierderile care decurg din expuneri pentru care o instituție a recunoscut bunuri imobile comerciale drept garanție reală, până la cea mai mică dintre cuantumul afectat garanției reale și 50 % din valoarea de piață sau 60 % din valoarea ipotecară, cu excepția situațiilor în care s-a decis altfel în temeiul articolului 124 alineatul (2);
pierderile totale rezultate din expuneri pentru care o instituție a recunoscut bunuri imobile comerciale drept garanție reală, până la nivelul expunerii care este tratat ca fiind garantat integral cu bunuri imobile comerciale în temeiul articolului 124 alineatul (1);
valoarea expunerii aferentă tuturor expunerilor care au rămas de rambursat și pentru care o instituție a recunoscut bunuri imobile comerciale drept garanție reală, limitată la nivelul tratat ca fiind garantat integral cu bunuri imobile comerciale în temeiul articolului 124 alineatul (1).
Articolul 430b
Cerințe specifice de raportare pentru riscul de piață
Orice nouă cerință în materie de raportare stabilită prin astfel de standarde tehnice de punere în aplicare nu poate fi pusă în aplicare la mai puțin de șase luni de la data intrării sale în vigoare.
ABE transmite Comisiei proiectele menționate de standarde tehnice de punere în aplicare până la 30 iunie 2020.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf de la prezentul alineat, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 430c
Raportul de fezabilitate privind sistemul de raportare integrat
La elaborarea raportului de fezabilitate, ABE implică autorități competente, precum și autoritățile responsabile cu sistemele de garantare a depozitelor, autoritățile responsabile cu rezoluția și, în special, SEBC. Raportul ține seama de activitatea anterioară a SEBC privind colectarea integrată a datelor, se bazează pe o analiză a costurilor și beneficiilor globale și cuprinde cel puțin:
o prezentare generală a cantității și volumului de date curente colectate de către autoritățile competente în domeniile lor de competență, precum și cu privire la originea și gradul lor de detaliu;
instituirea unui dicționar standard cu datele de colectat pentru a mări convergența cerințelor de raportare în ceea ce privește obligațiile normale de raportare și pentru a evita solicitările redundante;
crearea unui comitet comun, care include, cel puțin, ABE și SEBC, pentru dezvoltarea și punerea în aplicare a sistemului integrat de raportare;
fezabilitatea și un eventual proiect pentru un punct central de colectare a datelor pentru sistemul integrat de raportare, care să includă și cerințe stricte pentru asigurarea confidențialității datelor colectate, pentru autentificare în sistem și pentru administrarea drepturilor de acces la sistem, precum și cerințe pentru securitatea cibernetică, având următoarele caracteristici:
conține un registru central de date cu toate datele statistice, de rezoluție și prudențiale, cu gradul de detaliu necesar și cu frecvența adecvată de raportare pentru instituția respectivă, actualizat la intervalele necesare;
servește ca punct de acces unde autoritățile competente acceptă, prelucrează și concentrează toate cererile de date, reconciliază cererile cu datele raportate colectate existente și care asigură accesul rapid al autorităților competente la informațiile solicitate;
oferă sprijin suplimentar autorităților competente pentru transmiterea cererilor de date instituțiilor și înregistrează datele solicitate în registrul central de date;
deține un rol de coordonare pentru schimbul de informații și date între autoritățile competente; și
ține seama de procedurile și procesele ale autorităților competente și le transferă într-un sistem standardizat.
PARTEA A OPTA
PUBLICAREA DE INFORMAȚII DE CĂTRE INSTITUȚII
TITLUL I
PRINCIPII GENERALE
Articolul 431
Cerințe și politici privind publicarea de informații
Informațiile care urmează a fi publicate în conformitate cu prezenta parte fac obiectul aceluiași nivel de verificare ca cel aplicabil raportului de administrare inclus în raportul financiar al instituției.
De asemenea, instituțiile instituie politici pentru a verifica dacă informațiile publicate furnizează participanților la piață o imagine completă asupra profilului lor de risc. În cazul în care constată că informațiile care trebuie publicate în temeiul prezentei părți nu furnizează participanților la piață o imagine completă asupra profilului lor de risc, instituțiile fac publice și alte informații, pe lângă informațiile care trebuie publicate în temeiul prezentei părți. Cu toate acestea, instituțiile sunt obligate să facă publice numai informațiile semnificative, nu și informațiile confidențiale sau cele considerate ca fiind proprietate menționate la articolul 432.
Articolul 432
Informații nesemnificative, considerate ca fiind proprietate sau confidențiale
Se consideră că informațiile publicate sunt semnificative în cazul în care omiterea sau prezentarea eronată a acestora ar putea schimba sau influența evaluarea sau decizia unui utilizator al respectivelor informații, care se bazează pe acestea în scopul luării unei decizii economice.
ABE emite ghiduri, în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, cu privire la modul în care instituțiile trebuie să aplice pragul de semnificație în legătură cu cerințele de publicare din titlurile II și III.
Se consideră că informațiile sunt proprietatea instituțiilor în cazul în care aducerea acestora la cunoștința publicului ar submina poziția concurențială a instituțiilor. Informațiile considerate drept proprietate pot include informațiile despre produse sau sisteme care ar diminua valoarea investițiilor instituțiilor în respectivele produse sau sisteme dacă ar fi cunoscute de concurenți.
Se consideră că informațiile sunt confidențiale dacă instituțiile sunt obligate de clienți sau de alte relații de contraparte să păstreze confidențialitatea acestor informații.
ABE emite ghiduri, în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, cu privire la modul în care instituțiile trebuie să aplice aspecte legate de proprietate și confidențialitate în legătură cu cerințele privind publicarea de informații din titlurile II și III.
Articolul 433
Frecvența și sfera publicării
Instituțiile publică informațiile prevăzute în titlurile II și III în modul stabilit la articolele 433a, 433b și 433c.
Publicarea anuală a informațiilor se realizează la aceeași dată la care instituțiile își publică situațiile financiare sau cât mai curând posibil după această dată.
Publicarea trimestrială și semestrială a informațiilor se realizează la aceeași dată la care instituțiile își publică rapoartele financiare pentru perioada corespunzătoare, după caz, sau cât mai curând posibil după această dată.
Orice diferență între data publicării informațiilor prevăzute în prezenta parte și cea a publicării situațiilor financiare corespunzătoare trebuie să fie rezonabilă și, în orice caz, să nu depășească perioada stabilită de autoritățile competente în temeiul articolului 106 din Directiva 2013/36/UE.
Articolul 433a
Publicarea de informații de către instituțiile mari
Instituțiile mari publică informațiile menționate în continuare cu următoarea frecvență:
anual, toate informațiile obligatorii în temeiul prezentei părți;
semestrial, informațiile menționate la:
articolul 437 litera (a);
articolul 438 litera (e);
articolul 439 literele (e)-(l);
articolul 440;
articolul 442 literele (c), (e), (f) și (g);
articolul 444 litera (e);
articolul 445;
articolul 448 alineatul (1) literele (a) și (b);
articolul 449 literele (j)-(l);
articolul 451 alineatul (1) literele (a) și (b);
articolul 451a alineatul (3);
articolul 452 litera (g);
articolul 453 literele (f)-(j);
articolul 455 literele (d), (e) și (g);
trimestrial, informațiile menționate la:
articolul 438 literele (d) și (h);
indicatorii-cheie menționați la articolul 447;
articolul 451a alineatul (2).
Prin derogare de la alineatul (1), instituțiile mari, altele decât G-SII, care sunt instituții necotate publică informațiile menționate în continuare cu următoarea frecvență:
anual, toate informațiile obligatorii în temeiul prezentei părți;
semestrial, indicatorii-cheie menționați la articolul 447.
Articolul 433b
Publicarea de informații de către instituțiile mici și cu grad redus de complexitate
Instituțiile mici și cu grad redus de complexitate publică informațiile menționate în continuare cu următoarea frecvență:
anual, informațiile menționate la:
articolul 435 alineatul (1) literele (a), (e) și (f);
articolul 438 litera (d);
articolul 450 alineatul (1) literele (a)-(d), (h), (i) și (j);
semestrial, indicatorii-cheie menționați la articolul 447;
Articolul 433c
Publicarea de informații de către alte instituții
Instituțiile care nu intră sub incidența articolului 433a sau 433b publică informațiile menționate în continuare cu următoarea frecvență:
anual, toate informațiile obligatorii în temeiul prezentei părți;
semestrial, indicatorii-cheie menționați la articolul 447.
Prin derogare de la alineatul (1) de la prezentul articol, alte instituții necotate publică anual următoarele informații:
articolul 435 alineatul (1) literele (a), (e) și (f);
articolul 435 alineatul (2) literele (a), (b) și (c);
articolul 437 litera (a);
articolul 438 literele (c) și (d);
indicatorii-cheie menționați la articolul 447;
articolul 450 alineatul (1) literele (a)-(d) și (h)-(k).
Articolul 434
Mijloace de publicare a informațiilor
Articolul 434a
Formate uniforme pentru publicarea de informații
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a preciza formatele uniforme pentru publicarea informațiilor și instrucțiunile conexe în conformitate cu care se publică informațiile prevăzute în titlurile II și III.
Aceste formate uniforme trebuie să transmită informații suficient de cuprinzătoare și comparabile pentru ca utilizatorii informațiilor respective să poată evalua profilurile de risc ale instituțiilor și gradul lor de conformitate cu cerințele cuprinse între partea întâi și partea a șaptea. Pentru a facilita comparabilitatea informațiilor, standardele tehnice de punere în aplicare trebuie să vizeze menținerea consecvenței dintre formatele de publicare și standardele internaționale privind publicarea informațiilor.
Formatele uniforme de publicare a informațiilor trebuie să fie tabelare, dacă este necesar.
ABE prezintă Comisiei proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare respective până la 28 iunie 2020.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare respective în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
TITLUL II
CRITERII TEHNICE PRIVIND TRANSPARENȚA ȘI PUBLICAREA
Articolul 435
Publicarea obiectivelor și politicilor privind administrarea riscurilor
Instituțiile publică informații referitoare la obiectivele și politicile lor privind administrarea riscurilor separat pentru fiecare categorie de risc, inclusiv pentru riscurile menționate în prezentul titlu. Respectivele informații de publicat cuprind:
strategiile și procesele de administrare pentru aceste categorii de riscuri;
structura și organizarea funcției relevante de administrare a riscurilor, inclusiv informații privind baza autorității, a competențelor și a responsabilității sale în conformitate cu documentele constitutive și statutare ale instituției;
sfera de cuprindere și tipul sistemelor de raportare și de măsurare a riscurilor;
politicile de acoperire și diminuare a riscurilor, precum și strategiile și procesele pentru monitorizarea continuității eficacității elementelor de acoperire și de diminuare a riscurilor;
o declarație aprobată de organul de conducere cu privire la gradul de adecvare a cadrului de administrare a riscurilor instituției relevante, prin care să se garanteze că sistemele existente de administrare a riscurilor sunt adecvate ținând cont de profilul și strategia instituției;
o declarație concisă privind riscurile, aprobată de organul de conducere, în care să se descrie pe scurt profilul de risc general al instituției relevante asociat cu strategia de afaceri; această declarație include:
indicatori cheie și date care să ofere deținătorilor de interese externi o privire de ansamblu cuprinzătoare asupra modului în care instituția își administrează riscurile, inclusiv asupra modului în care profilul de risc al instituției interacționează cu toleranța la risc stabilită de organul de conducere;
informații privind tranzacțiile în interiorul grupului și tranzacțiile cu părți afiliate care pot avea un impact semnificativ asupra profilului de risc al grupului consolidat.
Instituțiile publică următoarele informații privind mecanismele de guvernanță:
numărul de mandate deținute de membrii organului de conducere;
politica de recrutare pentru selectarea membrilor organului de conducere și cunoștințele, calificările și expertiza efectivă a acestora;
politica privind diversitatea în materie de selecție a membrilor organului de conducere, obiective și orice ținte relevante stabilite în cadrul politicii respective, precum și măsura în care au fost atinse obiectivele și țintele respective;
dacă instituția a înființat sau nu un comitet de risc distinct și de câte ori s-a întrunit comitetul de risc;
descrierea fluxului de informații privind riscurile către organul de conducere.
Articolul 436
Publicarea informațiilor privind domeniul de aplicare
Instituțiile publică următoarele informații cu privire la domeniul de aplicare al prezentului regulament după cum urmează:
denumirea instituției căreia i se aplică prezentul regulament;
o reconciliere între situațiile financiare consolidate întocmite în conformitate cu cadrul contabil aplicabil și situațiile financiare consolidate întocmite în conformitate cu cerințele privind consolidarea de reglementare în temeiul părții întâi titlul II secțiunile 2 și 3; reconcilierea respectivă subliniază diferențele dintre perimetrul de consolidare contabil și perimetrul de consolidare reglementat și entitățile juridice incluse în perimetrul de consolidare reglementat, în cazul în care este diferit de perimetrul de consolidare contabil; prezentarea entităților juridice incluse în perimetrul de consolidare reglementat precizează metoda consolidării de reglementare, în cazul în care este diferită de metoda consolidării contabile, dacă aceste entități sunt consolidate integral sau consolidate proporțional și dacă participațiile în entitățile juridice respective sunt deduse din fondurile proprii;
o defalcare a activelor și pasivelor din situațiile financiare consolidate întocmite în conformitate cu cerințele privind consolidarea de reglementare în temeiul părții întâi titlul II secțiunile 2 și 3, defalcate în funcție de tipul de riscuri, astfel cum se menționează în prezenta parte;
o reconciliere care identifică principalele surse de diferențe dintre valorile contabile din situațiile financiare din perimetrul de consolidare reglementat, astfel cum este definită în partea întâi titlul II secțiunile 2 și 3, și valoarea expunerii utilizată în scopuri de reglementare; această reconciliere este completată de informații calitative privind respectivele surse principale de diferențe;
pentru expunerile din portofoliul de tranzacționare și din afara acestuia care sunt ajustate în conformitate cu articolele 34 și 105, o defalcare a cuantumurilor elementelor constitutive ale ajustării prudente a evaluării a unei instituții, în funcție de tipul de riscuri, și totalul elementelor constitutive separat, pentru pozițiile din portofoliul de tranzacționare și cele din afara acestuia;
orice obstacol semnificativ de ordin practic sau legal, actual sau preconizat, care împiedică transferul prompt al fondurilor proprii sau rambursarea datoriilor între întreprinderea-mamă și filialele acesteia;
valoarea agregată cu care fondurile proprii efective sunt mai mici decât minimul cerut pentru ansamblul filialelor care nu sunt incluse în consolidare, precum și denumirea filialelor respective;
după caz, circumstanțele în care se recurge la derogarea menționată la articolul 7 sau la metoda individuală de consolidare prevăzută la articolul 9.
Articolul 437
Publicarea de informații privind fondurile proprii
Instituțiile publică următoarele informații cu privire la fondurile lor proprii:
o reconciliere integrală a elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, a elementelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, a elementelor de fonduri proprii de nivel 2 și a filtrelor prudențiale și deducerilor aplicate fondurilor proprii ale instituției în temeiul articolelor 32-36, 56, 66 și 79 cu bilanțul din situațiile financiare auditate ale instituției;
o descriere a principalelor caracteristici ale instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, ale instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și ale instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 emise de instituție;
prezentarea integrală a termenilor și condițiilor contractuale aferente tuturor instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2;
prezentarea separată a naturii și a cuantumurilor următoarelor elemente:
fiecare filtru prudențial aplicat în temeiul articolelor 32-35;
elementele deduse în temeiul articolelor 36, 56 și 66;
elementele nededuse în temeiul articolelor 47, 48, 56, 66 și 79;
o descriere a tuturor restricțiilor aplicate la calcularea fondurilor proprii în conformitate cu prezentul regulament, precum și instrumentele, filtrele prudențiale și deducerile pentru care se aplică aceste restricții;
o explicație detaliată a bazei pe care se calculează ratele capitalului în cazul în care respectivele rate ale capitalului sunt calculate utilizând elemente ale fondurilor proprii determinate pe o altă bază decât cea prevăzută în temeiul prezentului regulament.
Articolul 437a
Publicarea de informații privind fondurile proprii și pasivele eligibile
Instituțiile cărora li se aplică articolul 92a sau 92b publică următoarele informații cu privire la fondurile proprii și pasivele eligibile:
compoziția fondurilor proprii și a pasivelor eligibile, scadența acestora și principalele lor caracteristici;
rangul pasivelor eligibile în ierarhia creditorilor;
cuantumul total al fiecărei emisiuni de instrumente de pasive eligibile menționate la articolul 72b și cuantumul emisiunilor care este inclus în elementele de pasive eligibile în limitele precizate la articolul 72b alineatele (3) și (4);
cuantumul total al pasivelor excluse menționate la articolul 72a alineatul (2).
Articolul 438
Publicarea de informații privind cerințele de fonduri proprii și valorile ponderate la risc ale expunerilor
Instituțiile publică următoarele informații cu privire la respectarea articolului 92 din prezentul regulament și a cerințelor prevăzute la articolul 73 și articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE:
un rezumat cu privire la abordarea pe care o aplică în vederea evaluării adecvării capitalului intern în scopul susținerii activităților curente și viitoare;
cuantumul cerințelor de fonduri proprii suplimentare pe baza procesului de supraveghere, astfel cum sunt menționate la articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE și compoziția acestuia sub aspectul instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, al instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și al instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2;
la solicitarea autorității competente relevante, rezultatele procesului de evaluare a adecvării capitalului intern al instituției;
valoarea totală ponderată la risc a expunerii și cerința de fonduri proprii totală aferentă, determinate în conformitate cu articolul 92 și defalcate pe diferitele categorii de risc prevăzute în partea a treia și, dacă este cazul, o explicație a efectului asupra calculării fondurilor proprii și a valorilor ponderate la risc ale expunerilor rezultat dacă se aplică praguri de capital și dacă nu se deduc elemente din fondurile proprii;
expunerile bilanțiere și extrabilanțiere, valorile ponderate la risc ale expunerilor și pierderile așteptate asociate pentru fiecare categorie de finanțări specializate menționată în tabelul 1 de la articolul 153 alineatul (5) și expunerile bilanțiere și extrabilanțiere și valorile ponderate la risc ale expunerilor pentru categoriile de expuneri provenind din titluri de capital prevăzute la articolul 155 alineatul (2);
valoarea expunerii și valoarea ponderată la risc a expunerii aferente instrumentelor de fonduri proprii deținute în orice întreprindere de asigurare, întreprindere de reasigurare sau holding de asigurare pe care instituțiile nu le deduc din fondurile lor proprii în conformitate cu articolul 49 atunci când își calculează cerințele de capital pe bază individuală, subconsolidată și consolidată;
cerința suplimentară de fonduri proprii și rata de adecvare a capitalului a conglomeratului financiar, calculate în conformitate cu articolul 6 din Directiva 2002/87/CE și cu anexa I la respectiva directivă, în cazul în care se aplică metoda 1 sau 2 prevăzută în anexa menționată;
modificările valorilor ponderate la risc ale expunerilor din perioada de publicare curentă în comparație cu perioada de publicare imediat anterioară apărute ca urmare a utilizării modelelor interne, inclusiv o scurtă descriere a principalilor factori care explică aceste modificări.
Articolul 439
Publicarea de informații privind expunerile la riscul de credit al contrapărții
Instituțiile publică următoarele informații privind expunerea lor la riscul de credit al contrapărții menționat în partea a treia titlul II capitolul 6:
o descriere a metodologiei utilizate pentru alocarea limitelor privind capitalul intern și creditul pentru expunerile la riscul de credit al contrapărții, inclusiv metodele de alocare a acestor limite expunerilor față de contrapărțile centrale;
o descriere a politicilor legate de garanții și de alte forme de diminuare a riscului de credit, cum ar fi politicile de obținere a garanțiilor reale și de constituire a rezervelor de credit;
o descriere a politicilor referitoare la riscul de corelare defavorabilă general și la riscul de corelare defavorabilă specific, astfel cum este definit la articolul 291;
cuantumul garanțiilor reale pe care instituția ar trebui să le furnizeze în cazul în care ratingul său de credit s-ar deteriora;
cuantumul garanțiilor reale, segregate și nesegregate, primite sau constituite, defalcate pe tipuri de garanții reale, cu o defalcare suplimentară între garanțiile reale utilizate pentru instrumentele financiare derivate și operațiunile de finanțare prin titluri de valoare;
pentru tranzacțiile cu instrumente financiare derivate, valorile expunerii înainte și după efectul de diminuare a riscului de credit, calculate în conformitate cu metodele prevăzute în partea a treia titlul II capitolul 6 secțiunile 3-6, indiferent de metoda utilizată, și valorile expunerilor la risc asociate, defalcate în funcție de metoda utilizată;
pentru operațiunile de finanțare prin titluri de valoare, valorile expunerii înainte și după efectul de diminuare a riscului de credit, calculate în conformitate cu metodele prevăzute în partea a treia titlul II capitolul 4 și capitolul 6, indiferent de metoda utilizată, și valorile expunerilor la risc asociate, defalcate în funcție de metoda utilizată;
valorile expunerilor după efectele diminuării riscului de credit și expunerile la risc asociate pentru cerința de capital pentru ajustarea evaluării creditului, separat pentru fiecare metodă, astfel cum se prevede în partea a treia titlul VI;
valoarea expunerii la contrapărțile centrale și expunerile la risc asociate care intră în domeniul de aplicare al părții a treia titlul II capitolul 6 secțiunea 9, separat pentru contrapărțile centrale calificate și necalificate și defalcate pe tipuri de expuneri;
valorile noționale și valoarea justă a tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate de credit; tranzacțiile cu instrumente financiare derivate de credit sunt defalcate pe tipuri de produs; în cadrul fiecărui tip de produs, tranzacțiile cu instrumente financiare derivate de credit sunt defalcate, la rândul lor, în tranzacții în cadrul cărora protecția creditului este cumpărată și tranzacții în cadrul cărora protecția creditului este vândută;
estimarea alfa în cazul în care instituția a obținut aprobarea autorităților competente de a utiliza propriile estimări alfa în conformitate cu articolul 284 alineatul (9);
separat, publicările de informații incluse la articolul 444 litera (e) și articolul 452 litera (g);
pentru instituțiile care utilizează metodele prevăzute în partea a treia titlul II capitolul 6 secțiunile 4-5, dimensiunea activităților bilanțiere și extrabilanțiere cu instrumente financiare derivate, calculată în conformitate cu articolul 273a alineatul (1) sau (2), după caz.
În cazul în care banca centrală a unui stat membru furnizează asistență privind lichiditatea sub formă de tranzacții de swap pe garanții reale, autoritatea competentă poate excepta instituțiile de la îndeplinirea cerințelor de la primul paragraf literele (d) și (e) în cazul în care autoritatea competentă respectivă consideră că publicarea informațiilor menționate la literele respective ar putea dezvălui faptul că a fost furnizată asistență privind lichiditatea în situații de urgență. În acest sens, autoritatea competentă stabilește praguri adecvate și criterii obiective.
Articolul 440
Publicarea de informații privind amortizorul anticiclic de capital
Instituțiile fac publice următoarele informații legate de respectarea cerinței privind amortizorul anticiclic de capital menționat la titlul VII capitolul 4 din Directiva 2013/36/UE:
distribuția geografică a valorilor expunerilor și a valorilor ponderate la risc ale expunerilor de credit, utilizată ca bază pentru calcularea amortizorului lor anticiclic de capital;
cuantumul amortizorului anticiclic de capital specific instituției.
Articolul 441
Publicarea de informații privind indicatorii de importanță sistemică globală
G-SII publică anual valorile indicatorilor utilizați pentru a-și determina scorul conform metodologiei de identificare menționate la articolul 131 din Directiva 2013/36/UE.
Articolul 442
Publicarea de informații privind expunerile la riscul de credit și la riscul de diminuare a valorii creanței
Instituțiile publică următoarele informații privind expunerile lor la riscul de credit și la riscul de diminuare a valorii creanței:
domeniul de aplicare și definițiile pe care le utilizează în scopuri contabile ale termenilor „restant” și „depreciat” și diferențele, dacă este cazul, dintre definițiile termenilor „restant” și „nerambursat” în scopuri contabile și de reglementare;
o descriere a abordărilor și a metodelor adoptate pentru determinarea ajustărilor specifice și generale pentru riscul de credit;
informații privind cantitatea și calitatea expunerilor performante, a expunerilor neperformante și a celor restructurate în urma dificultăților financiare pentru credite, titluri de datorie și expuneri extrabilanțiere, inclusiv deprecierea cumulată aferentă acestora, provizioanele și modificările valorii juste negative ca urmare a riscului de credit, precum și cuantumurile garanțiilor reale și ale garanțiilor financiare primite;
o analiză a expunerilor restante în funcție de vechimea lor în contabilitate;
valorile contabile brute atât ale expunerilor care se află în stare de nerambursare, cât și ale celor care nu se află în stare de nerambursare, ajustările specifice și generale pentru riscul de credit acumulate, deducerile acumulate din bilanț aferente acestor expuneri și valorile contabile nete, precum și distribuția acestora în funcție de zona geografică și tipul de industrie și pentru credite, titluri de datorie și expuneri extrabilanțiere;
orice modificare a valorii brute a expunerilor bilanțiere și extrabilanțiere aflate în stare de nerambursare, inclusiv, ca cerință minimă, informații cu privire la soldurile de deschidere și de închidere ale acestor expuneri, la valoarea brută a oricăreia dintre expunerile respective care au revenit la stadiul dinainte de starea de nerambursare sau care au făcut obiectul unor deduceri din bilanț;
defalcarea creditelor și a titlurilor de datorie în funcție de scadența reziduală.
Articolul 443
Publicarea de informații privind activele grevate de sarcini și activele negrevate de sarcini
Instituțiile publică informații privind activele grevate de sarcini și activele negrevate de sarcini. În acest scop, instituțiile utilizează valoarea contabilă pentru fiecare clasă de expuneri, defalcată în funcție de calitatea activelor, pe de o parte, și în cuantumul total al valorii contabile grevate de sarcini și al celei negrevate de sarcini, pe de altă parte. Publicarea informațiilor privind activele grevate de sarcini și negrevate de sarcini nu dezvăluie asistența privind lichiditatea în situații de urgență furnizată de băncile centrale.
Articolul 444
Publicarea de informații privind utilizarea abordării standardizate
Instituțiile care își calculează valoarea ponderată la risc a expunerilor în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 trebuie să facă publice următoarele informații, pentru fiecare clasă de expuneri prevăzută la articolul 112:
denumirea ECAI desemnate și a agențiilor de creditare a exportului desemnate, precum și motivele care stau la baza oricărei modificări a respectivelor desemnări de-a lungul perioadei de publicare;
clasele de expuneri pentru care se utilizează fiecare ECAI sau fiecare agenție de creditare a exportului;
o descriere a procesului aplicat pentru a transfera ratingurile de credit ale emitentului și ale emisiunii la elemente neincluse în portofoliul de tranzacționare;
corespondența ratingului extern al fiecărei ECAI desemnate sau agenții de creditare a exportului desemnate cu ponderile de risc care corespund nivelurilor de calitate a creditului prevăzute în partea a treia titlul II capitolul 2, cu mențiunea că nu este necesară publicarea acestor informații în situația în care instituțiile respectă corespondențele standard publicate de ABE;
valorile expunerilor și valorile expunerilor rezultate după aplicarea tehnicilor de diminuare a riscului de credit, asociate fiecărui nivel de calitate a creditului în parte, astfel cum este prevăzut în partea a treia titlul II capitolul 2, pe clase de expuneri, precum și valorile expunerilor deduse din fondurile proprii.
Articolul 445
Publicarea de informații privind expunerea la riscul de piață
Instituțiile care își calculează cerințele de fonduri proprii în conformitate cu articolul 92 alineatul (3) literele (b) și (c) publică informații privind cerințele respective separat pentru fiecare risc menționat la literele respective. În plus, informațiile privind cerințele de fonduri proprii pentru riscul specific de rată a dobânzii aferent pozițiilor din securitizare se publică separat.
Articolul 446
Publicarea de informații privind administrarea riscului operațional
Instituțiile publică următoarele informații cu privire la modul în care își gestionează riscul operațional:
abordările pentru evaluarea cerințelor de fonduri proprii pentru acoperirea riscului operațional pentru care instituția este eligibilă;
în cazul în care instituția o utilizează, o descriere a metodologiei prevăzute la articolul 312 alineatul (2), care include o discuție privind factorii interni și externi relevanți luați în considerare în cadrul abordării avansate de evaluare a instituției;
în cazul utilizării parțiale, domeniul de aplicare și acoperirea diferitelor metodologii utilizate.
Articolul 447
Publicarea de informații privind indicatorii-cheie
Instituțiile publică următorii indicatori-cheie în format tabelar:
compoziția fondurilor proprii și cerințele de fonduri proprii calculate în conformitate cu articolul 92;
valoarea totală a expunerii la risc calculată în conformitate cu articolul 92 alineatul (3);
dacă este cazul, cuantumul și compoziția fondurilor proprii suplimentare pe care instituțiile sunt obligate să le dețină în conformitate cu articolul 104 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2013/36/UE;
cerința amortizorului combinat pe care instituțiile sunt obligate să îl dețină în conformitate cu titlul VII capitolul 4 din Directiva 2013/36/UE;
indicatorul efectului de levier și indicatorul de măsurare a expunerii totale, calculat în conformitate cu articolul 429;
următoarele informații privind indicatorul de acoperire a necesarului de lichiditate, calculat în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1):
media sau, după caz, mediile indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate pe baza observărilor de la sfârșit de lună în perioada precedentelor 12 luni pentru fiecare trimestru al perioadei de publicare relevante;
media sau, după caz, mediile activelor lichide totale, după aplicarea ajustărilor relevante, incluse în rezerva de lichidități, în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), pe baza observărilor de la sfârșit de lună în perioada precedentelor 12 luni pentru fiecare trimestru al perioadei de publicare relevante;
mediile ieșirilor lor de lichidități, ale intrărilor de lichidități și ale ieșirilor nete de lichidități, calculate în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), pe baza observărilor de la sfârșit de lună în perioada precedentelor 12 luni pentru fiecare trimestru al perioadei de publicare relevante;
următoarele informații privind cerința lor de finanțare stabilă netă, calculată în conformitate cu partea a șasea titlul IV:
indicatorul de finanțare stabilă netă la sfârșitul fiecărui trimestru al perioadei de publicare relevante;
finanțarea stabilă disponibilă la sfârșitul fiecărui trimestru al perioadei de publicare relevante;
finanțarea stabilă necesară la sfârșitul fiecărui trimestru al perioadei de publicare relevante;
indicatorii lor de fonduri proprii și de pasive eligibile și componentele acestora, numărătorul și numitorul, calculați în conformitate cu articolele 92a și 92b și defalcați la nivelul fiecărui grup de rezoluție, dacă este cazul.
Articolul 448
Publicarea de informații privind expunerile la riscul de rată a dobânzii aferent pozițiilor care nu sunt deținute în portofoliul de tranzacționare
De la 28 iunie 2021, instituțiile fac publice următoarele informații cantitative și calitative privind riscurile care decurg din modificările potențiale ale ratelor dobânzii care afectează atât valoarea economică a capitalurilor proprii, cât și veniturile nete din dobânzi aferente activităților lor din afara portofoliului de tranzacționare menționate la articolul 84 și la articolul 98 alineatul (5) din Directiva 2013/36/UE:
modificările valorii economice a capitalurilor proprii calculate în conformitate cu cele șase scenarii de șoc în materie de supraveghere menționate la articolul 98 alineatul (5) din Directiva 2013/36/UE pentru perioada curentă și pentru perioadele anterioare de publicare;
modificările venitului net din dobânzi calculat în conformitate cu cele două scenarii de șoc în materie de supraveghere menționate la articolul 98 alineatul (5) din Directiva 2013/36/UE pentru perioada curentă și pentru perioadele anterioare de publicare;
o descriere a ipotezelor-cheie în materie de modelare și de parametri, altele decât cele menționate la articolul 98 alineatul (5a) literele (b) și (c) din Directiva 2013/36/UE, utilizate pentru calcularea modificărilor valorii economice a capitalurilor proprii și ale veniturilor nete din dobânzi care trebuie publicate în temeiul prezentului alineat literele (a) și (b);
o explicație a semnificației măsurilor riscului publicate în temeiul literelor (a) și (b) de la prezentul alineat și a oricăror modificări semnificative ale acestor măsuri ale riscului survenite de la data de referință de publicare anterioară;
descrierea modului în care instituțiile definesc, măsoară, diminuează și controlează riscul de rată a dobânzii aferente activităților desfășurate în afara portofoliului de tranzacționare în scopul examinării de către autoritățile competente, în conformitate cu articolul 84 din Directiva 2013/36/UE, inclusiv:
o descriere a măsurilor specifice ale riscului pe care instituțiile le utilizează pentru a evalua modificările valorii economice a capitalurilor lor proprii și ale veniturilor lor nete din dobânzi;
o descriere a ipotezelor-cheie în materie de modelare și de parametri utilizate în sistemele interne de măsurare ale instituțiilor care sunt diferite de ipotezele comune în materie de modelare și de parametri menționate la articolul 98 alineatul (5a) din Directiva 2013/36/UE, în scopul calculării modificărilor valorii economice a capitalurilor proprii și ale veniturilor nete din dobânzi, precizând inclusiv motivele care stau la baza acestor diferențe;
o descriere a scenariilor de șoc privind rata dobânzii pe care instituțiile le utilizează pentru a estima riscul de rată a dobânzii;
recunoașterea efectelor acoperirilor împotriva acestor riscuri de rată a dobânzii, inclusiv ale acoperirilor interne care îndeplinesc cerințele prevăzute la articolul 106 alineatul (3);
o descriere a frecvenței cu care se desfășoară evaluarea riscului de rată a dobânzii;
descrierea strategiilor generale de administrare și de diminuare a riscurilor respective;
scadența pentru reevaluare medie și cea mai lungă stabilită pentru depozitele fără scadență.
Articolul 449
Publicarea de informații privind expunerile la pozițiile din securitizare
Instituțiile care calculează valorile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 5 sau cerințele de fonduri proprii în conformitate cu articolul 337 sau 338 publică în mod separat, pentru activitățile din portofoliul de tranzacționare și pentru cele din afara portofoliului de tranzacționare, următoarele informații:
o descriere a activităților lor de securitizare și de resecuritizare, inclusiv obiectivele lor în materie de administrare a riscurilor și de investiții în legătură cu aceste activități, rolul acestora în tranzacțiile de securitizare și de resecuritizare, dacă utilizează securitizarea simplă, transparentă și standardizată (STS), astfel cum este definită la articolul 242 punctul 10 și măsura în care acestea utilizează tranzacțiile de securitizare pentru a transfera riscul de credit al expunerilor securitizate către terți, însoțită, acolo unde este cazul, de o descriere separată a politicii lor de transferare a riscului prin securitizarea sintetică;
tipul de riscuri la care sunt expuse în activitățile lor de securitizare și de resecuritizare, în funcție de rangul pozițiilor din securitizare relevante, făcând distincție între pozițiile STS și cele non-STS:
riscul reținut în tranzacțiile inițiate de instituția însăși;
riscul suportat în legătură cu tranzacțiile inițiate de către terți;
abordările în vederea calculării valorilor ponderate la risc ale expunerilor pe care le aplică activităților lor de securitizare, inclusiv tipurile de poziții din securitizare cărora li se aplică fiecare abordare, făcând distincție între pozițiile STS și cele non-STS;
o listă a SSPE care se încadrează în oricare din următoarele categorii, cu o descriere a tipurilor de expuneri față de aceste SSPE, inclusiv contracte derivate:
SSPE care achiziționează expuneri generate de instituții;
SSPE sponsorizate de către instituții;
SSPE și alte entități juridice cărora instituțiile le pun la dispoziție servicii conexe securitizării, cum ar fi servicii de consiliere, de administrare a activelor sau de administrare;
SSPE incluse în perimetrul de consolidare reglementat al instituțiilor;
o listă a tuturor entităților juridice cu privire la care instituțiile au comunicat că au oferit sprijin în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 5;
o listă a entităților juridice care sunt afiliate instituțiilor și care investesc în securitizări inițiate de către instituții sau în poziții din securitizare emise de SSPE sponsorizate de către instituții;
un rezumat al politicilor contabile ale acestora pentru activitatea de securitizare, inclusiv, după caz, o distincție între pozițiile din securitizare și cele din resecuritizare;
denumirile ECAI utilizate pentru securitizări și tipurile expunerilor pentru care este utilizată fiecare agenție;
o descriere, în cazul în care este necesar, a abordării bazate pe evaluări interne, prevăzută în partea a treia titlul II capitolul 5, incluzând structura procesului de evaluare internă și relația dintre evaluarea internă și ratingurile externe ale ECAI relevante, publicate în conformitate cu litera (h), mecanismele de control aferente procesului de evaluare internă, incluzând examinări ale independenței, responsabilității și analizei procesului de evaluare internă, precum și tipurile de expuneri cărora li se aplică procesul de evaluare internă și factorii pentru simulările de criză utilizați pentru determinarea nivelurilor de îmbunătățire a calității creditului;
separat pentru activitățile din portofoliul de tranzacționare și pentru cele din afara acestuia, valoarea contabilă a expunerilor din securitizare, inclusiv informații din care să reiasă dacă instituțiile au transferat o parte semnificativă a riscului de credit, în conformitate cu articolele 244 și 245, pentru care instituțiile acționează în calitate de inițiator, sponsor sau investitor, separat pentru securitizările tradiționale și cele sintetice și pentru tranzacțiile STS și cele non-STS și defalcat pe tipuri de expuneri din securitizare;
pentru activitățile din afara portofoliului de tranzacționare, următoarele informații:
cuantumul agregat al pozițiilor din securitizare în cazul în care instituțiile acționează în calitate de inițiator sau sponsor și activele ponderate la risc și cerințele de capital aferente acestora în funcție de abordările în materie de reglementare, inclusiv expunerile deduse din fondurile proprii sau cărora li se aplică o pondere de risc de 1 250 %, defalcate în securitizări tradiționale și sintetice, respectiv în expuneri din securitizare și din resecuritizare, separat pentru pozițiile STS și cele non-STS, cu o defalcare suplimentară într-un număr semnificativ de intervale de ponderi de risc sau de cerințe de capital și în funcție de abordarea utilizată în vederea calculării cerințelor de capital;
cuantumul agregat al pozițiilor din securitizare în cazul în care instituțiile acționează în calitate de investitor și activele ponderate la risc și cerințele de capital aferente acestora în funcție de abordările în materie de reglementare, inclusiv expunerile deduse din fondurile proprii sau cărora li se aplică o pondere de risc de 1 250 %, defalcate în securitizări tradiționale și sintetice, în poziții din securitizare și din resecuritizare și, respectiv, în poziții STS și non-STS, cu o defalcare suplimentară într-un număr semnificativ de intervale de ponderi de risc sau de cerințe de capital și în funcție de abordarea utilizată în vederea calculării cerințelor de capital;
pentru expunerile securitizate de instituție, cuantumul expunerilor aflate în stare de nerambursare și cuantumul ajustărilor specifice pentru riscul de credit efectuate de instituție pe parcursul perioadei curente, ambele defalcate pe tipuri de expunere.
Articolul 449a
Publicarea riscurilor de mediu, sociale și de guvernanță (riscurile ESG)
De la 28 iunie 2022, instituțiile mari care au emis titluri de valoare admise la tranzacționare pe o piață reglementată a oricărui stat membru, astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 21 din Directiva 2014/65/UE, publică informații privind riscurile ESG, inclusiv riscurile fizice și riscurile de tranziție, astfel cum sunt definite în raportul menționat la articolul 98 alineatul (8) din Directiva 2013/36/UE.
Informațiile la care se face referire la primul paragraf se publică anual în primul an și, ulterior, semestrial.
Articolul 450
Publicarea de informații privind politica de remunerare
Instituțiile publică următoarele informații referitoare la politica și practicile lor de remunerare pentru acele categorii de personal ale căror activități profesionale au un impact semnificativ asupra profilului de risc al instituțiilor:
informații privind procesul de luare a deciziilor, utilizate pentru determinarea politicii de remunerare, precum și numărul de ședințe organizate de principalul organ de supraveghere a remunerării pe parcursul exercițiului financiar, incluzând, dacă este cazul, informații referitoare la componența și mandatul comitetului de remunerare, la consultantul extern ale cărui servicii au fost utilizate pentru determinarea politicii de remunerare și la rolul deținătorilor de interese relevanți;
informații cu privire la legătura dintre remunerația membrilor personalului și rezultatele acestora;
cele mai importante caracteristici de proiectare ale sistemului de remunerare, incluzând informații privind criteriile utilizate pentru măsurarea performanței și ajustarea la riscuri, politica de amânare și criteriile de intrare în drepturi;
raporturile dintre remunerația fixă și cea variabilă, stabilite în conformitate cu articolul 94 alineatul (1) litera (g) din Directiva 2013/36/UE;
informații privind criteriile de performanță pe care se bazează dreptul la acțiuni, opțiuni sau alte componente variabile ale remunerației;
principalii parametri și fundamentarea alcătuirii oricărei scheme a componentei variabile și a acordării oricăror alte beneficii de tip non-cash;
informații cantitative agregate privind remunerația, defalcate pe domenii de activitate;
informații cantitative agregate privind remunerația, pentru membrii conducerii superioare și membrii personalului ale căror activități profesionale au un impact semnificativ asupra profilului de risc al instituției, cu indicarea următoarelor elemente:
sumele aferente remunerației acordate pentru exercițiul financiar, defalcate pe remunerație fixă – incluzând o descriere a componentelor fixe – și variabilă, și numărul de beneficiari;
sumele și formele remunerației variabile acordate, defalcate pe numerar, acțiuni, instrumente legate de acțiuni și alte tipuri de instrumente, separat pentru partea plătită în avans și pentru partea amânată;
sumele remunerației amânate acordate pentru perioadele de performanță anterioare, defalcate pe suma datorată aferentă exercițiului financiar și suma datorată aferentă anilor următori;
suma remunerației amânate datorate aferente exercițiului financiar care este plătită în cursul exercițiului financiar și este redusă prin intermediul ajustărilor de performanță;
remunerațiile variabile garantate acordate în cursul exercițiului financiar și numărul beneficiarilor acestor remunerații;
plățile compensatorii acordate în perioadele anterioare, care au fost plătite în cursul exercițiului financiar;
sumele plăților compensatorii acordate în cursul exercițiului financiar, defalcate pe sume plătite în avans și sume amânate, numărul de beneficiari ai respectivelor plăți și cea mai mare plată care i-a fost acordată unei singure persoane;
numărul persoanelor care au beneficiat de o remunerație de cel puțin 1 milion EUR per exercițiu financiar, defalcat pe intervale salariale de 500 000 EUR pentru remunerațiile între 1 milion EUR și 5 milioane EUR și pe intervale salariale de 1 milion EUR pentru remunerațiile mai mari sau egale cu 5 milioane EUR;
la cererea statului membru sau a autorității competente relevante, remunerația totală pentru fiecare membru al organului de conducere sau al conducerii superioare;
informații din care să reiasă dacă instituția beneficiază sau nu de derogarea prevăzută la articolul 94 alineatul (3) din Directiva 2013/36/UE.
În sensul literei (k) de la primul paragraf al prezentului alineat, instituțiile care beneficiază de o astfel de derogare trebuie să indice dacă beneficiază de derogarea respectivă în temeiul articolului 94 alineatul (3) litera (a) și/sau litera (b) din Directiva 2013/36/UE. De asemenea, acestea trebuie să indice pentru care dintre principiile în materie de remunerații aplică derogarea (derogările), numărul de membri ai personalului care beneficiază de derogare (derogări) și remunerațiile totale ale acestora, defalcate în remunerații fixe și remunerații variabile.
Instituțiile trebuie să se conformeze cerințelor prevăzute la prezentul articol într-o modalitate care să fie corespunzătoare mărimii, organizării interne și naturii, sferei și complexității activităților acestora și care să nu aducă atingere Regulamentului (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului ( 25 ).
Articolul 451
Publicarea de informații privind indicatorul efectului de levier
Instituțiile care intră sub incidența părții a șaptea fac publice următoarele informații privind indicatorul efectului de levier calculat în conformitate cu articolul 429, precum și privind modul în care gestionează riscul asociat folosirii excesive a efectului de levier:
indicatorul efectului de levier și modul în care instituțiile aplică articolul 499 alineatul (2);
o defalcare a indicatorului de măsurare a expunerii totale menționat la articolul 429 alineatul (4), precum și o reconciliere a indicatorului de măsurare a expunerii totale cu informațiile relevante prezentate în situațiile financiare publicate;
după caz, valoarea expunerilor calculate în conformitate cu articolul 429 alineatul (8), cu articolul 429a alineatul (1) și indicatorul efectului de levier ajustat, calculat în conformitate cu articolul 429a alineatul (7);
o descriere a proceselor utilizate pentru a administra riscul asociat folosirii excesive a efectului de levier;
o descriere a factorilor care au influențat indicatorul efectului de levier în perioada la care se referă indicatorul efectului de levier publicat.
Articolul 451a
Publicarea de informații privind cerințele de lichiditate
Instituțiile publică următoarele informații privind indicatorul de acoperire a necesarului de lichiditate, calculat în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1):
media sau, după caz, mediile indicatorului de acoperire a necesarului de lichiditate pe baza observărilor de la sfârșit de lună în perioada precedentelor 12 luni pentru fiecare trimestru al perioadei de publicare relevante;
media sau, după caz, mediile activelor lichide totale, după aplicarea ajustărilor relevante, incluse în rezerva de lichidități în temeiul actului delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), pe baza observărilor de la sfârșit de lună în perioada precedentelor 12 luni pentru fiecare trimestru al perioadei de publicare relevante, și o descriere a compoziției respectivei rezerve de lichidități;
mediile ieșirilor lor de lichidități, ale intrărilor de lichidități și ale ieșirilor nete de lichidități, calculate în conformitate cu actul delegat menționat la articolul 460 alineatul (1), pe baza observărilor de la sfârșit de lună în perioada precedentelor 12 luni pentru fiecare trimestru al perioadei de publicare relevante, și o descriere a compoziției acestora.
Instituțiile publică următoarele informații privind indicatorul lor de finanțare stabilă netă, calculat în conformitate cu partea a șasea titlul IV:
cifrele de la sfârșitul trimestrului ale indicatorului lor de finanțare stabilă netă calculat în conformitate cu partea a șasea titlul IV capitolul 2 pentru fiecare trimestru al perioadei de publicare relevante;
o descriere a cuantumului finanțării stabile disponibile, calculat în conformitate cu partea a șasea titlul IV capitolul 3;
o descriere a cuantumului finanțării stabile obligatorii, calculat în conformitate cu partea a șasea titlul IV capitolul 4.
TITLUL III
CERINȚE DE CALIFICARE PENTRU UTILIZAREA ANUMITOR INSTRUMENTE SAU METODOLOGII
Articolul 452
Publicarea de informații privind utilizarea abordării IRB în ceea ce privește riscul de credit
Instituțiile care calculează cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării IRB în ceea ce privește riscul de credit fac publice următoarele informații:
aprobarea autorității competente pentru utilizarea abordării sau aprobarea tranziției către respectiva abordare;
pentru fiecare clasă de expuneri menționată la articolul 147, procentul din valoarea totală a expunerii pentru fiecare clasă de expuneri care face obiectul abordării standardizate prevăzute în partea a treia titlul II capitolul 2 sau al abordării IRB prevăzute în partea a treia titlul II capitolul 3, precum și partea din fiecare clasă de expuneri care face obiectul unui plan de implementare; în cazul în care au primit aprobarea de a utiliza propriile estimări ale pierderii în caz de nerambursare și propriii factori de conversie pentru calculul valorilor ponderate la risc ale expunerilor, instituțiile publică separat procentul din valoarea totală a expunerii pentru fiecare clasă de expuneri care face obiectul acestei aprobări;
mecanismele de control pentru sistemele de rating în diferitele etape ale elaborării, controalelor și modificărilor modelului, care cuprind informații cu privire la:
relația dintre funcția de administrare a riscurilor și funcția de audit intern;
revizuirea sistemului de rating;
procedura de asigurare a independenței funcției responsabile cu revizuirea modelelor față de funcțiile responsabile de elaborarea modelelor;
procedura de asigurare a răspunderii funcțiilor responsabile cu elaborarea și revizuirea modelelor;
rolul funcțiilor implicate în elaborarea, aprobarea și modificarea ulterioară a modelelor de calcul al riscului de credit;
sfera și conținutul principal al raportării legate de modelele de calcul al riscului de credit;
o descriere a procesului de rating intern pe clasă de expuneri, inclusiv numărul de modele principale utilizate cu privire la fiecare portofoliu și o discuție succintă privind principalele diferențe dintre modelele din cadrul aceluiași portofoliu, cuprinzând:
definițiile, metodele și datele necesare pentru estimarea și validarea probabilității de nerambursare, care includ informații privind modul în care probabilitățile de nerambursare sunt estimate pentru portofoliile cu frecvență de nerambursare scăzută, existența eventuală a unor praguri de reglementare și factorii determinanți pentru diferențele observate între probabilitatea de nerambursare și ratele de nerambursare reale cel puțin pentru ultimele trei perioade;
dacă este cazul, definițiile, metodele și datele necesare pentru estimarea și validarea pierderii în caz de nerambursare, cum ar fi metode pentru calculul încetinirii pierderii în caz de nerambursare, modul în care este estimată pierderea în caz de nerambursare pentru portofoliile cu frecvență de rambursare scăzută și intervalul de timp dintre evenimentul de nerambursare și închiderea expunerii;
dacă este cazul, definițiile, metodele și datele necesare pentru estimarea și validarea factorilor de conversie, inclusiv ipotezele utilizate la derivarea acestor variabile;
dacă este cazul, următoarele informații cu privire la fiecare clasă de expuneri menționată la articolul 147:
expunerea lor bilanțieră brută;
valorile expunerilor extrabilanțiere ale acestora înainte de aplicarea factorului de conversie relevant;
expunerea lor după aplicarea factorului de conversie relevant și diminuarea riscului de credit;
în vederea unei diferențieri corespunzătoare a riscului de credit, modelele, parametrii sau datele de intrare care sunt relevante pentru înțelegerea ponderării riscului și valorile expunerilor la risc rezultate, prezentate pentru un număr suficient de clase de rating ale debitorilor (inclusiv starea de nerambursare);
separat pentru acele clase de expuneri în legătură cu care instituțiile au primit aprobarea de a utiliza propriile estimări ale pierderii în caz de nerambursare și propriii factori de conversie pentru calculul valorilor ponderate la risc ale expunerilor și pentru expunerile pentru care instituțiile nu utilizează astfel de estimări, valorile menționate la punctele (i)-(iv) care fac obiectul acestei aprobări;
estimările realizate de instituții ale probabilităților de nerambursare în raport cu rata efectivă de nerambursare pentru fiecare clasă de expuneri pe o perioadă mai lungă, publicând separat informații despre intervalul probabilității de nerambursare, echivalentul ratingului extern, media ponderată și media aritmetică a probabilității de nerambursare, numărul de debitori la sfârșitul anului anterior și al anului care face obiectul revizuirii, numărul debitorilor aflați în stare de nerambursare, inclusiv noii debitori în stare de nerambursare, precum și rata de nerambursare istorică medie anuală.
În sensul literei (b) de la prezentul articol, instituțiile utilizează valoarea expunerii, astfel cum este definită la articolul 166.
Articolul 453
Publicarea de informații privind utilizarea tehnicilor de diminuare a riscului de credit
Instituțiile care utilizează tehnici de diminuare a riscului de credit trebuie să facă publice următoarele informații:
caracteristicile esențiale ale politicilor și proceselor aferente compensării bilanțiere și extrabilanțiere, precum și indicarea măsurii în care instituțiile recurg la compensarea bilanțieră;
caracteristicile esențiale ale politicilor și proceselor pentru evaluarea și administrarea garanțiilor reale eligibile;
o descriere a principalelor tipuri de garanții reale acceptate de instituție pentru diminuarea riscului de credit;
pentru garanțiile și instrumentele financiare derivate de credit utilizate ca protecție a creditului, principalele tipuri de garanți și de contrapărți în tranzacțiile cu instrumente financiare derivate de credit, precum și bonitatea acestora, utilizate pentru reducerea cerințelor de capital, cu excepția celor utilizate ca parte a structurilor de securitizare sintetică;
informații despre concentrările de risc de piață sau de risc de credit în cadrul operațiunilor de diminuare a riscului de credit;
pentru instituțiile care calculează valorile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate sau conform abordării IRB, valoarea totală a expunerii care nu beneficiază de nicio protecție eligibilă a creditului și valoarea totală a expunerii care beneficiază de o protecție a creditului eligibilă, după aplicarea ajustărilor de volatilitate; publicarea stabilită la prezenta literă se efectuează separat pentru credite și titlurile de datorie și include o defalcare a expunerilor intrate în stare de nerambursare;
factorul de conversie corespunzător și diminuarea riscului de credit asociată expunerii, precum și incidența tehnicilor de diminuare a riscului de credit cu și fără efectul de substituție;
pentru instituțiile care calculează valorile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate, valoarea expunerilor bilanțiere și extrabilanțiere pe clase de expuneri înainte și după aplicarea factorilor de conversie și a unei eventuale diminuări a riscului de credit asociat;
pentru instituțiile care calculează valorile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării standardizate, valoarea ponderată la risc a expunerii și raportul dintre respectiva valoare ponderată la risc a expunerii și valoarea expunerii după aplicarea factorului de conversie corespunzător și a tehnicilor de diminuare a riscului de credit asociate expunerii; publicarea stabilită la această literă se efectuează separat pentru fiecare clasă de expuneri;
pentru instituțiile care calculează valorile ponderate la risc ale expunerilor conform abordării IRB, valoarea ponderată la risc a expunerii înainte și după recunoașterea impactului diminuării riscului de credit al instrumentelor financiare derivate de credit; în cazul în care au primit aprobarea de a utiliza propriile estimări ale pierderii în caz de nerambursare și propriii factori de conversie pentru calculul valorilor ponderate la risc ale expunerilor, instituțiile publică informațiile prevăzute la prezenta literă separat pentru fiecare clasă de expuneri care face obiectul acestei aprobări.
Articolul 454
Publicarea de informații privind utilizarea abordărilor avansate de evaluare în ceea ce privește riscul operațional
Instituțiile care utilizează abordările avansate de evaluare descrise la articolele 321-324 pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul operațional trebuie să facă publică o descriere a modului în care utilizează asigurările și alte mecanisme de transfer al riscului ca măsură de diminuare a riscului respectiv.
Articolul 455
Utilizarea modelelor interne de risc de piață
Instituțiile care își calculează cerințele de capital în conformitate cu articolul 363 publică următoarele informații:
pentru fiecare subportofoliu acoperit:
caracteristicile modelelor utilizate;
unde este cazul, pentru modelele interne pentru riscurile de nerambursare și de migrație adiționale și pentru tranzacționarea pe bază de corelație, metodologiile utilizate și riscurile cuantificate prin folosirea unui model intern, inclusiv o descriere a abordării utilizate de instituție pentru a determina orizonturile de lichiditate, metodologiile utilizate pentru a realiza o evaluare a capitalului care să fie în concordanță cu standardele viabile impuse și abordările utilizate pentru validarea modelului;
o descriere a simulării de criză aplicate subportofoliului;
o descriere a abordărilor utilizate pentru testarea ex-post („back-testing”) și pentru validarea acurateței și a coerenței modelelor interne și a proceselor de modelare;
sfera de aplicare a permisiunii acordate de autoritatea competentă;
o descriere a măsurii în care sunt îndeplinite cerințele prevăzute la articolele 104 și 105, precum și a metodologiilor aplicate în acest scop;
valoarea cea mai ridicată, cea mai scăzută și valoarea medie a:
nivelurilor zilnice ale valorii la risc pe perioada de raportare, precum și la sfârșitul perioadei de raportare;
nivelurilor valorii la risc în situație de criză pe perioada de raportare, precum și a nivelurilor acesteia la sfârșitul perioadei;
valorilor riscului pentru riscurile de nerambursare și de migrație adiționale și pentru riscul specific al portofoliului de tranzacționare pe bază de corelație pe perioada de raportare și la sfârșitul perioadei de raportare;
elementele cerinței de fonduri proprii, astfel cum se specifică la articolul 364;
orizontul de lichiditate mediu ponderat pentru fiecare subportofoliu acoperit de modele interne pentru riscurile adiționale de nerambursare și de migrație și pentru tranzacționare pe bază de corelație;
o comparație între nivelul zilnic al valorii la risc, calculat pe baza pozițiilor din portofoliu de la sfârșitul zilei și nivelul variației pe o zi a valorii portofoliului, constatat la sfârșitul următoarei zile lucrătoare, însoțită de o analiză a oricărei depășiri („overshooting”) importante pe durata perioadei de raportare.
PARTEA A NOUA
ACTE DELEGATE ȘI ACTE DE PUNERE ÎN APLICARE
Articolul 456
Acte delegate
Comisia este abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 445 privind următoarele aspecte:
clarificarea definițiilor prevăzute la articolele 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 și 411 pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului regulament.
clarificarea definițiilor prevăzute la articolele 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 și 411 pentru a ține cont de evoluțiile de pe piețele financiare în aplicarea prezentului regulament;
modificarea listei claselor de expuneri menționate la articolele 112 și 147, astfel încât să se țină cont de evoluțiile de pe piețele financiare;
cuantumul specificat la articolul 123 litera (c), articolul 147 alineatul (5) litera (a), articolul 153 alineatul (4) și articolul 162 alineatul (4), pentru a ține cont de efectele inflației;
lista și clasificarea elementelor extrabilanțiere prevăzute în anexele I și II, pentru a ține seama de evoluțiile de pe piețele financiare;
▼M9 —————
modificarea cerințelor de fonduri proprii, conform prevederilor de la articolele 301-311 din prezentul regulament și de la articolele 50a-50d din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, pentru a ține cont de evoluțiile sau modificările aduse standardelor internaționale pentru expunerile față de o CPC;
clarificarea condițiilor menționate în excepțiile prevăzute la articolul 400;
modificarea indicatorului de măsurare a capitalului și a indicatorului de măsurare a expunerii totale pentru indicatorul efectului de levier, menționate la articolul 429 alineatul (2), în vederea corectării insuficiențelor constatate în baza raportării menționate la articolul 430 alineatul (1), înainte ca indicatorul efectului de levier să fie publicat de instituții, astfel cum se prevede la articolul 451 alineatul (1) litera (a);
modificările cerințelor referitoare la publicarea informațiilor prevăzute în partea a opta titlurile II și III pentru a ține cont de evoluțiile sau modificările aduse standardelor internaționale în materie de informare.
ABE monitorizează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de ajustare a evaluării creditului, iar până la 1 ianuarie 2015 transmite Comisiei un raport în acest sens. Raportul evaluează în special:
tratamentul riscului CVA, în calitate de cerință independentă, în opoziție cu aceea de componentă integrată a cadrului privind riscul de piață;
sfera de aplicare a cerinței pentru riscul CVA, inclusiv excepția prevăzută la articolul 482;
acoperirile eligibile;
calcularea cerințelor de capital pentru riscul CVA.
Pe baza acestui raport, în cazul în care rezultatele impun cu necesitate o astfel de acțiune, Comisia este abilitată, de asemenea, să adopte un act delegat în conformitate cu articolul 462, în scopul de a modifica articolul 381, articolul 382 alineatele (1)–(3) și articolele 383-386, referitoare la elementele respective.
Articolul 457
Ajustări și corecții tehnice
Comisia este abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 462, să efectueze ajustări și corecții tehnice ale elementelor neesențiale din dispozițiile de mai jos pentru a ține cont de noile evoluții în ceea ce privește noi produse sau activități financiare, să efectueze ajustări pentru a ține seama de evoluția de după adoptarea prezentului regulament, a altor acte legislative ale Uniunii privind serviciile financiare și domeniul contabil, inclusiv standardele contabile bazate pe Regulamentul (CE) nr. 1606/2002:
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de credit, prevăzute la articolele 111-134 și la articolele 143-191;
fectele tehnicilor de diminuare a riscului de credit în conformitate cu articolele 193-241;
cerințele de fonduri proprii pentru securitizare prevăzute la articolele 242-270a;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de credit al contrapărții în conformitate cu articolele 272-311;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul operațional, prevăzute la articolele 315-324;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață, prevăzute la articolele 325-377;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de decontare, prevăzute la articolele 378 și 379;
cerințele de fonduri proprii pentru riscul de ajustare a evaluării creditului, prevăzute la articolele 383, 384 și 386;
partea a doua și articolul 430 numai ca urmare a evoluției cerințelor sau standardelor contabile, care țin cont de actele legislative ale Uniunii.
Articolul 458
Riscul macroprudențial sau sistemic identificat la nivelul unui stat membru
Notificarea este însoțită de următoarele documente și include, după caz, elemente de probă cantitative sau calitative cu privire la:
schimbările în intensitatea riscului macroprudențial sau sistemic;
motivele pentru care astfel de modificări ar putea prezenta o amenințare la adresa stabilității financiare la nivel național sau la adresa economiei reale;
o explicație a motivului pentru care autoritatea consideră că instrumentele macroprudențiale prevăzute la articolele 124 și 164 din prezentul regulament și la articolele 133 și 136 din Directiva 2013/36/UE ar fi mai puțin adecvate și eficace pentru abordarea riscurilor respective decât proiectele de măsuri naționale menționate litera (d) de la prezentul alineat;
proiecte de măsuri la nivel național pentru instituții autorizate la nivel național sau pentru un subset de astfel de instituții, menite să reducă schimbările în intensitatea riscului și privind:
nivelul de fonduri proprii prevăzut la articolul 92;
cerințele pentru expunerile mari prevăzute la articolul 392 și la articolele 395-403;
cerințele de lichiditate prevăzute în partea a șasea;
ponderile de risc destinate țintirii bulelor speculative în sectorul bunurilor imobile locative și al bunurilor imobile comerciale;
cerințele de publicare prevăzute în partea a opta;
nivelul amortizorului de conservare a capitalului, prevăzut la articolul 129 din Directiva 2013/36/UE; sau
expunerile intrasectoriale din sectorul financiar;
o explicație a motivelor pentru care proiectele de măsuri sunt considerate de către autoritățile desemnate în conformitate cu alineatul (1) ca fiind corespunzătoare, eficace și proporționale în vederea abordării situației; și
o evaluare a impactului probabil pozitiv sau negativ al proiectelor de măsuri asupra pieței interne, pe baza informațiilor aflate la dispoziția statului membru vizat.
În termen de o lună de la primirea notificării menționate la alineatul (2), CERS și ABE prezintă Consiliului, Comisiei și statului membru în cauză avizele lor cu privire la aspectele menționate la alineatul respectiv literele (a)-(f).
Ținând cont în mod special de avizele menționate la al doilea paragraf și dacă există probe robuste, puternice și detaliate că măsura va avea un impact negativ asupra pieței interne care depășește beneficiile legate de stabilitatea financiară care rezultă din reducerea riscului sistemic sau macroprudențial identificat, Comisia poate să propună Consiliului, în termen de o lună, un act de punere în aplicare pentru a respinge proiectele de măsuri naționale propuse.
În absența unei propuneri a Comisiei în termenul de o lună menționat, statul membru respectiv poate adopta imediat proiectele de măsuri naționale pentru o perioadă de până la doi ani sau până la încetarea existenței riscului macroprudențial sau sistemic, dacă aceasta are loc mai devreme.
Consiliul decide asupra propunerii Comisiei în termen de o lună de la primirea propunerii și își expune motivele de respingere sau de acceptare a proiectelor de măsuri naționale.
Consiliul respinge proiectele de măsuri naționale propuse numai dacă consideră că nu se îndeplinește cel puțin una dintre următoarele condiții:
schimbările în intensitatea riscului macroprudențial sau sistemic sunt de natură să prezinte o amenințare la adresa stabilității financiare la nivel național;
instrumentele macroprudențiale prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE sunt mai puțin adecvate sau eficace decât proiectele de măsuri naționale pentru abordarea riscului macroprudențial sau sistemic identificat;
proiectele de măsuri naționale nu prezintă efecte adverse disproporționate în ceea ce privește întregul sistem financiar sau părți ale acestuia în alte state membre sau la nivelul Uniunii în ansamblu, formând sau creând astfel un obstacol pentru funcționarea pieței interne și
chestiunea privește un singur stat membru.
Evaluarea Consiliului ține seama de avizele CERS și ABE și se bazează pe probele prezentate în conformitate cu alineatul (2) de autoritatea desemnată în conformitate cu alineatul (1).
În absența unui act de punere în aplicare al Consiliului de respingere a proiectelor de măsuri naționale propuse în termen de o lună de la primirea de către Comisie a propunerii, statul membru în cauză poate adopta și aplica măsurile pentru o perioadă de până la doi ani sau până la încetarea existenței riscului macroprudențial sau sistemic, dacă aceasta are loc mai devreme.
Articolul 459
Cerințe prudențiale
Comisia este abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 462, să impună, pentru o perioadă de un an, cerințe prudențiale mai stricte pentru expuneri, în cazul în care acest lucru este necesar pentru a răspunde la modificarea intensității riscurilor microprudențiale și macroprudențiale generate de evoluția pieței în interiorul sau în afara Uniunii, afectând toate statele membre, și în cazul în care instrumentele prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE nu sunt suficiente în vederea tratării riscurilor respective, în special la recomandarea sau pe baza avizului CERS sau ABE, cu privire la:
nivelul de fonduri proprii prevăzut la articolul 92;
cerințele pentru expunerile mari prevăzute la articolul 392 și la articolele 395–403;
cerințele de publicare prevăzute la articolele 431-455.
Comisia, cu sprijinul CERS, transmite Parlamentului European și Consiliului cel puțin anual un raport privind evoluțiile pieței care ar putea necesita utilizarea prezentului articol.
Articolul 460
Lichiditate
În special, Comisia este împuternicită să completeze prezentul regulament prin adoptarea unor acte delegate care să specifice cerințele de lichiditate detaliate în scopul aplicării articolului 8 alineatul (3) și a articolelor 411-416, 419, 422, 425, 428a, 428f, 428g, 428j-428n, 428p, 428r, 428s, 428w, 428ae, 428ag, 428ah, 428ak și 451a.
Cerința de acoperire a necesarului de lichiditate menționată la articolul 412 se introduce conform următorului program de introducere graduală:
60 % din cerința de acoperire a necesarului de lichiditate în 2015;
70 % începând cu 1 ianuarie 2016;
80 % începând cu 1 ianuarie 2017;
100 % începând cu 1 ianuarie 2018.
În acest sens, Comisia ține cont de rapoartele menționate la articolul 509 alineatele (1), (2) și (3) și de standardele internaționale elaborate de forurile internaționale, precum și de specificul Uniunii.
Comisia adoptă actul delegat menționat la alineatul (1) până la 30 iunie 2014. Acesta intră în vigoare până la 31 decembrie 2014, dar nu se aplică înainte de 1 ianuarie 2015.
Comisia adoptă actele delegate menționate la primul paragraf până la 28 iunie 2024.
Articolul 461
Analiza introducerii graduale a cerinței de acoperire a necesarului de lichiditate
ABE evaluează în raportul său în special amânarea introducerii standardului minim obligatoriu de 100 % până la 1 ianuarie 2019. Raportul ține cont de rapoartele anuale menționate la articolul 509 alineatul (1), de datele relevante de pe piață și de recomandările tuturor autorităților competente.
În scopul evaluării necesității unei amânări, Comisia ține seama de raportul și de evaluarea menționate la alineatul (1).
Actul delegat adoptat în conformitate cu prezentul articol nu se aplică înainte de 1 ianuarie 2018 și intră în vigoare până la 30 iunie 2017.
Articolul 461a
Abordarea standardizată alternativă pentru riscul de piață
În sensul cerințelor de raportare prevăzute la articolul 430b alineatul (1), se conferă Comisiei competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 462 pentru a modifica prezentul regulament prin efectuarea de ajustări tehnice la articolele 325e, 325g-325j, 325p, 325q, 325ae, 325ak, 325am, 325ap-325at, 325av și 325ax și pentru a preciza ponderea de risc aferentă benzii 11 din tabelul 4 prevăzută la articolul 325ah, ponderile de risc aferente obligațiunilor garantate emise de instituțiile de credit din țări terțe în conformitate cu articolul 325ah, precum și corelațiile dintre obligațiunile garantate emise de instituțiile de credit din țări terțe în conformitate cu articolul 325aj din cadrul abordării standardizate alternative prevăzute în partea a treia titlul IV capitolul 1a, ținând seama de evoluțiile din domeniul standardelor de reglementare internaționale.
Comisia adoptă actul delegat menționat la alineatul (1) până la 31 decembrie 2019.
Articolul 462
Exercitarea delegării de competențe
Articolul 463
Obiecțiuni la standardele tehnice de reglementare
Atunci când Comisia adoptă un standard tehnic de reglementare în temeiul prezentului Regulament, care este identic cu proiectul de standard tehnic de reglementare transmis de ABE, termenul în care Parlamentul European și Consiliul pot formula obiecțiuni cu privire la respectivul standard tehnic de reglementare este de o lună de la data notificării. La inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului termenul respectiv se prelungește cu o lună. Prin derogare de la articolul 13 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, termenul în care Parlamentul European sau Consiliul pot formula obiecțiuni cu privire la respectivul standard tehnic de reglementare poate fi prelungit cu încă o lună, dacă este necesar.
Articolul 464
Comitetul bancar european
PARTEA A ZECEA
DISPOZIȚII TRANZITORII, RAPOARTE, ANALIZE ȘI MODIFICĂRI
TITLUL I
DISPOZIȚII TRANZITORII
CAPITOLUL I
Cerințe de fonduri proprii, câștiguri și pierderi nerealizate rezultate din evaluarea la valoarea justă și deduceri
Secțiunea 1
Cerințe de fonduri proprii
Articolul 465
Cerințe de fonduri proprii
Prin derogare de la articolul 92 alineatul (1) literele (a) și (b), se aplică următoarele cerințe de fonduri proprii în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2014:
o rată a fondurilor proprii de nivel 1 de bază care se încadrează într-un interval cuprins între 4 % și 4,5 %;
o rată a fondurilor proprii de nivel 1 care se încadrează într-un interval cuprins între 5,5 % și 6 %.
Articolul 466
Prima aplicare a Standardelor internaționale de raportare financiară
Prin derogare de la articolul 24 alineatul (2), autoritățile competente acordă instituțiilor cărora li se cere să realizeze evaluarea activelor și a elementelor extrabilanțiere și să își determine propriile fonduri în conformitate cu standardele internaționale de contabilitate aplicabile pentru prima dată conform Regulamentului (CE) nr. 1606/2002, o perioadă de grație de 24 de luni pentru punerea în aplicare a proceselor interne și a cerințelor tehnice necesare.
Secțiunea 2
Câștigurile și pierderile nerealizate rezultate din evaluarea la valoarea justă
▼M10 —————
Articolul 468
Tratamentul temporar al câștigurilor și al pierderilor nerealizate rezultate din evaluarea la valoarea justă prin alte elemente ale rezultatului global, ținând seama de pandemia de COVID-19
Prin derogare de la articolul 35, în perioada 1 ianuarie 2020-31 decembrie 2022 (denumită în continuare „perioada de tratament temporar”), instituțiile pot elimina din calculul elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază cuantumul A, determinat în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
a |
= |
cuantumul câștigurilor și al pierderilor nerealizate acumulate de la 31 decembrie 2019 înscrise în secțiunea bilanțului „Modificări la valoarea justă ale instrumentelor de datorie evaluate la valoarea justă prin alte elemente ale rezultatului global”, care corespund expunerilor față de administrațiile centrale, administrațiile regionale sau autoritățile locale menționate la articolul 115 alineatul (2) din prezentul regulament, și față de entitățile din sectorul public menționate la articolul 116 alineatul (4) din prezentul regulament, cu excepția activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa la Regulamentul (CE) nr. 1126/2008 al Comisiei (denumită în continuare „Anexa referitoare la IFRS 9”); și |
f |
= |
factorul aplicabil pentru fiecare an de raportare din perioada de tratament temporar în conformitate cu alineatul (2). |
Instituțiile aplică următorii factori f pentru a calcula cuantumul A menționat la alineatul (1):
1 în perioada 1 ianuarie 2020-31 decembrie 2020;
0,7 în perioada 1 ianuarie 2021-31 decembrie 2021;
0,4 în perioada 1 ianuarie 2022-31 decembrie 2022.
În cazul în care o instituție elimină un cuantum al pierderilor nerealizate din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol, aceasta recalculează toate cerințele prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE care sunt calculate utilizând oricare dintre următoarele elemente:
cuantumul creanțelor privind impozitul amânat care este dedus din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (c) sau este ponderat la risc în conformitate cu articolul 48 alineatul (4);
cuantumul ajustărilor specifice pentru riscul de credit.
Atunci când recalculează cerința relevantă, instituția nu ține seama de efectele pe care le au asupra acestor elemente dispozițiile privind pierderile de credit așteptate legate de expunerile față de administrații centrale, administrații regionale sau autorități locale menționate la articolul 115 alineatul (2) din prezentul regulament și față de entitățile din sectorul public menționate la articolul 116 alineatul (4) din prezentul regulament, cu excepția activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9.
Secțiunea 3
Deduceri
Subsecțiunea 1
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Articolul 469
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Prin derogare de la articolul 36 alineatul (1), în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2017, se aplică următoarele dispoziții:
instituțiile trebuie să deducă din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază procentul aplicabil, specificat la articolul 478, aferent sumelor care trebuie deduse în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) literele (a)-(h), cu excepția creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențele temporare;
instituțiile trebuie să aplice dispozițiile relevante prevăzute la articolul 472 valorilor reziduale ale elementelor care trebuie deduse în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) literele (a)-(h), cu excepția creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențele temporare;
instituțiile trebuie să deducă din fonduri proprii de nivel 1 de bază procentul aplicabil, specificat la articolul 478, din suma totală care trebuie dedusă în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) literele (c) și (i), după aplicarea articolului 470;
instituțiile trebuie să aplice cerințele prevăzute la articolul 472 alineatul (5) sau (11), după caz, valorii reziduale totale a elementelor care trebuie să fie dedusă în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) literele (c)nși (i), după aplicarea articolului 470.
Instituțiile determină partea din valoarea reziduală totală menționată la alineatul (1) litera (d), care face obiectul articolului 472 alineatul (5), prin împărțirea sumei specificate la litera (a) de la prezentul alineat la suma specificată la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul creanțelor privind impozitul amânat, care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențele temporare, menționate la articolul 470 alineatul (2) litera (a);
suma cuantumurilor menționate la articolul 470 alineatul (2) literele (a) și (b).
Instituțiile determină partea din valoarea reziduală totală menționată la alineatul (1) litera (d), care face obiectul articolului 472 alineatul (11), prin împărțirea sumei specificate la litera (a) de la prezentul alineat la suma specificată la litera (b) de la prezentul alineat:
cuantumul deținerilor directe și indirecte de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, menționate la articolul 470 alineatul (2) litera (b);
suma cuantumurilor menționate la articolul 470 alineatul (2) literele (a) și (b).
Articolul 469a
Derogare de la deducerile din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază pentru expunerile neperformante
Prin derogare de la articolul 36 alineatul (1) litera (m), instituțiile nu deduc din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază cuantumul aplicabil aferent acoperirii insuficiente pentru expunerile neperformante în cazul în care expunerea a fost inițiată înainte de 26 aprilie 2019.
În cazul în care clauzele și condițiile aferente unei expuneri inițiate înainte de 26 aprilie 2019 sunt modificate de instituție în așa fel încât crește expunerea instituției față de debitor, se consideră că expunerea a fost inițiată la data la care se aplică modificarea și nu se mai aplică derogarea prevăzută la primul paragraf.
Articolul 470
Excepții de la deducerea din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
Prin derogare de la articolul 48 alineatul (1), în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2017, instituțiile nu deduc elementele menționate la literele (a) și (b) de la prezentul alineat care reprezintă în total 15 % sau mai puțin din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției:
creanțele privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențele temporare și care reprezintă în total 10 % sau mai puțin din elementele relevante de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
în cazul în care o instituție are o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar, deținerile instituției, directe, indirecte și sintetice, de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale entității respective, care reprezintă în total 10 % sau mai puțin din elementele relevante de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale instituției.
Articolul 471
Exceptarea de la deducerea din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază a deținerilor de capital în societățile de asigurare
Prin derogare de la articolul 49 alineatul (1), în perioada 31 decembrie 2018-31 decembrie 2024, instituțiile pot alege să nu deducă deținerile de capital în societățile de asigurări, societățile de reasigurări și holdingurile de asigurare, atunci când se îndeplinesc următoarele condiții:
condițiile prevăzute la articolul 49 alineatul (1) literele (a) și (e);
autoritățile competente consideră satisfăcător nivelul de control al riscului și procedurile specifice de analiză financiară adoptate de instituție pentru a monitoriza investiția în respectiva societate sau respectivul holding;
deținerile de capital ale instituției în societăți de asigurare, societăți de reasigurare sau holdinguri de asigurare nu depășesc 15 % din instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 de bază înregistrate de entitatea de asigurare la 31 decembrie 2012 și pe parcursul perioadei de la 1 ianuarie 2013 la 31 decembrie 2024;
valoarea deținerii de capital care nu se deduce nu depășește valoarea deținută în instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază în societăți de asigurare, societăți de reasigurare sau holdinguri de asigurare la 31 decembrie 2012.
Articolul 472
Elemente nededuse din fondurile proprii de nivel 1 de bază
Instituțiile trebuie să aplice următoarele dispoziții în cazul sumei reziduale a pierderilor din exercițiul financiar curent, menționate la articolul 36 alineatul (1) litera (a)
pierderile semnificative sunt deduse din elementele de fonduri proprii de nivel 1;
pierderile care nu sunt semnificative nu sunt deduse.
Instituțiile trebuie să aplice următoarele dispoziții în cazul sumei reziduale a deținerilor de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază, menționate la articolul 36 alineatul (1) litera (f):
valoarea deținerilor directe este dedusă din elementele de fonduri proprii de nivel 1;
valoarea deținerilor indirecte și sintetice, inclusiv instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 1 de bază pe care o instituție ar putea fi obligată să le achiziționeze în virtutea unei obligații contractuale existente sau contingente, nu este dedusă și face obiectul unei ponderi de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3 și al cerințelor prevăzute în partea a treia titlul IV, după caz.
Instituțiile trebuie să aplice următoarele dispoziții în cazul sumei reziduale a deținerilor de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale unei entități din sectorul financiar în cazul în care instituția și entitatea menționată la articolul 36 alineatul (1) litera (g) au dețineri reciproce:
în cazul în care o instituție nu are o investiție semnificativă în respectiva entitate din sectorul financiar, valoarea deținerilor sale de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale respectivei entități este tratată ca încadrându-se la articolul 36 alineatul (1) litera (h);
în cazul în care o instituție are o investiție semnificativă în respectiva entitate din sectorul financiar, valoarea deținerilor sale de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază ale respectivei entități este tratată ca încadrându-se la articolul 36 alineatul (1) litera (i).
Instituțiile trebuie să aplice următoarele dispoziții în cazul valorilor reziduale ale elementelor menționate la articolul 36 alineatul (1) litera (h):
valorile care trebuie deduse și care se referă la dețineri directe sunt deduse jumătate din elementele de fonduri proprii de nivel 1 și jumătate din elementele de fonduri proprii de nivel 2;
valorile care se referă la dețineri indirecte și sintetice nu sunt deduse și fac obiectul unei ponderi de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3 și al cerințelor prevăzute în partea a treia titlul IV, după caz.
Instituțiile trebuie să aplice următoarele dispoziții în cazul valorilor reziduale ale elementelor menționate la articolul 36 alineatul (1) litera (i):
valorile care trebuie deduse și care se referă la dețineri directe sunt deduse jumătate din elementele de fonduri proprii de nivel 1 și jumătate din elementele de fonduri proprii de nivel 2;
valorile care se referă la dețineri indirecte și sintetice nu sunt deduse și fac obiectul unei ponderi de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3 și al cerințelor prevăzute în partea a treia titlul IV, după caz.
Articolul 473
Introducerea de modificări la IAS 19
Cuantumul aplicabil se calculează prin deducerea sumei determinate în conformitate cu litera (a) din suma determinată în conformitate cu litera (b):
instituțiile determină valorile activelor fondurilor sau planurilor lor de pensii cu beneficii determinate, după caz, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1126/2008 ( 27 ) astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 1205/2011 ( 28 ). În continuare, instituțiile deduc din valorile acestor active valorile datoriilor în cadrul acelorași fonduri sau planuri, determinate în funcție de aceleași norme contabile;
instituțiile determină valorile activelor fondurilor sau ale planurilor lor de pensii cu beneficii determinate, după caz, în conformitate cu normele stabilite în Regulamentul (CE) nr. 1126/2008. În continuare, instituțiile deduc din valorile acestor active valorile datoriilor în cadrul acelorași fonduri sau planuri, determinate în funcție de aceleași norme contabile;
Se aplică următorii factori:
1 în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2014;
0,8 în perioada 1 ianuarie 2015-31 decembrie 2015;
0,6 în perioada 1 ianuarie 2016-31 decembrie 2016;
0,4 în perioada 1 ianuarie 2017-31 decembrie 2017;
0,2 în perioada 1 ianuarie 2018-31 decembrie 2018.
Articolul 473a
Introducerea IFRS 9
Prin derogare de la articolul 50, până la finalul perioadelor de tranziție stabilite la alineatele (6) și (6a) din prezentul articol, următoarele instituții pot include în fondurile lor proprii de nivel 1 de bază cuantumul calculat în conformitate cu prezentul alineat:
instituțiile care își întocmesc situațiile financiare conform standardelor internaționale de contabilitate adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1606/2002;
instituțiile care, în conformitate cu articolul 24 alineatul (2) din prezentul regulament, realizează evaluarea activelor și a elementelor extrabilanțiere și determinarea fondurilor proprii conform standardelor internaționale de contabilitate adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1606/2002; și
instituțiile care realizează evaluarea activelor și a elementelor extrabilanțiere în conformitate cu standarde de contabilitate în temeiul Directivei 86/635/CEE și care utilizează un model pentru pierderile de credite așteptate identic cu cel utilizat în standardele internaționale de contabilitate adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 6 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1606/2002.
Cuantumul menționat la primul paragraf se calculează ca sumă a următoarelor elemente:
pentru expunerile care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2, cuantumul (ABSA) calculat conform următoarei formule:
unde:
A2,SA |
= |
cuantumul calculat în conformitate cu alineatul (2); |
A4,SA |
= |
cuantumul calculat în conformitate cu alineatul (4), pe baza cuantumurilor calculate în conformitate cu alineatul (3); |
|
= |
suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9, la 1 ianuarie 2020; |
|
= |
suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9, la 1 ianuarie 2018 sau la data aplicării inițiale a IFRS 9, luându-se în calcul data cea mai târzie; |
f1 |
= |
factorul aplicabil prevăzut la alineatul (6); |
f2 |
= |
factorul aplicabil prevăzut la alineatul (6a); |
t1 |
= |
creșterea fondurilor proprii de nivel 1 de bază datorată deductibilității fiscale a cuantumului A2,SA; |
t2 |
= |
creșterea fondurilor proprii de nivel 1 de bază datorată deductibilității fiscale a cuantumului A4,SA; |
t3 |
= |
creșterea fondurilor proprii de nivel 1 de bază datorată deductibilității fiscale a cuantumului |
pentru expunerile care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 3, cuantumul (ABIRB) calculat conform următoarei formule:
unde:
A2,IRB |
= |
cuantumul calculat în conformitate cu alineatul (2) care este ajustat în conformitate cu alineatul (5) litera (a); |
A4,IRB |
= |
cuantumul calculat în conformitate cu alineatul (4), pe baza cuantumurilor calculate în conformitate cu alineatul (3) care sunt ajustate în conformitate cu alineatul (5) literele (b) și (c); |
|
= |
suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9, din care se deduce suma cuantumurilor pierderilor așteptate aferente pentru aceleași expuneri, calculate în conformitate cu articolul 158 alineatele (5), (6) și (10) din prezentul regulament, la 1 ianuarie 2020. În cazul în care din calcul rezultă un număr negativ, instituția stabilește valoarea |
|
= |
suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9, la 1 ianuarie 2018 sau la data aplicării inițiale a IFRS 9, luându-se în calcul data cea mai târzie, din care se deduce suma cuantumurilor pierderilor așteptate aferente pentru aceleași expuneri, calculate în conformitate cu articolul 158 alineatele (5), (6) și (10) din prezentul regulament. În cazul în care din calcul rezultă un număr negativ, instituția stabilește valoarea |
f1 |
= |
factorul aplicabil prevăzut la alineatul (6); |
f2 |
= |
factorul aplicabil prevăzut la alineatul (6a); |
t1 |
= |
creșterea fondurilor proprii de nivel 1 de bază datorată deductibilității fiscale a cuantumului A2,IRB; |
t2 |
= |
creșterea fondurilor proprii de nivel 1 de bază datorată deductibilității fiscale a cuantumului A4,IRB; |
t3 |
= |
creșterea fondurilor proprii de nivel 1 de bază datorată deductibilității fiscale a cuantumului |
Instituțiile calculează cuantumurile A2,SA și A2,IRB menționate la alineatul (1) al doilea paragraf literele (a) și respectiv (b), drept cea mai mare dintre valorile menționate la prezentul alineat literele (a) și (b), separat pentru expunerile lor care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 și pentru expunerile lor care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 3:
zero;
cuantumul calculat în conformitate cu punctul (i), din care se scade cuantumul calculat în conformitate cu punctul (ii):
suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din IFRS 9 astfel cum se prevede în anexa la Regulamentul (CE) nr. 1126/2008 („Anexa referitoare la IFRS 9”) și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, la 1 ianuarie 2018 sau la data aplicării inițiale a IFRS 9;
cuantumul total al pierderilor din depreciere la activele financiare clasificate drept împrumuturi și creanțe, al investițiilor păstrate până la scadență și al activelor financiare disponibile pentru vânzare, astfel cum sunt definite la punctul 9 din IAS 39, altele decât instrumentele de capital și unitățile sau acțiunile în organisme de plasament colectiv, determinate în conformitate cu punctele 63, 64, 65, 67, 68 și 70 din IAS 39 astfel cum se prevede în anexa la Regulamentul (CE) nr. 1126/2008, la 31 decembrie 2017 sau cu o zi înaintea datei aplicării inițiale a IFRS 9.
Instituțiile calculează cuantumul cu care valoarea menționată la litera (a) depășește valoarea menționată la litera (b), separat pentru expunerile lor care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 și pentru expunerile lor care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 3:
suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9, la data raportării și, în cazurile în care se aplică articolul 468 din prezentul regulament, fără pierderile de credit așteptate determinate pentru expuneri evaluate la valoarea justă prin alte elemente ale rezultatului global în conformitate cu punctul 4.1.2 A din Anexa referitoare la IFRS 9;
suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9 și, în cazurile în care se aplică articolul 468 din prezentul regulament, fără pierderile de credit așteptate determinate pentru expuneri evaluate la valoarea justă prin alte elemente ale rezultatului global în conformitate cu punctul 4.1.2 A din Anexa referitoare la IFRS 9, la 1 ianuarie 2020 sau la data aplicării inițiale a IFRS 9, luându-se în calcul data cea mai târzie.
Pentru expunerile care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 3, în cazul în care cuantumul specificat în conformitate cu alineatul (3) litera (a), după aplicarea alineatului (5) litera (b), depășește cuantumul pentru aceste expuneri astfel cum este specificat la alineatul (3) litera (b), după aplicarea alineatului (5) litera (c), instituțiile stabilesc că A4,IRB este egal cu diferența dintre respectivele valori, iar în caz contrar stabilesc că A4,IRB este egal cu zero.
Pentru expunerile care sunt supuse ponderării la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 3, instituțiile aplică alineatele (2)-(4) după cum urmează:
pentru calculul A2,IRB, instituțiile reduc fiecare dintre cuantumurile calculate în conformitate cu alineatul (2) litera (b) punctele (i) și (ii) din prezentul articol cu suma cuantumurilor pierderilor așteptate calculată în conformitate cu articolul 158 alineatele (5), (6) și (10), la 31 decembrie 2017 sau cu o zi înainte de data aplicării inițiale a IFRS 9. Atunci când pentru cuantumul menționat la alineatul (2) litera (b) punctul (i) din prezentul articol rezultă din calcul un număr negativ, instituția stabilește valoarea cuantumului respectiv ca fiind egală cu zero. Atunci când pentru cuantumul menționat la alineatul (2) litera (b) punctul (ii) din prezentul articol rezultă din calcul un număr negativ, instituția stabilește valoarea cuantumului respectiv ca fiind egală cu zero;
instituțiile înlocuiesc cuantumul calculat în conformitate cu alineatul (3) litera (a) din prezentul articol cu suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9 și, în cazurile în care se aplică articolul 468 din prezentul regulament, fără pierderile de credit așteptate determinate pentru expuneri evaluate la valoarea justă prin alte elemente ale rezultatului global, în conformitate cu punctul 4.1.2 A din Anexa referitoare la IFRS 9, din care se deduce suma cuantumurilor pierderilor așteptate aferente pentru aceleași expuneri, calculate în conformitate cu articolul 158 alineatele (5), (6) și (10) din prezentul regulament la data raportării. În cazul în care din calcul rezultă un număr negativ, instituția stabilește valoarea cuantumului menționat la alineatul (3) litera (a) din prezentul articol ca fiind egală cu zero;
instituțiile înlocuiesc cuantumul calculat în conformitate cu alineatul (3) litera (b) din prezentul articol cu suma pierderilor de credit așteptate pe 12 luni, determinate în conformitate cu punctul 5.5.5 din Anexa referitoare la IFRS 9, și cuantumul ajustărilor pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață, determinate în conformitate cu punctul 5.5.3 din Anexa referitoare la IFRS 9, fără ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe durata de viață în cazul activelor financiare care sunt depreciate, astfel cum sunt definite în apendicele A la Anexa referitoare la IFRS 9 și, în cazurile în care se aplică articolul 468 din prezentul regulament, fără pierderile de credit așteptate determinate pentru expuneri evaluate la valoarea justă prin alte elemente ale rezultatului global, în conformitate cu punctul 4.1.2 A din Anexa referitoare la IFRS 9, la 1 ianuarie 2020 sau la data aplicării inițiale a IFRS 9, luându-se în calcul data cea mai târzie, din care se deduce suma cuantumurilor pierderilor așteptate aferente pentru aceleași expuneri, calculate în conformitate cu articolul 158 alineatele (5), (6) și (10) din prezentul regulament, la 1 ianuarie 2020 sau la data aplicării inițiale a IFRS 9, luându-se în calcul data cea mai târzie. În cazul în care din calcul rezultă un număr negativ, instituția stabilește valoarea cuantumului menționat la alineatul (3) litera (b) din prezentul articol ca fiind egală cu zero.
Instituțiile aplică următorii factori f1 pentru a calcula cuantumurile ABSA și ABIRB menționate la alineatul (1) al doilea paragraf literele (a) și, respectiv, (b):
0,7 în perioada 1 ianuarie 2020-31 decembrie 2020;
0,5 în perioada 1 ianuarie 2021-31 decembrie 2021;
0,25 în perioada 1 ianuarie 2022-31 decembrie 2022;
0 în perioada 1 ianuarie 2023-31 decembrie 2024.
Instituțiile al căror exercițiu financiar începe după 1 ianuarie 2020, dar înainte de 1 ianuarie 2021, ajustează datele de la primul paragraf literele (a)-(d) pentru a corespunde exercițiului lor financiar, raportează datele ajustate autorității lor competente și le fac publice.
Instituțiile care încep să aplice standarde de contabilitate, astfel cum se menționează la alineatul (1), la 1 ianuarie 2021 sau după această dată, aplică factorii relevanți în conformitate cu primul paragraf literele (b)-(d), începând cu factorul care corespunde anului primei aplicări a standardelor de contabilitate respective.
Instituțiile aplică următorii factori f2 pentru a calcula cuantumurile ABSA și ABIRB menționate la alineatul (1) al doilea paragraf literele (a) și, respectiv, (b):
1 în perioada 1 ianuarie 2020-31 decembrie 2020;
1 în perioada 1 ianuarie 2021-31 decembrie 2021;
0,75 în perioada 1 ianuarie 2022-31 decembrie 2022;
0,5 în perioada 1 ianuarie 2023-31 decembrie 2023;
0,25 în perioada 1 ianuarie 2024-31 decembrie 2024.
Instituțiile al căror exercițiu financiar începe după 1 ianuarie 2020, dar înainte de 1 ianuarie 2021, ajustează datele de la primul paragraf literele (a)-(e) pentru a corespunde exercițiului lor financiar, raportează datele ajustate autorității lor competente și le fac publice.
Instituțiile care încep să aplice standarde de contabilitate, astfel cum se menționează la alineatul (1), la 1 ianuarie 2021 sau după această dată, aplică factorii relevanți în conformitate cu primul paragraf literele (b)-(e), începând cu factorul care corespunde anului primei aplicări a standardelor de contabilitate respective.
În cazul în care o instituție include în fondurile sale proprii de nivel 1 de bază un cuantum în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol, instituția respectivă recalculează toate cerințele prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE, care utilizează oricare dintre următoarele elemente, fără a lua în considerare efectele pe care ajustările pentru pierderile de credit așteptate pe care le-a inclus în fondurile sale proprii de nivel 1 de bază le au asupra acestor elemente:
cuantumul creanțelor privind impozitul amânat care este dedus din fondurile proprii de nivel 1 de bază în conformitate cu articolul 36 alineatul (1) litera (c) sau este ponderat la risc în conformitate cu articolul 48 alineatul (4);
valoarea expunerii, astfel cum se determină în conformitate cu articolul 111 alineatul (1), pentru care ajustările specifice pentru riscul de credit prin care valoarea expunerii este redusă se multiplică cu următorul coeficient (sf):
unde:
ABSA = cuantumul calculat în conformitate cu alineatul (1) al doilea paragraf litera (a);
RASA = cuantumul total al ajustărilor specifice pentru riscul de credit;
valoarea elementelor de fonduri proprii de nivel 2 calculată în conformitate cu articolul 62 litera (d).
Instituțiile pot alege doar o singură dată dacă să utilizeze calculul prevăzut la alineatul (7) litera (b) sau calculul prevăzut la prezentul alineat primul paragraf. Instituțiile fac publică decizia lor.
O instituție care a decis să aplice măsurile tranzitorii prevăzute în prezentul articol, poate decide să nu aplice alineatul (4), caz în care informează autoritatea competentă cu privire la decizia sa până la 1 februarie 2018.În acest caz, instituția stabilește că A4,SA, A4,IRB, ,
, t2 și t3 menționate la alineatul (1) sunt egale cu zero. În cazul în care a primit aprobarea prealabilă din partea autorității competente, instituția poate să revină asupra deciziei sale pe parcursul perioadei de tranziție. Instituțiile fac publică orice decizie adoptată în conformitate cu prezentul paragraf.
O instituție care a decis să aplice măsurile tranzitorii prevăzute la prezentul articol poate decide să nu aplice alineatul (2), caz în care informează fără întârziere autoritatea competentă cu privire la decizia sa. În acest caz, instituția stabilește că A2,SA, A2,IRB și t1 menționate la alineatul (1) sunt egale cu zero. În cazul în care a primit aprobarea prealabilă din partea autorității competente, instituția poate să revină asupra deciziei sale pe parcursul perioadei de tranziție.
Autoritățile competente informează ABE cel puțin anual cu privire la aplicarea prezentului articol de către instituțiile aflate sub supravegherea lor.
Subsecțiunea 2
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Articolul 474
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar
Prin derogare de la articolul 56, în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2017, se aplică următoarele dispoziții:
instituțiile trebuie să deducă din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar procentul aplicabil specificat la articolul 478, din sumele care trebuie deduse conform articolului 56;
instituțiile trebuie să aplice cerințele prevăzute la articolul 475 valorilor reziduale ale elementelor care trebuie deduse conform articolului 56.
Articolul 475
Elemente nededuse din elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimenta
Instituțiile trebuie să aplice următoarele dispoziții în cazul valorii reziduale a elementelor menționate la articolul 56 litera (a):
deținerile directe de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sunt deduse din elementele de fonduri proprii de nivel 1 la valoarea contabilă;
deținerile indirecte și sintetice de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, inclusiv instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar pe care o instituție ar putea fi obligată să le achiziționeze în virtutea unei obligații contractuale existente sau contingente, nu sunt deduse și sunt ponderate la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3 și fac obiectul cerințelor prevăzute în partea a treia titlul IV, după caz.
Instituțiile trebuie să aplice următoarele cerințe valorii reziduale a elementelor menționate la articolul 56 litera (b):
în cazul în care o instituție nu are o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar cu care are dețineri reciproce, cuantumul deținerilor directe, indirecte sau sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale respectivei entități este tratat ca încadrându-se la articolul 56 litera (c);
în cazul în care o instituție are o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar cu care are dețineri reciproce, cuantumul deținerilor directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar ale respectivei entități este tratat ca încadrându-se la articolul 56 litera (d).
Instituțiile trebuie să aplice următoarele cerințe valorii reziduale a elementelor menționate la articolul 56 literele (c) și (d):
valoarea legată de deținerile directe care trebuie dedusă în conformitate cu articolul 56 literele (c) și (d) este dedusă jumătate din elementele de fonduri proprii de nivel 1 și jumătate din elementele fonduri proprii de nivel 2;
valoarea legată de deținerile indirecte și sintetice care trebuie dedusă în conformitate cu articolul 56 literele (c) și (d) nu este dedusă și face obiectul unei ponderi de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3 și al cerințelor de la partea a treia titlul IV, după caz.
Subsecțiunea 3
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 2
Articolul 476
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 2
Prin derogare de la articolul 66, în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2017, se aplică următoarele dispoziții:
instituțiile trebuie să deducă din elementele de fonduri proprii de nivel 2 procentul aplicabil, specificat la articolul 478, din sumele care trebuie deduse în conformitate cu articolul 66;
instituțiile trebuie să aplice cerințele prevăzute la articolul 477 valorilor reziduale care trebuie deduse conform articolului 66.
Articolul 477
Deduceri din elementele de fonduri proprii de nivel 2
Instituțiile trebuie să aplice următoarele cerințe valorii reziduale a elementelor menționate la articolul 66 litera (a):
deținerile directe de instrumentele proprii de fonduri proprii de nivel 2 sunt deduse din elementele de fonduri proprii de nivel 2 la valoarea contabilă;
deținerile indirecte și sintetice de instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 2 deținute, inclusiv instrumente proprii de fonduri proprii de nivel 2 pe care o instituție ar putea fi obligată să le achiziționeze în virtutea unei obligații contractuale existente sau contingente, nu sunt deduse și sunt ponderate la risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3 și fac obiectul cerințelor prevăzute în partea a treia titlul IV, după caz.
Instituțiile trebuie să aplice următoarele cerințe valorii reziduale a elementelor menționate la articolul 66 litera (b):
în cazul în care o instituție nu are o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar cu care are dețineri reciproce, valoarea deținerilor directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale respectivei entități este tratată ca încadrându-se la articolul 66 litera (c);
în cazul în care o instituție are o investiție semnificativă într-o entitate din sectorul financiar cu care are dețineri reciproce, valoarea deținerilor directe, indirecte și sintetice de instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale respectivei entități din sectorul financiar, este tratată ca încadrându-se la articolul 66 litera (d).
Instituțiile trebuie să aplice următoarele cerințe valorii reziduale a elementelor menționate la articolul 66 literele (c) și (d):
valoarea legată de deținerile directe care trebuie dedusă în conformitate cu articolul 66 literele (c) și (d) este dedusă jumătate din elementele de fonduri proprii de nivel 1 și jumătate din elementele de fonduri proprii de nivel 2;
valoarea legată de deținerile indirecte și sintetice care trebuie dedusă în conformitate cu articolul 66 literele (c) și (d) nu este dedusă și face obiectul unei ponderi de risc în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3 și al cerințelor prevăzute în partea a treia titlul IV, după caz.
Subsecțiunea 4
Procente aplicabile deducerii
Articolul 478
Procente aplicabile deducerii din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază, elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și elementele de fonduri proprii de nivel l 2
Procentul aplicabil în sensul articolului 468 alineatul (4), al articolului 469 alineatul (1) literele (a) și (c), al articolului 474 litera (a) și al articolului 476 litera (a) se încadrează în următoarele intervale:
20 %-80 % în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2014;
40 %-100 % în perioada 1 ianuarie 2015-31 decembrie 2015;
60 %-100 % în perioada 1 ianuarie 2016-31 decembrie 2016;
80 %-100 % în perioada 1 ianuarie 2017-31 decembrie 2017;
Prin derogare de la alineatul (1), pentru elementele menționate la articolul 36 alineatul (1) litera (c) care existau anterior datei de 1 ianuarie 2014, procentul aplicabil în sensul articolului 469 alineatul (1) litera (c) se încadrează în următoarele intervale:
0 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2014;
10 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2015 până la 31 decembrie 2015;
20 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2016 până la 31 decembrie 2016;
30 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2017 până la 31 decembrie 2017;
40 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2018 până la 31 decembrie 2018;
50 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2019 până la 31 decembrie 2019;
60 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2020 până la 31 decembrie 2020;
70 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2021 până la 31 decembrie 2021;
80 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2022 până la 31 decembrie 2022;
90 %-100 % în perioada de la 1 ianuarie 2023 până la 31 decembrie 2023.
Autoritățile competente stabilesc și publică un procent aplicabil din intervalele specificate la alineatele (1) și (2) pentru fiecare dintre următoarele deduceri:
deducerile individuale impuse de articolul 36 alineatul (1) literele (a)-(h), cu excepția creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențele temporare;
cuantumul total al creanțelor privind impozitul amânat care se bazează pe profitabilitatea viitoare și decurg din diferențele temporare, precum și elementele menționate la articolul 36 alineatul (1) litera (i) care trebuie deduse în temeiul articolului 48;
fiecare dintre deducerile impuse de articolul 56 literele (b)-(d);
fiecare dintre deducerile impuse de articolul 66 literele (b)-(d).
Secțiunea 4
Interese minoritare și instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și de nivel 2 emise de filiale
Articolul 479
Recunoașterea în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate a instrumentelor și a elementelor care nu se califică drept interese minoritare
Prin derogare de la dispozițiile părții a doua titlul II, în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2017, autoritățile competente hotărăsc, în conformitate cu alineatele (2) și (3) de la prezentul articol, cu privire la recunoașterea în fondurile proprii consolidate a elementelor care s-ar califica drept rezerve consolidate conform măsurilor de transpunere la nivel național pentru articolul 65 din Directiva 2006/48/CE, și care nu se califică drept fonduri proprii de nivel 1 de bază consolidate din oricare dintre motivele de mai jos:
instrumentul nu se califică drept instrument de fonduri proprii de nivel 1 de bază și, drept urmare, rezultatul reportat aferent și conturile de prime de emisiune nu se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază;
elementele care nu se califică ca urmare a articolului 81 alineatul (2);
elementele care nu se califică deoarece filiala nu este o instituție sau o entitate care, în virtutea legislației naționale aplicabile, să facă obiectul cerințelor prezentului regulament și ale Directivei 2013/36/UE.
elementele care nu se califică deoarece filiala nu este inclusă integral în consolidare în conformitate cu partea întâi titlul II capitolul 2.
În sensul alineatului (2), procentele aplicabile se încadrează în următoarele intervale:
0 %-80 % în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2014;
0 %-60 % în perioada 1 ianuarie 2015-31 decembrie 2015;
0 %-40 % în perioada 1 ianuarie 2016-31 decembrie 2016;
0 %-20 % în perioada 1 ianuarie 2017-31 decembrie 2017.
Articolul 480
Recunoașterea în fondurile proprii consolidate a intereselor minoritare și a fondurilor proprii de nivel 1 suplimentar și a fondurilor proprii de nivel 2 eligibil
În sensul alineatului (1), factorul aplicabil se încadrează în următoarele intervale:
0,2-1 în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2014;
0,4-1 în perioada 1 ianuarie 2015-31 decembrie 2015;
0,6-1 în perioada 1 ianuarie 2016-31 decembrie 2016 și
0,8-1 în perioada 1 ianuarie 2017-31 decembrie 2017.
Secțiunea 5
Deduceri și filtre prudențiale suplimentare
Articolul 481
Deduceri și filtre prudențiale suplimentare
În sensul alineatului (1), procentul aplicabil se încadrează în următoarele intervale:
0 %-80 % în perioada de la 1 ianuarie 2014 la 31 decembrie 2014;
0 %-60 % în perioada 1 ianuarie 2015-31 decembrie 2015;
0 %-40 % în perioada 1 ianuarie 2016-31 decembrie 2016;
0 %-20 % în perioada 1 ianuarie 2017-31 decembrie 2017.
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 482
Domeniul de aplicare al tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate realizate cu fondurile de pensii
În ceea ce privește tranzacțiile respective, menționate la articolul 89 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 și pentru tranzacțiile încheiate cu fondurile de pensii definite la articolul 2 din regulamentul respectiv, instituțiile nu calculează cerințele de fonduri proprii pentru riscul CVA astfel cum se prevede la articolul 382 alineatul (4) litera (c) din prezentul regulament.
CAPITOLUL 2
Păstrarea drepturilor obținute în materie de instrumente de capital
Secțiunea 1
Instrumentele care constituie ajutor de stat
Articolul 483
Păstrarea drepturilor obținute în materie de instrumente care constituie ajutor de stat
Prin derogare de la articolele 26-29, 51, 52, 62 și 63, în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2017, prezentul articol se aplică instrumentelor și elementelor de fonduri proprii, în cazul în care sunt îndeplinite următoarele condiții:
instrumentele au fost emise înainte de 1 ianuarie 2014;
instrumentele au fost emise în contextul unor măsuri de recapitalizare în conformitate cu norme privind ajutoarele de stat. În măsura în care o parte din instrumente sunt subscrieri private, acestea trebuie emise înainte de 30 iunie 2012 și împreună cu subscrierile de către statul membru;
Comisia a considerat instrumentele ca fiind compatibile cu principiile pieței interne în temeiul articolului 107 din TFUE.
În cazul în care instrumentele sunt subscrise atât de statul membru, cât și de investitori privați și în cazul unei răscumpărări parțiale a instrumentelor subscrise de statul membru, o proporție corespunzătoare a instrumentelor care sunt subscrieri private beneficiază de menținerea drepturilor obținute, în conformitate cu articolul 484. Când toate instrumentele subscrise de statul membru au fost răscumpărate, restul instrumentelor subscrise de investitori privați beneficiază de menținerea drepturilor obținute, în conformitate cu articolul 484.
Instrumentele care s-au calificat în conformitate cu măsurile de transpunere la nivel național a articolului 57 litera (a) din Directiva 2006/48/CE se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, chiar dacă:
condițiile prevăzute la articolul 28 din prezentul regulament nu sunt îndeplinite;
instrumentele au fost emise de o întreprindere menționată la articolul 27 din prezentul regulament, iar condițiile prevăzute la articolul 28 din prezentul regulament sau articolul 29 din prezentul regulament, după caz, nu sunt îndeplinite.
Instrumentele care se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază în temeiul primului paragraf nu se pot califica drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumente de fonduri proprii de nivel 2 în temeiul alineatelor (5) sau (7).
Instrumentele care se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar în temeiul primului paragraf nu se pot califica drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază sau instrumente de fonduri proprii de nivel 2 în temeiul alineatelor (3) sau (7).
Este posibil ca instrumentele care se califică ca instrumente de fonduri proprii de nivel 2 în temeiul primului paragraf să nu se califice drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 de bază sau ca instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar în temeiul alineatelor (3) și (5).
Secțiunea 2
Instrumentele care nu constituie ajutor de stat
Subsecțiunea 1
Păstrarea drepturilor obținute în materie de eligibilitate și limite
Articolul 484
Eligibilitate pentru păstrarea drepturilor obținute în materie de elemente care s-au calificat drept fonduri proprii conform măsurilor de transpunere la nivel național a Directivei 2006/48/CE
Articolul 485
Eligibilitate pentru includerea în fondurile proprii de nivel 1 de bază a conturilor de prime de emisiune aferente elementelor care s-au calificat drept fonduri proprii conform măsurilor de transpunere la nivel național a Directivei 2006/48/CE
Articolul 486
Limitele păstrării drepturilor obținute pentru elementele din cadrul elementelor de fonduri proprii de nivel 1 de bază, al elementelor de fonduri proprii de nivel 1suplimentar și al elementelor de fonduri proprii de nivel 2
Cuantumul elementelor menționate la articolul 484 alineatul (3) care se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază se limitează la procentul aplicabil din suma cuantumurilor specificate la literele (a) și (b) de la prezentul alineat:
cuantumul nominal al capitalului menționat la articolul 484 alineatul (3), aflat în circulație la data de 31 decembrie 2012;
conturi de prime de emisiune aferente elementelor menționate la litera (a).
Cuantumul elementelor menționate la articolul 484 alineatul (4) care se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar se limitează la procentul aplicabil înmulțit cu rezultatul scăderii sumei cuantumurilor specificate la literele (c) - (f) de la prezentul alineat din suma cuantumurilor specificate la literele (a) și (b) de la prezentul alineat:
cuantumul nominal al instrumentelor menționate la articolul 484 alineatul (4), rămase în circulație la data de 31 decembrie 2012;
conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (a);
cuantumul instrumentelor menționate la articolul 484 alineatul (4) care la 31 decembrie 2012 depășeau limitele prevăzute în măsurile de transpunere la nivel național a articolului 66 alineatul (1) litera (a) și a articolului 66 alineatul (1a) din Directiva 2006/48/CE;
conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (c);
cuantumul nominal al instrumentelor menționate la articolul 484 alineatul (4), aflate în circulație la data de 31 decembrie 2012, dar care nu se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar în conformitate cu articolul 489 alineatul (4);
conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (e).
Cuantumul elementelor menționate la articolul 484 alineatul (5) care se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2 se limitează la procentul aplicabil din rezultatul scăderii sumei cuantumurilor specificate la literele (e)-(h) de la prezentul alineat din suma cuantumurilor specificate la literele (a)-(d) de la prezentul alineat:
cuantumul nominal al instrumentelor menționate la articolul 484 alineatul (5), rămase în circulație la 31 decembrie 2012;
conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (a);
cuantumul nominal al capitalului sub forma împrumuturilor subordonate, rămas în circulație la 31 decembrie 2012, redus cu valoarea prevăzută în măsurile de transpunere la nivel național a articolului 64 alineatul (3) litera (c) din Directiva 2006/48/CE;
cuantumul nominal al elementelor menționate la articolul 484 alineatul (5), altele decât capitalul sub forma împrumuturilor subordonate și instrumentele menționate la literele (a) și (c) de la prezentul alineat, care se află în circulație la data de 31 decembrie 2012;
cuantumul nominal al instrumentelor și a elementelor menționate la articolul 484 alineatul (5), aflate în circulație la 31 decembrie 2012, care depășeau limitele prevăzute în măsurile de transpunere la nivel național a articolului 66 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2006/48/CE;
conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (e);
cuantumul nominal al instrumentelor menționate la articolul 484 alineatul (5), aflate în circulație la 31 decembrie 2012, care nu se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2 conform articolului 490 alineatul (4);
conturile de prime de emisiune aferente instrumentelor menționate la litera (g).
În sensul prezentului articol, procentele aplicabile menționate la alineatele (2)-(4) se încadrează în următoarele intervale:
60 %-80 % în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2014;
40 %-70 % în perioada 1 ianuarie 2015-31 decembrie 2015;
20 %-60 % în perioada 1 ianuarie 2016-31 decembrie 2016;
0 %-50 % în perioada 1 ianuarie 2017-31 decembrie 2017;
0 %-40 % în perioada 1 ianuarie 2018-31 decembrie 2018;
0 %-30 % în perioada 1 ianuarie 2019-31 decembrie 2019;
0 %-20 % în perioada 1 ianuarie 2020-31 decembrie 2020;
0 %-10 % în perioada 1 ianuarie 2021-31 decembrie 2021.
Articolul 487
Alte elemente de fonduri proprii neeligibile ca elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază sau elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar în virtutea clauzei de păstrare a drepturilor obținute
Prin derogare de la articolele 51, 52, 62 și 63, în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2021, instituțiile pot trata următoarele ca elemente vizate la articolul 484 alineatul (5), în măsura în care includerea acestora nu duce la depășirea limitei procentului aplicabil menționată la articolul 486 alineatul (4):
capitalul și conturile de prime de emisiune aferente, menționate la articolul 484 alineatul (3) care sunt excluse din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază deoarece depășesc procentul aplicabil specificat la articolul 486 alineatul (2);
instrumentele și conturile de prime de emisiune aferente, menționate la articolul 484 alineatul (4), care depășesc procentul aplicabil menționat la articolul 484 alineatul (3).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 28 iulie 2013.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 488
Amortizarea elementelor eligibile ca elemente de fonduri proprii de nivel 2 în virtutea clauzei de păstrare a drepturilor obținute
Elementele menționate la articolul 484 alineatul (5) care se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2 menționate la articolul 484 alineatul (5) sau articolul 486 alineatul (4) fac obiectul cerințelor prevăzute la articolul 64.
Subsecțiunea 2
Includerea unor instrumente cu opțiune de cumpărare și stimulent pentru răscumpărare în elementele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și elementele de fonduri proprii de nivel 2
Articolul 489
Instrumente hibride cu opțiune de cumpărare și stimulent pentru răscumpărare
Instrumentele se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare numai înainte de 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare;
condițiile prevăzute la articolul 52 sunt îndeplinite începând cu 1 ianuarie 2013.
Instrumentele se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, cu recunoaștere redusă în conformitate cu articolul 484 alineatul (4), până la data scadenței lor efective, iar ulterior se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar fără limitări, dacă:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare numai la data sau începând cu 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței efective a instrumentelor;
condițiile prevăzute la articolul 52 sunt îndeplinite de la data scadenței efective a instrumentelor.
Cu începere de la 1 ianuarie 2014, instrumentele nu se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și nu fac obiectul articolului 484 alineatul (4), dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare între 31 decembrie 2011 și 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței efective a instrumentelor;
condițiile prevăzute la articolul 52 nu sunt îndeplinite de la data scadenței efective a instrumentelor.
Instrumentele se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, cu recunoaștere redusă în conformitate cu articolul 484 alineatul (4), până la data scadenței lor efective, iar ulterior nu se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare la data sau începând cu 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței efective a instrumentelor;
condițiile prevăzute la articolul 52 nu sunt îndeplinite de la data scadenței efective a instrumentelor.
Instrumentele se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar în conformitate cu articolul 484 alineatul (4), dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare numai până la 31 decembrie 2011;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței efective a instrumentelor;
condițiile prevăzute la articolul 52 nu au fost îndeplinite de la data scadenței efective a instrumentelor.
Articolul 490
Elemente de fonduri proprii de nivel 2 cu stimulent pentru răscumpărare
Elementele se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 2 dacă:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare numai înainte de 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare;
condițiile prevăzute la articolul 63 sunt îndeplinite începând cu 1 ianuarie 2013.
Până la data scadenței lor efective, elementele se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2 în conformitate cu articolul 484 alineatul (5), iar ulterior se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2 fără limitări, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare numai la data sau începând cu 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței efective a elementelor;
condițiile prevăzute la articolul 63 sunt îndeplinite de la data scadenței efective a elementelor.
De la 1 ianuarie 2014, elementele nu se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2 dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare doar între 31 decembrie 2011 și 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței efective a elementelor;
condițiile prevăzute la articolul 63 nu sunt îndeplinite de la data scadenței efective a elementelor.
Până la data scadenței lor efective, elementele se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2, cu recunoaștere redusă în conformitate cu articolul 484 alineatul (5), iar ulterior nu se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2, dacă:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare la data sau începând cu 1 ianuarie 2013;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței lor efective;
condițiile prevăzute la articolul 63 nu sunt îndeplinite de la data scadenței efective a elementelor.
Elementele se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 2 în conformitate cu articolul 484 alineatul (5) dacă:
instituția a avut posibilitatea să exercite o opțiune de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare numai până la 31 decembrie 2011 inclusiv;
instituția nu a exercitat opțiunea de cumpărare la data scadenței efective a elementelor;
condițiile prevăzute la articolul 63 nu sunt îndeplinite de la data scadenței efective a elementelor.
Articolul 491
Scadență efectivă
În sensul articolelor 489 și 490, scadența efectivă se determină după cum urmează:
pentru elementele menționate la alineatele (3) și (5) din articolele respective, aceasta este data primei opțiuni de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare exercitabilă la data sau începând cu 1 ianuarie 2013;
pentru elementele menționate la alineatul (4) din articolele respective, aceasta este data primei opțiuni de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare exercitabilă între 31 decembrie 2011 și 1 ianuarie 2013;
pentru elementele menționate la alineatul (6) din articolele respective, aceasta este data primei opțiuni de cumpărare cu stimulent pentru răscumpărare exercitabilă înainte de 31 decembrie 2011.
CAPITOLUL 3
Dispoziții tranzitorii privind publicarea situației fondurilor proprii
Articolul 492
Publicarea situației fondurilor proprii
În perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2017, instituțiile fac publice următoarele informații suplimentare cu privire la fondurile proprii:
natura și efectul deducerilor și filtrelor prudențiale individuale aplicate în conformitate cu articolele 467-470, 474, 476 și 479 asupra fondurilor proprii de nivel 1 de bază, asupra fondurilor proprii de nivel 1 suplimentar, asupra fondurilor proprii de nivel 2 și asupra fondurilor proprii;
cuantumurile intereselor minoritare și ale instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar și instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2, precum și ale rezultatului reportat aferent și ale conturilor de prime de emisiune, emise de filiale care sunt incluse în fondurile proprii de nivel 1 de bază consolidate, fondurile proprii de nivel 1 suplimentar consolidate, fondurile proprii de nivel 2 consolidate și fondurile proprii consolidate, în conformitate cu capitolul 1 secțiunea 4;
efectul deducerilor și filtrelor prudențiale individuale aplicate în conformitate cu articolul 481 asupra fondurilor proprii de nivel 1 de bază, asupra fondurilor proprii de nivel 1 suplimentar, asupra fondurilor proprii de nivel 2 și asupra fondurilor proprii;
natura și cuantumul elementelor care se califică drept elemente de fonduri proprii de nivel 1 de bază, elemente de fonduri proprii de nivel 1 și elemente de fonduri proprii de nivel 2 în virtutea aplicării derogărilor prevăzute la capitolul 2 secțiunea 2.
ABE transmite Comisiei proiectele menționate de standarde tehnice de punere în aplicare până la 28 iulie 2013.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
CAPITOLUL 4
Expuneri mari, cerințe de fonduri proprii, efect de levier și pragul Basel I
Articolul 493
Dispoziții tranzitorii pentru expunerile mari
▼M9 —————
Prin derogare de la articolul 400 alineatele (2) și (3), pentru o perioadă de tranziție până la intrarea în vigoare a oricărui act legislativ ca urmare a revizuirii efectuate în conformitate cu articolul 507, dar nu după data de 31 decembrie 2028, statele membre pot excepta în totalitate sau parțial următoarele expuneri de la aplicarea articolului 395 alineatul (1):
obligațiuni garantate care intră sub incidența articolului 129 alineatele (1), (3) și (6);
elemente de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor regionale sau autorităților locale din statele membre, în cazul în care creanțele respective ar beneficia de o pondere de risc de 20 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2, precum și alte expuneri față de sau garantate de administrațiile regionale sau autoritățile locale respective, în cazul în care expunerile respective ar beneficia de o pondere de risc de 20 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
expuneri, inclusiv participații sau alte tipuri de dețineri, asumate de o instituție față de întreprinderea-mamă, față de alte filiale ale întreprinderii-mamă respective sau față de propriile filiale și participații calificate, în măsura în care întreprinderile respective fac obiectul supravegherii pe bază consolidată, la fel ca instituția însăși, în conformitate cu prezentul regulament, cu Directiva 2002/87/CE sau cu standarde echivalente în vigoare într-o țară terță; expunerile care nu îndeplinesc criteriile respective sunt considerate expuneri față de o parte terță, indiferent dacă sunt exceptate sau nu de la aplicarea articolului 395 alineatul (1) din prezentul regulament;
elemente de activ care constituie creanțe și alte expuneri, inclusiv participații sau alte tipuri de dețineri, asupra instituțiilor de credit centrale sau regionale cu care instituția de credit aparține unei rețele, în conformitate cu dispozițiile legale sau statutare, și care sunt responsabile, în temeiul dispozițiilor respective, de operațiunile de compensare în numerar din cadrul rețelei respective;
elemente de activ care constituie creanțe și alte expuneri față de instituții de credit, asumate de instituții de credit, dintre care una funcționează în mod neconcurențial și acordă sau garantează credite în cadrul programelor legislative sau în baza statutului său, pentru promovarea anumitor sectoare ale economiei, care implică o anumită formă de supraveghere și anumite restricții din partea administrației publice cu privire la utilizarea creditelor, cu condiția ca respectivele expuneri să rezulte în urma acelor credite care sunt transferate beneficiarilor prin intermediul instituțiilor de credit sau în urma garanțiilor pentru respectivele credite;
elemente de activ care constituie creanțe și alte expuneri față de instituții, cu condiția ca aceste expuneri să nu constituie fonduri proprii ale acestor instituții, să aibă scadența în ziua lucrătoare următoare și să nu fie denominate într-o monedă importantă din perspectiva relațiilor comerciale;
elemente de activ care constituie creanțe asupra băncilor centrale sub formă de rezerve minime obligatorii deținute la aceste bănci centrale și care sunt denominate în monedele lor naționale;
elemente de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor centrale sub formă de cerințe statutare de lichiditate deținute în titluri de stat și care sunt denominate și finanțate în monedele lor naționale, cu condiția ca, sub rezerva deciziei autorității competente, evaluarea de credit a respectivelor administrații centrale atribuită de o ECAI desemnată să fie cea a unei investiții cu risc scăzut (investment grade);
50 % dintre acreditivele documentare extrabilanțiere care prezintă un grad de risc moderat și dintre facilitățile de credit neutilizate extrabilanțiere care prezintă un grad de risc moderat, menționate în anexa I și, sub rezerva acordului autorităților competente, 80 % dintre garanții, altele decât garanțiile pentru credite care sunt întemeiate pe un act legislativ sau de reglementare și pe care schemele de garantare mutuală care au statut de instituții de credit le acordă membrilor lor;
garanții impuse de lege utilizate în cazul în care un credit ipotecar finanțat prin emiterea de obligațiuni ipotecare este plătit debitorului ipotecar înainte de înregistrarea finală a ipotecii în registrul cadastral, cu condiția ca garanția să nu fie utilizată pentru a reduce riscul la calcularea cuantumurilor ponderate la risc ale expunerii;
active care constituie creanțe și alte expuneri față de burse recunoscute.
Prin derogare de la articolul 395 alineatul (1), autoritățile competente pot permite instituțiilor să înregistreze oricare dintre expunerile prevăzute la alineatul (5) din prezentul articol care îndeplinesc condițiile prevăzute la alineatul (6) din prezentul articol, până la următoarele limite:
100 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției până la 31 decembrie 2018;
75 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției până la 31 decembrie 2019;
50 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției până la 31 decembrie 2020.
Limitele menționate la primul paragraf literele (a), (b) și (c) se aplică valorilor expunerilor după luarea în considerare a efectului diminuării riscului de credit în conformitate cu articolele 399-403.
Măsurile tranzitorii prevăzute la alineatul (4) se aplică următoarelor expuneri:
elementelor de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor centrale, băncilor centrale sau entităților din sectorul public din statele membre;
elementelor de activ care constituie creanțe garantate în mod expres de administrații centrale, de bănci centrale sau de entități din sectorul public din statele membre;
altor expuneri față de sau garantate de administrații centrale, de bănci centrale sau de entități din sectorul public din statele membre;
elementelor de activ care constituie creanțe asupra administrațiilor regionale sau autorităților locale din statele membre, care sunt tratate ca expuneri față de administrația centrală în conformitate cu articolul 115 alineatul (2);
altor expuneri față de sau garantate de administrațiile regionale sau autoritățile locale din statele membre, care sunt tratate ca expuneri față de administrația centrală în conformitate cu articolul 115 alineatul (2).
În sensul literelor (a), (b) și (c) de la primul paragraf, măsurile tranzitorii prevăzute la alineatul (4) din prezentul articol se aplică numai elementelor de activ și altor expuneri față de sau garantate de entități din sectorul public care sunt tratate ca expuneri față de o administrație centrală, o administrație regională sau o autoritate locală în conformitate cu articolul 116 alineatul (4). În cazul în care elementele de activ și alte expuneri față de sau garantate de entități din sectorul public sunt tratate ca expuneri față de o administrație regională sau o autoritate locală în conformitate cu articolul 116 alineatul (4), măsurile tranzitorii prevăzute la alineatul (4) din prezentul articol se aplică numai în cazul în care expunerile față de respectiva administrație regională sau autoritate locală sunt tratate ca expuneri față de administrația centrală în conformitate cu articolul 115 alineatul (2).
Măsurile tranzitorii prevăzute la alineatul (4) din prezentul articol se aplică numai în cazul în care o expunere menționată la alineatul (5) din prezentul articol îndeplinește toate condițiile următoare:
expunerii i s-ar atribui o pondere de risc de 0 % în conformitate cu versiunea articolului 495 alineatul (2) în vigoare la 31 decembrie 2017;
expunerea a fost înregistrată la data de 12 decembrie 2017 sau ulterior acestei date.
Articolul 494
Dispoziții tranzitorii în legătură cu cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile
Prin derogare de la articolul 92a, de la 27 iunie 2019 și până la 31 decembrie 2021, instituțiile identificate drept entități de rezoluție care sunt G-SII sau fac parte dintr-o G-SII trebuie să îndeplinească în orice moment următoarele cerințe privind fondurile proprii și pasivele eligibile:
o rată bazată pe riscuri de 16 %, care reprezintă fondurile proprii și pasivele eligibile ale instituției exprimate ca procent din cuantumul total al expunerii la risc calculat în conformitate cu articolul 92 alineatele (3) și (4);
o rată independentă de riscuri de 6 %, care reprezintă fondurile proprii și pasivele eligibile ale instituției exprimate ca procent din indicatorul de măsurare a expunerii totale menționat la articolul 429 alineatul (4).
Articolul 494a
Păstrarea drepturilor obținute în materie de emisiuni prin entități cu scop special
Prin derogare de la articolul 52, instrumentele de capital care nu sunt emise direct de către o instituție se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar până la data de 31 decembrie 2021 numai în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
condițiile prevăzute la articolul 52 alineatul (1), cu excepția condiției care prevede că instrumentele sunt emise direct de instituție;
instrumentele sunt emise printr-o entitate inclusă în consolidare în temeiul părții întâi titlul II capitolul 2;
instituția respectivă poate dispune imediat de veniturile generate de aceste instrumente, fără restricții și sub o formă care satisface condițiile prevăzute la prezentul alineat.
Prin derogare de la articolul 63, instrumentele de capital care nu sunt emise direct de către o instituție se califică drept instrumente de fonduri proprii de nivel 2 până la 31 decembrie 2021 numai în cazul în care sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
condițiile prevăzute la articolul 63 alineatul (1), cu excepția condiției care prevede că instrumentele sunt emise direct de instituție;
instrumentele sunt emise printr-o entitate inclusă în consolidare în temeiul părții întâi titlul II capitolul 2;
instituția respectivă poate dispune imediat de veniturile generate de aceste instrumente, fără restricții și sub o formă care satisface condițiile prevăzute la prezentul alineat.
Articolul 494b
Păstrarea drepturilor obținute în materie de instrumente de fonduri proprii și de instrumente de pasive eligibile
Articolul 494c
Păstrarea drepturilor obținute în materie de poziții de securitizare de rang superior
Prin derogare de la articolul 270, o instituție inițiatoare poate calcula cuantumurile ponderate la risc ale expunerilor unei poziții din securitizări de rang superior în conformitate cu articolele 260, 262 sau 264, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
securitizarea a fost inițiată înainte de 9 aprilie 2021;
securitizarea a întrunit, la 8 aprilie 2021, condițiile prevăzute la articolul 270, aplicabile la data respectivă.
Articolul 495
Tratamentul expunerilor din titluri de capital conform abordării IRB
Poziția care face obiectul exceptării se măsoară în număr de acțiuni deținute la 31 decembrie 2007, la care se adaugă orice deținere adițională rezultată direct din deținerile respective, cu condiția ca dețineri adiționale să nu mărească cota parte de participare la capitalul societății.
În cazul în care o achiziție mărește cota parte de participare specifică, partea de dețineri care constituie excesul nu beneficiază de exceptarea în cauză. Exceptarea nu se aplică nici în cazul deținerilor care au făcut inițial obiectul exceptării, dar care au fost vândute și apoi răscumpărate.
Expunerile din titluri de capital care intră sub incidența acestei dispoziții fac obiectul cerințelor de capital calculate în conformitate cu abordarea standardizată în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2 și al cerințelor prevăzute în partea a treia titlul IV, după caz.
Autoritățile competente notifică Comisia și ABE cu privire la punerea în aplicare a prezentului alineat.
▼M10 —————
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare până la 30 iunie 2014.
Competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf este delegată Comisiei în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 496
Cerințe de fonduri proprii pentru obligațiunile garantate
►M3 Autoritățile competente pot renunța integral sau parțial la limita de 10 % pentru unitățile cu rang superior emise de fondurile franceze Fonds Communs de Créances sau de entitățile de securitizare echivalente cu fondurile franceze Fonds Communs de Créances, prevăzută la articolul 129 alineatul (1) literele (d) și (f), dacă sunt îndeplinite ambele condiții de mai jos: ◄
expunerile garantate cu bunuri imobile locative sau comerciale, securitizate să fie inițiate de un membru din același grup consolidat din care face parte și emitentul obligațiunilor garantate sau de o entitate afiliată aceluiași organism central la care este afiliat și emitentul de obligațiuni garantate, unde apartenența sau afilierea la un grup comun se stabilește în momentul în care unitățile de rang superior sunt constituite cu titlu de garanție reală pentru obligațiunile garantate;
un membru al aceluiași grup consolidat din care face parte emitentul obligațiunilor garantate sau o entitate afiliată la același organism central la care este afiliat emitentul obligațiunilor garantate își asumă în totalitate tranșa care suportă prima pierdere și care acoperă respectivele unități cu rang superior.
Articolul 497
Cerințe de fonduri proprii pentru expuneri față de CPC-uri
În cazul în care o CPC dintr-o țară terță solicită recunoașterea în conformitate cu articolul 25 din Regulamentul (UE) nr. 648/2012, instituțiile pot considera CPC-ul respectiv ca fiind o CPCC începând de la data la care acesta a prezentat cererea de recunoaștere la ESMA și până la una dintre următoarele date:
în cazul în care Comisia a adoptat deja un act de punere în aplicare de tipul celor menționate la articolul 25 alineatul (6) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 cu privire la țara terță în care este stabilit o CPC și actul de punere în aplicare respectiv a intrat în vigoare, în termen de doi ani de la data depunerii cererii;
în cazul în care Comisia nu a adoptat încă un act de punere în aplicare de tipul celor menționate la articolul 25 alineatul (6) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012 cu privire la țara terță în care este stabilit CPC-ul sau în cazul în care actul de punere în aplicare respectiv nu a intrat încă în vigoare, prima dintre următoarele date:
doi ani de la data intrării în vigoare a actului de punere în aplicare;
pentru CPC-urile care au depus cererea 27 iunie 2019, doi ani de la data depunerii cererii;
pentru acele CPC-uri care au depus cererea înainte de 27 iunie 2019, 28 iunie 2021.
Până la expirarea termenului menționat la alineatul (1) din prezentul articol, în cazul în care o CPC menționată la alineatul respectiv nu dispune de un fond de garantare și nici de un acord contractual obligatoriu cu membrii săi compensatori care să îi permită să utilizeze, integral sau parțial, marja inițială primită de la membrii săi compensatori ca și când aceasta ar reprezenta contribuții prefinanțate, instituția înlocuiește formula de calcul al cerinței de fonduri proprii de la articolul 308 alineatul (2) cu următoarea formulă:
unde:
|
= |
cerința de fonduri proprii; |
KCCP |
= |
capitalul ipotetic al CPCC-ului comunicat instituției de către CPCC în conformitate cu articolul 50c din Regulamentul (UE) nr. 648/2012; |
DFCCP |
= |
resursele financiare prefinanțate ale CPC-ului comunicate instituției de către CPC în conformitate cu articolul 50c din Regulamentul (UE) nr. 648/2012; |
i |
= |
indicele care desemnează membrul compensator; |
IMi |
= |
marja inițială furnizată CPC-ului de membrul compensator „i”; și |
IM |
= |
cuantumul total al marjei inițiale comunicate instituției de către CPC în conformitate cu articolul 89 alineatul (5a) din Regulamentul (UE) nr. 648/2012. |
Articolul 498
Excepție pentru comercianții de mărfuri
Până la 26 iunie 2021, dispozițiile privind cerințele de fonduri proprii prevăzute în prezentul regulament nu se aplică firmelor de investiții a căror activitate principală constă exclusiv în prestarea de servicii de investiții sau desfășurarea de activități de investiții legate de instrumentele financiare prevăzute la secțiunea C punctele 5, 6, 7, 9, 10 și 11 din anexa I la Directiva 2014/65/UE și cărora Directiva 2004/39/CE nu li se aplica la 31 decembrie 2006.
Articolul 499
Efectul de levier
Prin derogare de la articolele 429 și 430, în perioada de la 1 ianuarie 2014 până la 31 decembrie 2021, instituțiile calculează și raportează indicatorul efectului de levier utilizând ambele elemente de mai jos ca indicator de măsurare a capitalului:
fonduri proprii de nivel 1;
fonduri proprii de nivel 1, sub rezerva derogărilor prevăzute la capitolele 1 și 2 din prezentul titlu.
▼M8 —————
Articolul 500
Ajustări pentru vânzările la scară largă
Prin derogare de la articolul 181 alineatul (1) litera (a), o instituție poate să își ajusteze estimările pierderii în caz de nerambursare prin compensarea parțială sau integrală a efectului vânzărilor la scară largă ale expunerilor aflate în stare de nerambursare asupra pierderilor în caz de nerambursare efective până la concurența diferenței dintre estimările medii ale pierderii în caz de nerambursare în cazul expunerilor comparabile aflate în stare de nerambursare care nu au fost în cele din urmă lichidate și cuantumurile medii efective ale pierderii în caz de nerambursare, inclusiv pe baza pierderilor efective ca urmare a vânzărilor la scară largă, de îndată ce sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
instituția a notificat autorității competente un plan care prevede nivelul, compoziția și datele vânzărilor de expuneri aflate în stare de nerambursare;
datele vânzărilor de expuneri aflate în stare de nerambursare sunt ulterioare datei de 23 noiembrie 2016, dar nu și datei de 28 iunie 2022;
valoarea cumulată a expunerilor aflate în stare de nerambursare vândute începând cu data primei vânzări de expuneri în cadrul planului menționat la litera (a) a depășit 20 % din valoarea cumulată a tuturor cazurilor de nerambursare observate, existente la data primei vânzări, menționată la literele (a) și (b).
Ajustarea prevăzută în primul paragraf poate fi efectuată numai până la 28 iunie 2022 și efectele sale pot dura atât timp cât expunerile corespunzătoare sunt incluse în estimările proprii ale pierderilor în caz de nerambursare ale instituției.
Articolul 500a
Tratamentul temporar al datoriei publice emise în moneda unui alt stat membru
Prin derogare de la articolul 114 alineatul (2), până la 31 decembrie 2024, pentru expunerile față de administrațiile centrale și băncile centrale ale statelor membre, în cazul în care expunerile respective sunt denominate și finanțate în moneda națională a unui alt stat membru, se aplică următoarele:
până la 31 decembrie 2022, ponderea de risc aplicată valorilor expunerilor este de 0 % din ponderea de risc atribuită expunerilor respective în conformitate cu articolul 114 alineatul (2);
în 2023, ponderea de risc aplicată valorilor expunerilor este de 20 % din ponderea de risc atribuită expunerilor respective în conformitate cu articolul 114 alineatul (2);
în 2024, ponderea de risc aplicată valorilor expunerilor este de 50 % din ponderea de risc atribuită expunerilor respective în conformitate cu articolul 114 alineatul (2).
Prin derogare de la articolul 395 alineatul (1) și de la articolul 493 alineatul (4), autoritățile competente pot permite instituțiilor să înregistreze expunerile menționate la alineatul (1) din prezentul articol, până la următoarele limite:
100 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției până la 31 decembrie 2023;
75 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției de la 1 ianuarie până la 31 decembrie 2024;
50 % din fondurile proprii de nivel 1 ale instituției de la 1 ianuarie până la 31 decembrie 2025.
Limitele menționate la literele (a), (b) și (c) de la primul paragraf din prezentul alineat se aplică valorilor expunerilor după luarea în considerare a efectului diminuării riscului de credit în conformitate cu articolele 399-403.
Articolul 500b
Excluderea temporară a anumitor expuneri față de băncile centrale din indicatorul de măsurare a expunerii totale, având în vedere pandemia de COVID-19
Prin derogare de la articolul 429 alineatul (4), până la 27 iunie 2021, o instituție poate exclude din indicatorul de măsurare a expunerii totale următoarele expuneri față de banca centrală a instituției, sub rezerva condițiilor prevăzute la alineatele (2) și (3) din prezentul articol:
monede și bancnote care constituie moneda legală în jurisdicția băncii centrale;
active care reprezintă creanțe față de banca centrală, inclusiv rezerve deținute la banca centrală.
Cuantumul exclus de instituție nu depășește cuantumul mediei zilnice a expunerilor enumerate la primul paragraf literele (a) și (b) pentru cea mai recentă perioadă întreagă de aplicare a rezervelor minime obligatorii a băncii centrale a instituției.
O instituție poate exclude expunerile enumerate la alineatul (1) atunci când autoritatea competentă a instituției a stabilit, după consultarea băncii centrale relevante, și a declarat public că există circumstanțe excepționale care justifică excluderea acestora pentru a facilita punerea în aplicare a politicilor monetare.
Expunerile care urmează să fie excluse în temeiul alineatului (1) îndeplinesc cumulativ următoarele condiții:
sunt exprimate în aceeași monedă ca depozitele atrase de instituție;
scadența lor medie nu depășește în mod semnificativ scadența medie a depozitelor atrase de instituție.
O instituție care exclude expunerile față de banca sa centrală din indicatorul de măsurare a expunerii totale în conformitate cu alineatul (1) publică, de asemenea, indicatorul efectului de levier pe care l-ar avea dacă nu ar exclude expunerile respective.
Articolul 500c
Excluderea depășirilor din calculul factorului complementar pe baza rezultatelor testării ex post, având în vedere pandemia de COVID-19
Prin derogare de la articolul 366 alineatul (3), în circumstanțe excepționale și în cazuri individuale, autoritățile competente pot permite instituțiilor să excludă depășirile evidențiate de testarea ex post efectuată de instituție asupra modificărilor ipotetice sau efective din calculul factorului complementar prevăzut la articolul 366 alineatul (3), cu condiția ca depășirile respective să nu rezulte din deficiențe ale modelului intern și să fi avut loc între 1 ianuarie 2020 și 31 decembrie 2021.
Articolul 500d
Calculul temporar al valorii expunerii achizițiilor și vânzărilor standard care urmează a fi decontate, având în vedere pandemia de COVID-19
Instituțiile care, în conformitate cu cadrul contabil aplicabil, aplică principiul contabilizării la data decontării pentru achizițiile și vânzările standard care urmează a fi decontate includ în indicatorul de măsurare a expunerii totale valoarea nominală totală a angajamentelor de plată legate de achizițiile standard.
Instituțiile pot compensa valoarea nominală totală a angajamentelor de plată legate de achizițiile standard cu valoarea nominală totală a sumelor de încasat în numerar legate de vânzările standard care urmează a fi decontate numai dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții:
atât achizițiile standard, cât și vânzările standard sunt decontate pe baza principiului „livrare contra plată”;
activele financiare cumpărate și vândute care sunt asociate cu sumele de plătit și sumele de încasat în numerar sunt evaluate la valoarea justă prin profit sau pierdere și incluse în portofoliul de tranzacționare al instituției.
Articolul 501
Ajustarea expunerilor ponderate la risc și care nu se află în stare de nerambursare față de IMM-uri
Instituțiile ajustează valorile expunerilor ponderate la risc pentru expunerile care nu se află în stare de nerambursare față de un IMM (RWEA), care se calculează în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau 3, după caz, în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
RWEA* |
= |
RWEA ajustată cu un factor de sprijinire a IMM-urilor; și |
E* |
= |
cuantumul total datorat instituției, filialelor sale, întreprinderilor sale mamă și altor filiale ale acestor întreprinderi-mamă, incluzând orice expunere în stare de nerambursare, dar excluzând creanțele sau creanțele potențiale garantate cu bunuri imobile locative de către IMM sau grupul de clienți aflați în legătură ai IMM-ului. |
În sensul prezentului articol:
expunerea față de un IMM se include în clasa de expuneri de tip retail, în clasa de expuneri față de societăți sau în clasa de expuneri garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile;
un IMM se definește în conformitate cu Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei ( 30 ); dintre criteriile enumerate la articolul 2 din anexa la recomandarea menționată, se ia în considerare doar cifra de afaceri anuală;
instituțiile iau măsuri rezonabile pentru a determina în mod corect valoarea E* și a obține informațiile necesare în conformitate cu litera (b).
Articolul 501a
Ajustarea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de credit pentru expunerile față de entități care operează sau finanțează structuri fizice sau facilități, sisteme și rețele care oferă sau sprijină servicii publice esențiale
Cerințele de fonduri proprii pentru riscul de credit calculate în conformitate cu partea III titlul II se înmulțesc cu un factor de 0,75, cu condiția ca expunerea să îndeplinească toate criteriile următoare:
expunerea este inclusă fie în clasa expunerilor față de societăți, fie în clasa expunerilor provenind din finanțări specializate, fiind excluse expunerile aflate în stare de nerambursare;
expunerea este față de o entitate care a fost creată în mod special pentru a finanța sau a opera structurile fizice sau facilitățile, sistemele și rețelele care oferă sau sprijină servicii publice esențiale;
sursa de rambursare a obligației este reprezentată pentru cel puțin două treimi din cuantumul său de venitul generat de activele finanțate, și nu de capacitatea independentă de rambursare a societății comerciale în sens mai larg sau de subvenții, granturi sau finanțare furnizate de una sau mai multe dintre entitățile enumerate la alineatul (2) litera (b) punctele (i) și (ii);
debitorul poate să își onoreze obligațiile financiare chiar și în condiții de criză gravă care sunt relevante pentru riscul proiectului;
fluxurile de numerar pe care debitorul le generează sunt previzibile și acoperă toate rambursările împrumuturilor viitoare pe durata împrumutului;
riscul de refinanțare a expunerii este scăzut sau diminuat în mod corespunzător, luând în considerare orice subvenție, grant sau finanțare furnizată de una sau mai multe dintre entitățile enumerate la alineatul (2) litera (b) punctele (i) și (ii);
dispozițiile contractuale oferă creditorilor un înalt grad de protecție, inclusiv în ceea ce privește următoarele elemente:
în cazul în care veniturile debitorului nu sunt finanțate prin plăți provenind de la un număr mare de utilizatori, dispozițiile contractuale includ dispoziții care protejează efectiv creditorii împotriva pierderilor rezultate din încetarea proiectului de către partea care acceptă să cumpere bunurile sau serviciile furnizate de către debitor;
debitorul are suficiente fonduri de rezervă, finanțate în totalitate cu numerar sau prin alte aranjamente financiare cu garanți cu rating ridicat, pentru a acoperi cerințele în materie de finanțare de urgență și de capital circulant pe durata de viață a activelor menționate la litera (b) de la prezentul alineat;
creditorii au un grad substanțial de control asupra activelor și a veniturilor generate de către debitor;
creditorii sunt beneficiarii garanțiilor, în măsura permisă de legislația aplicabilă, în ceea ce privește activele și contractele esențiale pentru activitatea legată de infrastructură sau dispun de mecanisme alternative pentru a-și garanta poziția;
capitalurile proprii sunt gajate în favoarea creditorilor, astfel încât aceștia să fie în măsură să preia controlul entității în caz de nerambursare;
utilizarea fluxurilor de trezorerie nete din activități de exploatare după efectuarea plăților obligatorii din proiect în alte scopuri decât pentru obligațiile legate de serviciul datoriei este restricționată;
există restricții contractuale privind capacitatea debitorului de a desfășura activități care ar putea fi în detrimentul creditorilor, inclusiv restricția potrivit căreia nu pot fi emise noi titluri de datorie fără consimțământul furnizorilor de titluri de datorie existenți;
obligația are rang prioritar față de toate celelalte creanțe, altele decât creanțele statutare și creanțele contrapărților aferente instrumentelor financiare derivate;
în cazul în care debitorul se află în etapa de construcție, investitorul în titluri de capital sau, în cazul în care există mai mult de un investitor în titluri de capital, grupul de investitori în titluri de capital, considerați împreună, îndeplinește următoarele criterii:
investitorii în titluri de capital au un istoric de proiecte de infrastructură supravegheate cu succes, capacitate financiară și competență în domeniu;
investitorii în titluri de capital au un risc scăzut de nerambursare sau există un risc scăzut de pierderi semnificative pentru debitor ca urmare a intrării acestora în stare de nerambursare;
există mecanisme adecvate pentru a alinia interesul investitorilor în titluri de capital cu interesele creditorilor;
debitorul dispune de garanții adecvate pentru a asigura finalizarea proiectului în conformitate cu specificațiile, bugetul și data de finalizare convenite, inclusiv de garanții solide privind finalizarea sau implicarea unui constructor cu experiență și clauze contractuale adecvate privind daunele-interese;
în cazul în care riscurile de exploatare sunt semnificative, acestea sunt administrate în mod adecvat;
debitorul utilizează o tehnologie și un model de proiectare testate;
au fost obținute toate permisele și autorizațiile necesare;
debitorul utilizează instrumente financiare derivate numai în scopuri de diminuare a riscurilor;
debitorul a efectuat o evaluare a măsurii în care activele finanțate contribuie la următoarele obiective de mediu:
atenuarea schimbărilor climatice;
adaptarea la schimbările climatice;
folosirea durabilă și protecția resurselor de apă și a celor marine;
tranziția către o economie circulară, prevenirea generării de deșeuri și reciclarea acestora;
prevenirea și controlul poluării;
protecția ecosistemelor sănătoase.
În sensul alineatului (1) litera (e), fluxurile de numerar generate nu sunt considerate previzibile decât în cazul în care o parte semnificativă din venituri îndeplinește următoarele condiții:
este îndeplinit unul dintre următoarele criterii:
veniturile se bazează pe disponibilitate („availability-based”);
veniturile fac obiectul unei reglementări privind rata de rentabilitate;
veniturile fac obiectul unui contract cu obligații de plată necondiționate („take-or-pay contract”);
nivelul producției sau al utilizării și prețul îndeplinesc în mod independent unul dintre următoarele criterii:
în cazul în care veniturile debitorului nu sunt finanțate prin plăți provenind de la un număr mare de utilizatori, partea care acceptă să achiziționeze bunurile sau serviciile furnizate de debitor trebuie să fie una dintre următoarele:
o bancă centrală, o administrație centrală, o administrație regională sau o autoritate locală, cu condiția ca acestora să li se atribuie o pondere de risc de 0 %, în conformitate cu articolele 114 și 115, sau un rating ECAI cu un nivel de calitate a creditului de cel puțin 3;
o entitate din sectorul public, cu condiția să i se atribuie o pondere de risc de cel mult 20 % în conformitate cu articolul 116 sau un rating ECAI cu un nivel de calitate a creditului de cel puțin 3;
o bancă multilaterală de dezvoltare menționată la articolul 117 alineatul (2);
o organizație internațională menționată la articolul 118;
o entitate corporativă căreia i s-a atribuit un rating ECAI cu un nivel de calitate a creditului de cel puțin 3;
o entitate care poate fi înlocuită fără ca nivelul veniturilor și data de realizare a acestora să se modifice în mod semnificativ.
În sensul alineatului (4), ABE transmite Comisiei următoarele:
o analiză a evoluției tendințelor și condițiilor de pe piețele de creditare în domeniul infrastructurii și de finanțare de proiecte pe parcursul perioadei menționate la alineatul (4);
o analiză a gradului efectiv de risc pe care îl prezintă entitățile menționate la alineatul (1) litera (b) pe parcursul unui ciclu economic complet;
coerența dintre cerințele de fonduri proprii prevăzute în prezentul regulament și rezultatele analizei stabilite la literele (a) și (b) de la prezentul alineat.
Articolul 501b
Derogare de la cerințele de raportare
Prin derogare de la articolul 430, în perioada cuprinsă între data aplicării dispozițiilor relevante ale prezentului regulament și data primei transmiteri a rapoartelor specificate în standardele tehnice de punere în aplicare menționate la articolul respectiv, o autoritate competentă poate renunța la cerința privind comunicarea de informații în formatul specificat în modelele conținute în actul de punere în aplicare menționat la articolul 430 alineatul (7) în cazul în care modelele respective nu au fost actualizate pentru a reflecta dispozițiile prezentului regulament.
TITLUL II
RAPOARTE ȘI ANALIZE
Articolul 501c
Tratamentul prudențial al expunerilor legate de mediu și/sau de obiective sociale
După consultarea CERS, ABE evaluează, pe baza datelor disponibile și a constatărilor Grupului de experți la nivel înalt privind finanțarea durabilă din cadrul Comisiei, dacă ar fi justificat un tratament prudențial special al expunerilor aferente activelor, inclusiv securitizări, sau activităților asociate în mod substanțial unor obiective de mediu și/sau sociale. În special, ABE evaluează:
metodologii pentru evaluarea gradului de risc efectiv al expunerilor aferente activelor și activităților asociate în mod substanțial unor obiective sociale și/sau de mediu în comparație cu gradul de risc al altor expuneri;
elaborarea unor criterii adecvate pentru evaluarea riscurilor fizice și a celor de tranziție, inclusiv a riscurilor legate de deprecierea activelor ca urmare a unor modificări de reglementare;
efectele potențiale ale unui tratament prudențial specific al expunerilor aferente activelor și activităților asociate în mod substanțial unor obiective de mediu și/sau sociale asupra stabilității financiare și a împrumuturilor bancare din Uniune.
ABE transmite Parlamentului European, Consiliului și Comisiei un raport cuprinzând constatările sale până la 28 iunie 2025.
Pe baza raportului respectiv, Comisia prezintă, dacă este cazul, Parlamentului European și Consiliului o propunere legislativă.
Articolul 502
Ciclicitatea cerințelor de capital
Comisia, în cooperare cu ABE, CERS și statele membre, și ținând cont de avizul BCE, verifică periodic dacă prezentul regulament, luat în ansamblu, împreună cu Directiva 2013/36/UE, are efecte semnificative asupra ciclului economic și analizează, în acest context, dacă se justifică măsuri corective. Până la 31 decembrie 2013, ABE transmite Comisiei un raport în care să precizeze dacă și în ce măsură este necesar ca metodologiile instituțiilor să fie convergente în cadrul abordării IRB în vederea obținerii unor cerințe de capital cu un grad mai ridicat de comparabilitate, reducând în același timp prociclicitatea.
Pe baza acestei analize și ținând seama de avizul BCE, Comisia elaborează un raport bianual pe care îl transmite Parlamentului European și Consiliului, însoțit de orice propuneri adecvate. La întocmirea raportului sunt luate în considerare contribuțiile debitorilor și creditorilor, în mod corespunzător.
Până la 31 decembrie 2014, Comisia efectuează o analiză și elaborează un raport privind aplicarea articolului 33 alineatul (1) litera (c) și transmite Parlamentului European și Consiliului raportul menționat însoțit, dacă este cazul, o propunere legislativă.
În ceea ce privește eventuala eliminare a articolului 33 alineatul (1) litera (c) și eventuala sa aplicare la nivelul Uniunii, analiza asigură în special existența unor mecanisme de siguranță suficiente care să garanteze stabilitatea financiară în toate statele membre.
Articolul 503
Cerințe de fonduri proprii pentru expunerile sub forma obligațiunilor garantate
Raportul și propunerile menționate la alineatul (1) au în vedere:
măsura în care cerințele de capital de reglementate actuale aplicabile în cazul obligațiunilor garantate se diferențiază în mod adecvat între variațiile calității creditului obligațiunilor garantate și garanțiile reale cu care sunt acoperite acestea, incluzând anvergura variațiilor între statele membre;
transparența pieței obligațiunilor garantate și măsura în care aceasta facilitează efectuarea de către investitori a analizelor interne cuprinzătoare cu privire la riscul de credit al obligațiunilor garantate și garanțiile reale cu care acestea sunt acoperite, precum și separarea activelor în caz de insolvență a emitentului, inclusiv efectele de diminuare ale cadrului juridic național specific aferent, în conformitate cu articolul 129 din prezentul regulament și articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE asupra calității generale a creditului a unei obligațiuni garantate și implicațiile sale asupra nivelului de transparență de necesar investitorilor și
măsura în care emiterea de obligațiuni garantate de către o instituție de credit afectează riscul de credit la care sunt expuși alți creditori ai instituției emitente.
Articolul 504
Instrumente de capital subscrise de autoritățile publice în situații de urgență
Până la 31 decembrie 2016, pe baza consultărilor cu ABE, Comisia transmite Parlamentului European și Consiliului, împreună cu orice propuneri adecvate, un raport privind necesitatea modificării sau înlăturării tratamentului stabilit la articolul 31.
Articolul 504a
Deținerile de instrumente de pasive eligibile
Până la 28 iunie 2022, ABE prezintă Comisiei un raport cu privire la cuantumurile și repartizarea deținerilor de instrumente de pasive eligibile în rândul instituțiilor identificate drept G-SII sau O-SII și la potențialele obstacole în calea rezoluției și la riscul de contagiune în ceea ce privește deținerile respective.
Pe baza raportului ABE, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului, până la 28 iunie 2023, un raport cu privire la tratamentul adecvat al acestor dețineri care este însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă.
Articolul 505
Revizuirea finanțării pe termen lung
Până la 31 decembrie 2014, Comisia transmite Parlamentului European și Consiliului, odată cu orice propuneri adecvate, un raport privind caracterul adecvat al cerințelor prezentului regulament în sensul necesității de asigurare a unor niveluri adecvate de finanțare pentru toate formele de finanțare pe termen lung pentru economie, inclusiv pentru proiectele esențiale de infrastructură din Uniune în domeniul transporturilor, energiei și comunicațiilor.
Articolul 506
Riscul de credit — definiția stării de nerambursare
Până la 31 decembrie 2017, ABE prezintă Comisiei un raport privind modul în care înlocuirea cu 180 de zile a celor 90 de zile restante, astfel cum se prevede la articolul 178 alineatul (1) litera (b), are un impact asupra cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor și privind caracterul adecvat al aplicării în continuare a acestei dispoziții după 31 decembrie 2019.
Pe baza raportului respectiv, Comisia poate prezenta o propunere legislativă de modificare a prezentului regulament.
Articolul 506a
OPC-uri cu un portofoliu suport de obligațiuni suverane emise de statele membre din zona euro
În strânsă cooperare cu CERS și ABE, Comisia publică, până la 31 decembrie 2021, un raport în care evaluează dacă sunt necesare modificări ale cadrului de reglementare pentru a promova piața și achizițiile bancare de expuneri sub formă de unități sau acțiuni deținute în OPC-uri cu un portofoliu suport constând exclusiv din obligațiuni suverane ale statelor membre a căror monedă este euro, ponderea relativă a obligațiunilor suverane ale fiecărui stat membru în portofoliul total al OPC-ului fiind egală cu ponderea relativă a contribuției fiecărui stat membru la capitalul BCE.
Articolul 506b
Securitizări de NPE
Articolul 507
Expuneri mari
ABE monitorizează utilizarea derogărilor prevăzute la articolul 390 alineatul (6) litera (b) și la articolul 400 alineatul (1) literele (f)-(m) și alineatul (2) literele (a), (c)-(g), (i), (j) și (k) și prezintă Comisiei, până la 28 iunie 2021, un raport care evaluează impactul cantitativ pe care l-ar avea eliminarea acestor derogări sau stabilirea unei limite privind utilizarea lor. Raportul respectiv evaluează, în special, pentru fiecare dintre derogările prevăzute la articolele respective:
numărul de expuneri mari care fac obiectul derogărilor în fiecare stat membru;
numărul de instituții care recurg la derogare în fiecare stat membru;
valoarea totală a expunerilor care fac obiectul derogărilor în fiecare stat membru.
Articolul 508
Nivel de aplicare
▼M9 —————
Articolul 509
Cerințe de lichiditate
Raportul menționat la primul paragraf ține seama pe deplin de evoluțiile pieței și de evoluțiile cadrului de reglementare internațional, precum și de interacțiunea cerinței de acoperire a necesarului de lichiditate cu alte cerințe prudențiale în temeiul prezentului regulament, cum ar fi indicatorii de adecvare a capitalului la risc astfel cum este menționat la articolul 92 și indicatorul efectului de levier.
Parlamentului European și Consiliului au oportunitatea de a-și exprima opiniile cu privire la raportul menționat la primul paragraf.
ABE evaluează în raportul menționat la alineatul (1) în special următoarele:
asigurarea unor mecanisme de limitare a valorii intrărilor de lichidități, mai ales în vederea determinării unui plafon adecvat al intrărilor și a condițiilor pentru aplicarea acestuia, ținând cont de diferite modele de afaceri, inclusiv finanțarea de tip pass through, factoringul, leasingul, obligațiunile garantate, ipotecile, emiterea de obligațiuni garantate, precum și a măsurii în care acest plafon ar trebui să fie modificat sau înlăturat pentru a ține cont de specificitățile finanțării specializate;
calibrarea intrărilor și ieșirilor menționate în partea a șasea titlul II, în special în temeiul articolului 422 alineatul (7) și al articolului 425 alineatul (2);
asigurarea unor mecanisme care limitează acoperirea cerințelor de lichiditate cu anumite categorii de active lichide; evaluând în special ponderea minimă adecvată a activelor lichide menționate la articolul 416 alineatul (1) literele (a)-(c) din totalul activelor lichide, testând un prag de 60 % și ținând cont de evoluțiile cadrului de reglementare internațional. Activele datorate și care trebuie restituite sau plătite în termen de 30 de zile calendaristice nu ar trebui să se ia în considerare la calcularea limitei, cu excepția cazului în care activele au fost obținute pe baza unor garanții reale care se încadrează, de asemenea, la articolul 416 alineatul (1) literele (a)-(c);
asigurarea unor rate specifice mai mici pentru ieșiri și/sau mai mari pentru intrări de lichiditate aferente fluxurilor intragrup, precizând în ce condiții astfel de rate specifice pentru intrări sau ieșiri ar fi justificate din punct de vedere prudențial și stabilind configurația la nivel înalt a unei metodologii ce recurge la criterii și parametri obiectivi pentru a determina niveluri specifice de intrări și ieșiri între instituție și contraparte, atunci când acestea nu sunt stabilite în același stat membru;
calibrarea ratelor de trageri aplicabile facilităților de credit și lichiditate angajate neutilizate care intră în domeniul de aplicare al articolului 424 alineatele (3) și (5). În special, ABE testează o rată de tragere de 100 %;
definirea depozitului retail astfel cum este menționat la articolul 411 punctul 2, în special caracterul adecvat al introducerii unui prag privind depozitele persoanelor fizice;
necesitatea introducerii unei noi categorii de depozit retail cu ieșiri mai scăzute, ținând cont de caracteristicile specifice ale acestor depozite care ar putea să justifice o rată mai scăzută a ieșirilor și ținând cont de evoluțiile internaționale;
derogările de la cerințele privind componența activelor lichide pe care instituțiile vor trebui să le dețină, în cazul în care nevoile colective justificate de active lichide ale instituțiilor, într-o anumită monedă, depășesc activele lichide disponibile respective, precum și condițiile al căror obiect ar trebui să îl facă astfel de derogări;
definirea produselor financiare care respectă Shari'ah ca alternativă la activele care s-ar califica drept active lichide în sensul articolului 416, pentru utilizarea acestora de către bănci care respectă Shari'ah;
definirea circumstanțelor de criză, inclusiv a principiilor pentru utilizarea stocului de active lichide și a reacțiilor de supraveghere necesare în temeiul cărora instituțiile și-ar putea utiliza activele lichide pentru a respecta ieșirile de lichidități, precum și a modalității de abordare a neconformării;
definirea relației operaționale de durată pentru clienții care nu sunt clienți financiari menționată la articolul 422 alineatul (3) litera (c);
calibrarea ratei de retragere aplicabile serviciilor de bancă corespondentă și de tip prime brokerage menționate la articolul 422 alineatul (4) primul paragraf;
mecanisme pentru păstrarea drepturilor obținute în materie de obligațiuni garantate guvernamental, emise instituțiilor de credit în cadrul unor măsuri de sprijin publice, cu aprobarea de către Uniune a ajutorului de stat, precum obligațiunile emise de Agenția națională de administrare a activelor (NAMA) din Irlanda și de Societatea spaniolă de administrare a activelor din Spania, menite să elimine activele problematice din bilanțurile instituțiilor de credit, drept active cu un nivel extrem de ridicat de lichiditate și de calitate a creditului, până cel târziu în decembrie 2023.
Parlamentului European și Consiliului trebuie să li se dea oportunitatea de a-și exprima opiniile cu privire la raportul respectiv.
Raportul menționat la primul paragraf ia, de asemenea, în considerare:
alte categorii de active, în special titluri garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative cu un nivel ridicat de lichiditate și de calitate a creditului,
alte categorii de credite sau titluri de valoare eligibile la banca centrală, de exemplu obligațiuni și titluri pe termen scurt emise de administrații locale, și
alte active, care nu sunt eligibile la banca centrală dar sunt tranzacționabile, cum ar fi titlurile de capital cotate la o bursă recunoscută, aurul, instrumentele de capital legate de indici principali, obligațiunile garantate — guaranteed bonds, covered bonds —, obligațiunile corporative și fondurile bazate pe activele menționate.
ABE verifică în special caracterul adecvat al criteriilor de mai jos și nivelurile corespunzătoare ale definițiilor:
volumul minim de tranzacționare al activelor;
volumul minim în circulație al activelor;
informații transparente privind stabilirea prețurilor — pricing — și de post-tranzacționare;
nivelurile de calitate a creditului menționate în partea a treia titlul II capitolul 2;
istoricul cert al stabilității prețurilor;
volumul mediu tranzacționat și valoarea medie a tranzacțiilor;
marja maximă dintre prețurile de cumpărare și cele de vânzare;
timpul rămas până la scadență;
rata minimă a cifrei de afaceri.
Până la 31 ianuarie 2014, ABE raportează, în plus, cu privire la următoarele:
definiții uniforme ale nivelului ridicat și extrem de ridicat de lichiditate și de calitate a creditului;
posibilele consecințe nedorite ale definiției activelor lichide asupra derulării operațiunilor de politică monetară și măsura în care:
o listă de active lichide separată de lista activelor eligibile la banca centrală poate stimula instituțiile să prezinte active eligibile care nu sunt incluse în definiția activelor lichide în operațiunile de refinanțare;
reglementarea lichidității poate descuraja instituțiile să acorde sau să contracteze împrumuturi pe piețele monetare negarantate și dacă acest lucru ar putea produce dubii cu privire la rolul EONIA în implementarea politicii monetare;
introducerea cerinței de acoperire a necesarului de lichiditate poate face mai dificilă asigurarea stabilității prețurilor de către băncile centrale, utilizând instrumentele și cadrul de politică monetară existente.
cerințele operaționale pentru deținerile de active lichide, menționate la articolul 417 literele (b)-(f), în conformitate cu evoluțiile cadrului de reglementare internațional.
Articolul 510
Cerințe de finanțare stabilă netă
Până la 31 decembrie 2015, ABE transmite Comisiei, de asemenea, pe baza elementelor care trebuie să fie raportate în conformitate cu partea a șasea titlul III și în conformitate cu formatele de raportare uniforme menționate la articolul 415 alineatul (3) litera (a), precum și după consultarea CERS, un raport privind metodologiile de determinare a cuantumului finanțării stabile disponibile instituțiilor și a celei necesare acestora și privind definițiile uniforme adecvate pentru calcularea acestei cerințe de finanțare stabilă netă, examinând mai ales următoarele:
categoriile și ponderile aplicate surselor de finanțare stabilă menționate la articolul 4274 alineatul (1);
categoriile și ponderile aplicate pentru a determina cerința de finanțare stabilă menționată la articolul 428 alineatul (1);
metodologiile trebuie să prevadă stimulente și constrângeri, după caz, pentru a încuraja o finanțare mai stabilă pe termen lung a activelor, a activităților, a investițiilor și a finanțării instituțiilor;
necesitatea elaborării de diferite metodologii pentru diferite tipuri de instituții.
ABE monitorizează cuantumul finanțării stabile obligatorii care acoperă riscul de finanțare legat de contractele derivate enumerate în anexa II și de instrumentele financiare derivate de credit în orizontul de timp de un an al indicatorului de finanțare stabilă netă, în special riscul viitor de finanțare aferent respectivelor contracte derivate prevăzute la articolul 428s alineatul (2) și articolul 428at alineatul (2) și prezintă Comisiei, până la 28 iunie 2024, un raport cu privire la oportunitatea de a adopta un factor mai mare de finanțare stabilă necesară sau o măsură mai sensibilă la risc. Raportul respectiv evaluează cel puțin:
dacă este oportun să se facă distincție între contractele cu instrumente financiare derivate în marjă și în afara marjei;
dacă este oportun să se elimine, să se mărească sau să se înlocuiască cerința prevăzută la articolul 428s alineatul (2) și articolul 428at alineatul (2);
dacă este oportun să se modifice mai pe larg tratamentul contractelor derivate atunci când se calculează indicatorul de finanțare stabilă netă, astfel cum este prevăzut la articolul 428d, articolul 428k alineatul (4), articolul 428s alineatul (2), articolul 428ag literele (a) și (b), articolul 428ah alineatul (2), articolul 428al alineatul (4), articolul 428at alineatul (2), articolul 428ay literele (a) și (b) și articolul 428az alineatul (2), pentru a reflecta mai bine riscul de finanțare aferent acestor contracte în orizontul de timp de un an al indicatorului de finanțare stabilă netă;
impactul modificărilor propuse asupra cuantumului finanțării stabile obligatorii pentru contractele derivate ale instituțiilor.
ABE monitorizează cuantumul finanțării stabile obligatorii pentru a acoperi riscul de finanțare aferent operațiunilor de finanțare prin titluri de valoare, inclusiv activelor primite sau furnizate în operațiunile respective, precum și cel aferent tranzacțiilor negarantate cu o scadență reziduală mai mică de șase luni realizate cu clienți financiari și prezintă Comisiei, până la 28 iunie 2023, un raport cu privire la caracterul adecvat al tratamentului respectiv. Raportul respectiv evaluează cel puțin:
oportunitatea aplicării unor factori de finanțare stabilă mai ridicați sau mai scăzuți pentru operațiunile de finanțare prin titluri de valoare realizate cu clienți financiari și pentru tranzacțiile negarantate cu o scadență reziduală mai mică de șase luni realizate cu clienți financiari, pentru a ține mai bine seama de riscul de finanțare aferent acestora în orizontul de timp de un an al indicatorului de finanțare stabilă netă și de eventualele efecte de contagiune între clienți financiari;
oportunitatea aplicării tratamentului prevăzut la articolul 428r alineatul (1) litera (g) pentru operațiunile de finanțare prin titluri de valoare cu titluri de valoare garantate cu alte tipuri de active;
oportunitatea aplicării unor factori de finanțare stabilă pentru elementele extrabilanțiere utilizate în operațiunile de finanțare prin titluri de valoare ca alternativă la tratamentul prevăzut la articolul 428p alineatul (5);
caracterul adecvat al tratamentului asimetric între datoriile cu o scadență reziduală mai mică de șase luni furnizate de clienți financiari care fac obiectul unui factor de finanțare stabilă disponibilă de 0 % în conformitate cu articolul 428k alineatul (3) litera (c) și activele care rezultă din tranzacții cu o scadență reziduală mai mică de șase luni cu clienți financiari care fac obiectul unui factor de finanțare stabilă necesară de 0 %, 5 % sau 10 % în conformitate cu articolul 428r alineatul (1) litera (g), articolul 428s alineatul (1) litera (c) și articolul 428v litera (b);
impactul introducerii unor factori de finanțare stabilă necesară mai ridicați sau mai scăzuți pentru operațiunile de finanțare prin titluri de valoare, în special pentru cele cu o scadență reziduală mai mică de șase luni realizate cu clienți financiari, asupra lichidității pe piață a activelor primite ca garanții reale în operațiunile respective, în special a obligațiunilor suverane și corporative;
impactul modificărilor propuse asupra cuantumului finanțării stabile obligatorii pentru respectivele operațiuni ale instituțiilor, în special pentru operațiunile de finanțare prin titluri de valoare cu o scadență reziduală mai mică de șase luni realizate cu clienți financiari, în cazul în care în cadrul operațiunilor respective se primesc obligațiuni suverane ca garanții reale.
ABE monitorizează cuantumul finanțării stabile necesare pentru acoperirea riscului de finanțare legat de deținerile de titluri de valoare ale instituțiilor ce au scopul de a acoperi contractele derivate. ABE prezintă, până la 28 iunie 2023, un raport cu privire la caracterul adecvat al tratamentului. Raportul respectiv evaluează cel puțin:
impactul posibil al tratamentului asupra capacității investitorilor de a obține expunere la active și impactul tratamentului asupra ofertei de credite în cadrul uniunii piețelor de capital;
oportunitatea de a aplica cerințe de finanțare stabilă ajustate pentru titlurile de valoare deținute în vederea acoperirii instrumentelor derivate care sunt finanțate, integral sau parțial, prin marja inițială;
oportunitatea de a aplica cerințe de finanțare stabilă ajustate pentru titlurile de valoare care sunt deținute în vederea acoperirii instrumentelor derivate care nu sunt finanțate prin marja inițială.
Articolul 511
Efectul de levier
Până la 31 decembrie 2020, Comisia prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului pentru a se stabili dacă:
este adecvat să se introducă o cerință de majorare a indicatorului efectului de levier pentru O-SII; și
definirea și calcularea indicatorului de măsurare a expunerii totale menționat la articolul 429 alineatul (4), inclusiv tratamentul rezervelor băncii centrale, sunt adecvate.
Articolul 512
Expuneri la riscul de credit transferat
Până la 31 decembrie 2014, Comisia transmite Parlamentului European și Consiliului un raport privind aplicarea și eficacitatea dispozițiilor din partea a cincea ținând seama de evoluțiile pieței internaționale.
Articolul 513
Reglementări macroprudențiale
Până la 30 iunie 2022 și, ulterior, la fiecare cinci ani, Comisia, după consultarea CERS și ABE, evaluează dacă reglementările macroprudențiale cuprinse în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE sunt suficiente pentru a reduce riscul sistemic în sectoarele, regiunile și statele membre, evaluând inclusiv:
dacă actualele instrumente macroprudențiale din prezentul regulament și din Directiva 2013/36/UE sunt eficace, eficiente și transparente;
dacă sfera de aplicare și eventualele grade de suprapunere între diferitele instrumente macroprudențiale care vizează riscuri similare din prezentul regulament și din Directiva 2013/36/UE sunt adecvate și, dacă este cazul, propune noi reglementări macroprudențiale;
modul în care standardele convenite la nivel internațional pentru instituțiile sistemice interacționează cu dispozițiile din prezentul regulament și din Directiva 2013/36/UE și, dacă este cazul, propune noi reguli, ținând seama de standardele convenite la nivel internațional respective;
dacă la instrumentele macroprudențiale prevăzute în prezentul regulament și în Directiva 2013/36/UE ar trebui adăugate și alte tipuri de instrumente, cum ar fi instrumentele bazate pe debitori, pentru a completa instrumentele bazate pe capital și pentru a permite utilizarea armonizată a instrumentelor în cadrul pieței interne; evaluarea ar trebui să ia în considerare dacă definițiile armonizate ale instrumentelor respective și raportarea datelor respective la nivelul Uniunii reprezintă o condiție prealabilă pentru introducerea unor astfel de instrumente;
dacă cerința amortizorului pentru indicatorul efectului de levier, după cum este menționată la articolul 92 alineatul (1a), ar trebui să fie extinsă pentru a include alte instituții de importanță sistemică decât G-SII, dacă pentru acesta calibrarea ar trebui să fie diferită față de calibrarea pentru G-SII și dacă respectiva calibrare ar trebui să depindă de nivelul de importanță sistemică a instituției;
dacă reciprocitatea în prezent voluntară a măsurilor macroprudențiale ar trebui să devină obligatorie și dacă actualul cadru CERS pentru reciprocitatea voluntară reprezintă o bază adecvată în acest sens;
modul în care autoritățile macroprudențiale relevante de la nivelul Uniunii și naționale pot fi mandatate cu instrumente de abordare a noilor riscuri sistemice emergente generate de expunerile instituțiilor de credit la sectorul nebancar, în special de piețele de tranzacții cu instrumente financiare derivate și de operațiuni de finanțare prin titluri de valoare, de sectorul gestionării activelor și de sectorul asigurărilor.
Articolul 514
Metoda de calculare a valorii expunerii pentru tranzacțiile cu instrumente financiare derivate
Articolul 515
Monitorizare și evaluare
Articolul 516
Finanțarea pe termen lung
Până la 31 decembrie 2015, Comisia raportează cu privire la impactul prezentului regulament asupra stimulării investițiilor pe termen lung în infrastructuri generatoare de creștere economică.
Articolul 517
Definiția capitalului eligibil
Până la 31 decembrie 2014, Comisia efectuează o analiză și elaborează un raport privind caracterul adecvat al definiției capitalului eligibil utilizate în sensul părții a doua titlul III și al părții a patra și transmite Parlamentului European și Consiliului raportul respectiv însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă.
Articolul 518
Analiza instrumentelor de capital care pot fi amortizate sau convertite în momentul în care instituția devine neviabilă
Până la 31 decembrie 2015, Comisia analizează și raportează cu privire la oportunitatea includerii în prezentul regulament a unei cerințe conform căreia valoarea instrumentelor de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau a instrumentelor de fonduri proprii de nivel 2 să trebuiască să fie redusă în eventualitatea declarării unei instituții drept neviabile. Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului raportul său, însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă.
Articolul 518a
Revizuirea dispozițiilor privind clauzele de tipul „cross-default”
Până la 28 iunie 2022, Comisia analizează și evaluează dacă este oportună cerința ca pasivele eligibile să poată fi recapitalizate intern fără ca aceasta să conducă la aplicarea clauzelor de tipul „cross-default” în alte contracte, pentru a se consolida cât mai mult posibil eficacitatea instrumentului de recapitalizare internă și a se stabili dacă nu ar trebui introdusă o clauză de tipul „no-cross-default” referitoare la pasivele eligibile în termenii sau contractele care reglementează alte pasive. Dacă este cazul, analiza și evaluarea sunt însoțite de o propunere legislativă.
Articolul 518b
Raportarea privind depășirile și competențele de supraveghere pentru limitarea distribuirilor
Până la 31 decembrie 2021, Comisia raportează Parlamentului European și Consiliului dacă anumite circumstanțe excepționale care declanșează perturbări economice grave în buna funcționare și integritatea piețelor financiare justifică următoarele:
în astfel de perioade, permisiunea ca autoritățile competente să excludă din modelele interne de risc de piață ale instituțiilor depășirile care nu rezultă din deficiențe ale acestor modele;
în astfel de perioade, conferirea de competențe coercitive suplimentare autorităților competente pentru a impune restricții asupra distribuirilor.
Comisia are în vedere măsuri suplimentare, dacă este cazul.
Articolul 519
Deducerea activelor fondului de pensii cu beneficii determinate din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază
ABE pregătește până la 30 iunie 2014 un raport pentru a stabili dacă IAS 19 revizuit, coroborat cu deducerea privind activul net raportat cu titlu de pensii, astfel cum este prezentată la articolul 36 alineatul (1) litera (e), și cu schimbările în datoriile nete cu titlu de pensii conduc la o volatilitate nejustificată a fondurilor proprii ale instituției.
Ținând cont de raportul ABE, Comisia pregătește, până la 31 decembrie 2014, un raport adresat Parlamentului European și Consiliului cu privire la chestiunea menționată la primul paragraf, însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă pentru introducerea unui tratament de ajustare a activelor sau datoriilor nete definite raportate cu titlu de pensii la calculul fondurilor proprii.
Articolul 519a
Raportare și revizuire
Până la 1 ianuarie 2022, Comisia prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului cu privire la aplicarea dispozițiilor din partea a treia titlul II capitolul 5, prin prisma evoluției situației de pe piețele securitizărilor, inclusiv din perspectivă macroprudențială și economică. Dacă este cazul, raportul este însoțit de o propunere legislativă și evaluează în special următoarele aspecte:
impactul ierarhiei metodelor prevăzute la articolul 254 și al calculului cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor aferente pozițiilor din securitizare prevăzut la articolele 258-266 asupra activităților de emitere și de investiții desfășurate de către instituții pe piețele securitizărilor din Uniune;
efectele asupra stabilității financiare a Uniunii și a statelor membre, acordându-se o atenție deosebită potențialelor speculații pe piața imobiliară și interdependenței sporite între instituțiile financiare;
măsurile care ar fi necesare pentru a reduce și a contracara orice efecte negative ale securitizării asupra stabilității financiare, menținând, în același timp, efectul pozitiv al acesteia asupra finanțării, inclusiv posibila introducere a unei limite maxime de expunere pentru securitizări;
efectele asupra capacității instituțiilor financiare de a asigura un canal sustenabil și stabil de finanțare a economiei reale, acordându-se o atenție deosebită IMM-urilor și
modul în care criteriile de sustenabilitate ecologică ar putea fi integrate în cadrul de securitizare, inclusiv pentru expunerile din securitizări de NPE.
Raportul ține seama, de asemenea, de evoluțiile în materie de reglementare din cadrul forurilor internaționale, în special de cele referitoare la standardele internaționale privind securitizarea.
Articolul 519b
Cerințe de fonduri proprii pentru riscul de piață
TITLUL IIa
PUNEREA ÎN APLICARE A NORMELOR
Articolul 519c
Instrumentul de conformitate
Instrumentul menționat la alineatul (1) permite fiecărei instituții să efectueze cel puțin următoarele sarcini:
să identifice rapid dispozițiile relevante pentru a asigura conformitatea în ceea ce privește mărimea și modelul de afaceri al instituției;
să urmărească modificările efectuate în actele legislative și în dispozițiile de punere în aplicare, în ghidurile și în modelele aferente.
TITLUL III
MODIFICĂRI
Articolul 520
Modificarea Regulamentului (UE) nr. 648/2012
Regulamentul (UE) nr. 648/2012 se modifică după cum urmează:
Se introduce următorul capitol în titlul IV:
„CAPITOLUL 4
Calcule și raportarea pentru scopul Regulamentului (UE) nr. 575/2013
Articolul 50a
Calculul KCCP
O CPC calculează capitalul ipotetic (KCCP) după cum urmează:
unde:
EBRMi |
= |
valoarea expunerii înaintea diminuării riscului, care este egală cu valoarea expunerii CPC față de membrul compensator i provenită din toate contractele și tranzacțiile cu membrul compensator respectiv calculată fără a lua în considerare garanția reală furnizată de membrul compensator respectiv; |
IMi |
= |
marja inițială furnizată CPC de membrul compensator i; |
DFi |
= |
contribuția prefinanțată a membrului compensator i; |
RW |
= |
o pondere de risc de 20 %; |
rata de adecvare a capitalului |
= |
8 %. |
Toate valorile din formula de la primul paragraf sunt legate de evaluarea la sfârșitul zilei înainte ca apelul în marjă asupra apelului final în marjă din ziua respectivă să fie schimbat.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare care să specifice următoarele în sensul alineatului (3):
frecvența și datele calcului prezentat la alineatul (2);
situațiile în care autoritatea competentă a unei instituții care acționează ca membru compensator poate solicita frecvențe de calcul și de raportare mai mari decât cele menționate la litera (a).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare până la 1 ianuarie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 50b
Reguli generale pentru calculul KCCP
Pentru calculul prezentat la articolul 50a alineatul (2), se aplică următoarele:
o CPC calculează valoarea expunerilor sale față de membrii săi compensatori după cum urmează:
pentru expunerile care derivă din contractele și tranzacțiile menționate la articolul 301 alineatul (1) literele (a) și (d) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, le calculează în conformitate cu metoda marcării la piață prevăzută la articolul 274 din regulamentul menționat;
pentru expunerile care derivă din contractele și tranzacțiile menționate la articolul 301 alineatul (1) literele (b), (c) și (e) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, se calculează în conformitate cu metoda extinsă a garanțiilor financiare specificată la articolul 223 din regulamentul respectiv cu ajustările de volatilitate reglementate menționate la articolele 223 și 224 din regulamentul menționat. Nu se aplică excepția în conformitate cu articolul 285 alineatul (3) din regulamentul menționat;
pentru expunerile care derivă din tranzacțiile care nu sunt menționate la articolul 301 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013 și care presupun doar risc de decontare, se calculează în conformitate cu partea a treia titlul V din regulamentul respectiv.
pentru instituțiile care fac obiectul Regulamentului (UE) nr. 575/2013, seturile de compensare sunt aceleași cu cele definite în partea a treia titlul II din regulamentul respectiv.
la calculul valorilor menționate la litera (a), CPC deduce din expunerile sale garanțiile reale furnizate de membrii săi compensatori, reduse în mod corespunzător cu ajustările de volatilitate reglementate, în conformitate cu metoda extinsă a garanțiilor financiare specificată la articolul 224 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013;
dacă o CPC are expuneri față de una sau mai multe CPC, aceasta tratează orice astfel de expuneri ca și când ar fi expuneri față de membri compensatori și include orice marjă sau orice contribuții prefinanțate primite de la aceste CPC în calculul KCCP;
dacă o CPC are un acord contractual cu membrii săi compensatori care îi permite să utilizeze, total sau parțial, marja inițială primită de la membrii săi compensatori ca și când aceasta ar reprezenta contribuții prefinanțate, CPC consideră marja inițială respectivă ca fiind contribuție prefinanțată pentru calculul de la alineatul (1), și nu ca marjă inițială;
la aplicarea metodei marcării la piață prezentate la articolul 274 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, o CPC înlocuiește formula de la articolul 298 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din regulamentul menționat cu următoarea formulă:
unde numărătorul NGR se calculează în conformitate cu articolul 274 alineatul (1) din regulamentul menționat și chiar înainte de schimbul marjelor de variație la finalul perioadei de decontare, iar numitorul este costul de înlocuire brut;
dacă nu poate calcula valoarea NGR stabilită la articolul 298 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, CPC procedează după cum urmează:
notifică membrilor săi compensatori care sunt instituții și autorităților lor competente incapacitatea sa de a calcula NGR și motivele pentru care nu poate realiza calculul;
pentru o perioadă de trei luni, poate utiliza o valoare a NGR de 0,3 pentru a calcula PCEred menționată la litera (h) de la prezentul articol;
dacă, la sfârșitul perioadei specificate la litera (i) punctul (ii), CPC este în continuare incapabilă să calculeze valoarea NGR, aceasta procedează după cum urmează:
încetează să mai calculeze KCCP;
notifică membrilor săi compensatori care sunt instituții și autorităților lor competente faptul că a încetat să mai calculeze KCCP;
atunci când deține mai multe fonduri de garantare, CPC efectuează calculul prezentat la articolul 50a alineatul (2) pentru fiecare fond de garantare separat.
Articolul 50c
Raportarea informațiilor
Pentru scopul articolului 308 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013, o CPC raportează următoarele informații membrilor săi compensatori care sunt instituții și autorităților competente ale acestora:
capitalul ipotetic (KCCP);
suma contribuțiilor prefinanțate (DFCM);
suma resurselor sale financiare prefinanțate, pe trebuie să o utilizeze — prin lege sau ca urmare a unui acord contractual cu membrii săi compensatori — pentru a-și acoperi pierderile generate de intrarea în stare de nerambursare a unuia sau a mai multora dintre membrii săi compensatori, înainte de a utiliza contribuțiile la fondul de garantare ale celorlalți membri compensatori (DFCCP);
numărul total al membrilor săi compensatori (N);
factorul de concentrare (β) stabilit la articolul 50d.
Atunci când deține mai multe fonduri de garantare, CPC raportează informațiile de la primul paragraf pentru fiecare fond de garantare separat.
ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a preciza următoarele:
modelul uniform pentru raportarea specificată la alineatul (1);
frecvența și datele raportării specificate la alineatul (2);
situațiile în care autoritatea competentă a unei instituții care acționează ca membru compensator poate solicita frecvențe mai mari de raportare decât cele menționate la litera (b).
ABE transmite Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare până la 1 ianuarie 2014.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.
Articolul 50d
Calculul elementelor specifice pe care trebuie să le raporteze CPC
În sensul articolului 50c, se aplică următoarele:
dacă normele unei CPC dispun că aceasta utilizează o parte sau toate resursele sale financiare în paralel cu contribuțiile prefinanțate ale membrilor săi compensatori într-un mod care face aceste resurse echivalente cu contribuțiile prefinanțate ale unui membru compensator în ceea ce privește modul în care acestea absorb pierderile suportate de CPC în cazul intrării în stare de nerambursare sau în insolvență a unuia sau mai multora dintre membrii săi compensatori, CPC adaugă cuantumul corespunzător al acestor resurse la DFCM;
o CPC calculează factorul de concentrare (β) în conformitate cu următoarea formulă:
unde:
PCEred,i |
= |
cifra redusă corespunzătoare expunerii din credite viitoare potențiale pentru toate contractele și tranzacțiile unei CPC cu membrul compensator i; |
PCEred,1 |
= |
cifra redusă corespunzătoare expunerii din credite viitoare potențiale pentru toate contractele și tranzacțiile unei CPC cu membrul compensator care are valoarea PCEred cea mai mare; |
PCEred,2 |
= |
cifra redusă corespunzătoare expunerii din credite viitoare potențiale pentru toate contractele și tranzacțiile unei CPC cu membrul compensator care are cea de a doua valoare PCEred ca mărime; |
La articolul 11 alineatul (15), litera (b) se elimină.
La articolul 89 se introduce următorul alineat:
Până la 15 luni de la data intrării în vigoare a ultimului dintre standardele tehnice de reglementare menționate la articolele 16, 26, 29, 34, 41, 42, 44, 45, 47 și 49 sau până la adoptarea unei decizii în temeiul articolului 25 din regulamentul respectiv privind recunoașterea CPC, luându-se în considerare data cea mai apropiată, CPC respectivă aplică tratamentul specificat la al treilea paragraf de la prezentul alineat.
Până la împlinirea termenelor definite în primele două paragrafe de la prezentul alineat, și sub rezerva celui de al patrulea paragraf de la prezentul alineat, în cazul în care o CPC nu are un fond de garantare și nici de un acord contractual obligatoriu cu membrii săi compensatori care să îi permită să utilizeze, integral sau parțial, marja inițială primită de la membrii săi compensatori ca și când aceasta ar reprezenta contribuții prefinanțate, informațiile pe care le raportează în conformitate cu articolul 50c alineatul (1) includ cuantumul total al marjei inițiale primite de la membrii compensatori.
Termenele menționate la primul și al doilea paragraf de la prezentul alineat pot fi prelungite cu șase luni în conformitate cu actul de punere în aplicare al Comisiei adoptat în conformitate cu articolul 497 alineatul 3 din Regulamentul (UE) nr. 575/2013.”
PARTEA A UNSPREZECEA
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 521
Intrarea în vigoare și data aplicării
Prezentul Regulament se aplică de la 1 ianuarie 2014, cu excepția:
articolului 8 alineatul (3), articolului 21 și articolului 451 alineatul (1), care se aplică de la 1 ianuarie 2015;
articolului 413 alineatul (1), care se aplică de la 1 ianuarie 2016;
dispozițiilor prezentului regulament care impun AES să transmită Comisiei proiecte de standarde tehnice, precum și dispozițiilor prezentului regulament care conferă Comisiei competențele de adoptare a actelor delegate sau a actelor de punere în aplicare, care se aplică de la 28 iunie 2013.
Prezentul Regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
ANEXA I
Clasificarea elementelor extrabilanțiere
1. Risc maxim:
garanții având caracter de substitut de credit (de exemplu garanții pentru buna plată a facilităților de credit);
instrumente financiare derivate de credit;
acceptări;
efecte de comerț andosate care nu poartă numele unei alte instituții sau firme de investiții;
tranzacții cu recurs (de exemplu factoring, facilități de scontare a facturilor);
acreditive stand-by irevocabile, cu caracter de substitut de credit;
active achiziționate în baza unor angajamente ferme de cumpărare la termen (outright forward purchase agreements);
depozite forward (forward deposits);
partea neplătită din acțiunile și titlurile achitate parțial;
vânzare de active și acorduri repo, astfel cum sunt menționate la articolul 12 alineatele (3) și (5) din Directiva 86/635/CEE;
alte elemente care prezintă risc maxim.
2. Risc mediu:
Elemente extrabilanțiere de tipul finanțării comerțului, și anume acreditive documentare emise sau confirmate (a se vedea, de asemenea, „risc moderat”);
Alte elemente extrabilanțiere:
garanții pentru transport naval, angajamente vamale și fiscale (tax bonds);
facilități de credit neutilizate (angajamente de creditare, de achiziție de titluri, de furnizare de facilități de garantare sau acceptare) cu o scadență inițială mai mare de un an;
facilități de emisiune de efecte (NIF) și facilități reînnoibile de preluare fermă (RUF)
alte elemente care prezintă un risc mediu, așa cum au fost comunicate ABE.
3. Risc moderat:
Elemente extrabilanțiere de tipul finanțării comerțului:
credite documentare în cadrul cărora bunurile supuse livrării funcționează ca garanție reală și alte tranzacții care se lichidează de la sine (self-liquidating transactions);
garanții — waranties (inclusiv garanții pentru licitații și execuție — tender bonds, performance bonds și plăți în avans asociate, precum și garanții reținute) și garanții care nu au caracter de substitut de credit;
acreditive stand-by irevocabile care nu au caracter de substitut de credit;
Alte elemente extrabilanțiere:
facilități de credit neutilizate care cuprind angajamente de creditare, de achiziție de titluri, sau de furnizare de facilități de garantare sau acceptare cu o scadență inițială de până la un an sau de un an, care nu pot fi anulate necondiționat în orice moment fără notificare sau care nu atrag anularea automată ca urmare a deteriorării bonității debitorului;
alte elemente care prezintă un risc moderat, așa cum au fost comunicate ABE.
4. Risc scăzut:
facilități de credit neutilizate care cuprind angajamente de creditare, de achiziție de titluri sau de furnizare de facilități de garantare sau acceptare care pot fi anulate necondiționat în orice moment fără notificare sau care atrag anularea automată ca urmare a deteriorării bonității debitorului. Liniile de credit de tip retail pot fi considerate ca fiind anulabile necondiționat dacă termenii contractuali permit instituției anularea acestora în limitele permise de legislația privind protecția consumatorului și de legislația conexă;
facilități de credit neutilizate pentru garanții de licitație și execuție (tender and performance guarantees) care pot fi anulate necondiționat în orice moment fără notificare sau care atrag anularea automată ca urmare a deteriorării bonității debitorului; și
alte elemente care prezintă un risc scăzut, așa cum au fost comunicate ABE.
ANEXA II
Tipuri de instrumente financiare derivate
(1) Contracte pe rata dobânzii:
contracte swap într-o singură valută pe rata dobânzii;
contracte swap de bază (basis-swaps);
contracte forward pe rata dobânzii [forward rate agreements (FRA)];
contracte futures pe rata dobânzii (interest-rate futures);
opțiuni pe rata dobânzii;
alte contracte de natură similară;
(2) contracte pe cursul de schimb și contracte pe aur:
contracte swap în valute diferite pe rata dobânzii (cross-currency interest-rate swaps);
contracte forward pe cursul de schimb (forward foreign-exchange contracts);
contracte futures pe valute (currency futures);
opțiuni pe valute;
alte contracte de natură similară;
contracte pe aur de natură similară celor de la literele (a)-(e).
3. Contracte de natură similară celor de la punctul 1 literele (a)-(e) și punctul 2 literele (a)-(d) din prezenta anexă privind alte elemente de referință sau indici. Sunt incluse aici cel puțin toate instrumentele menționate la secțiunea C punctele 4-7, 9, 10 și 11 din anexa I la Directiva 2014/65/UE, care nu au fost incluse la punctul 1 sau 2 din prezenta anexă.
ANEXA III
Elemente supuse unor cerințe suplimentare de raportare a activelor lichide
1. numerar;
2 expuneri față de băncile centrale, în măsura în care aceste expuneri pot fi retrase în situații de criză;
3. valori mobiliare care reprezintă creanțe asupra sau creanțe garantate de entități suverane, bănci centrale, entități din sectorul public care nu aparțin administrației centrale, regiuni cu autonomie fiscală pentru impunerea și colectarea de impozite și autorități locale, Banca Reglementelor Internaționale, Fondul Monetar Internațional, Uniunea Europeană, Fondul european de stabilitate financiară, Mecanismul european de stabilitate sau bănci de dezvoltare multilaterală și care îndeplinesc toate condițiile următoare:
li s-a alocat o pondere de risc de 0 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
acestea nu reprezintă o obligație a unei instituții sau firme de investiții sau a uneia dintre entitățile afiliate ale acesteia;
4. valori mobiliare, altele decât cele menționate la punctul 3, care reprezintă creanțe asupra sau creanțe garantate de entități suverane sau bănci centrale, emise în monedă națională de către entitățile suverane sau băncile centrale, în moneda și țara în care este asumat riscul de lichiditate, sau emise în valute, în măsura în care deținerea acestei datorii corespunde nevoilor de lichiditate aferente operațiunilor băncii în respectiva țară terță;
5. valori mobiliare care reprezintă creanțe asupra sau creanțe garantate de entități suverane, bănci centrale, entități din sectorul public care nu aparțin administrației centrale, regiuni cu autonomie fiscală pentru impunerea și colectarea de impozite și autorități locale sau bănci de dezvoltare multilaterală care îndeplinesc toate condițiile următoare:
li s-a alocat o pondere de risc de 20 % în temeiul părții a treia titlul II capitolul 2;
acestea nu reprezintă o obligație a unei instituții sau firme de investiții sau a uneia dintre entitățile afiliate ale acesteia;
6. valori mobiliare, altele decât cele menționate la punctele 3-5, care se califică pentru o pondere de risc de 20 % sau mai bună, în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau care beneficiază de un rating intern conform căruia au o calitate a creditului echivalentă și care îndeplinesc oricare dintre condițiile următoare:
acestea nu reprezintă o creanță asupra unei entități special constituite în scopul securitizării, asupra unei instituții sau firme de investiții sau asupra oricăreia dintre entitățile afiliate ale acesteia;
sunt obligațiuni eligibile pentru tratamentul prevăzut la articolul 129 alineatul (4) sau (5);
sunt obligațiuni dintre cele menționate la articolul 52 alineatul (4) din Directiva 2009/65/CE, altele decât cele menționate la litera (b) de la prezentul punct;
7. valori mobiliare, altele decât cele menționate la punctele 3-6, care se califică pentru o pondere de risc de 50 % sau mai bună, în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau care beneficiază de un rating intern conform căruia au o calitate a creditului echivalentă și nu reprezintă o creanță asupra unei entități special constituite în scopul securitizării, asupra unei instituții sau firme de investiții sau asupra oricăreia dintre entitățile afiliate ale acesteia;
8. valori mobiliare, altele decât cele menționate la punctele 3-7, care sunt garantate cu active care se califică pentru o pondere de risc de 35 % sau mai bună, în conformitate cu partea a treia titlul II capitolul 2 sau care beneficiază de un rating intern conform căruia au o calitate a creditului echivalentă și care sunt garantate integral și pe deplin cu ipoteci asupra bunurilor imobile locative în conformitate cu articolul 125;
9. facilități de credit stand-by acordate de băncile centrale în cadrul politicii monetare, în măsura în care aceste facilități nu sunt garantate cu active lichide, și cu excepția asistenței privind lichiditatea în situații de urgență;
10. depozite minime legale sau statutare constituite la instituția de credit centrală și alte lichidități puse la dispoziție prin contract sau statutar de instituția de credit centrală sau de instituții care sunt membre ale rețelei menționate la articolul 113 alineatul (7), sau eligibile pentru derogarea prevăzută la articolul 10, în măsura în care aceste lichidități nu sunt garantate cu active lichide, dacă instituția de credit aparține unei rețele în conformitate cu dispozițiile legale sau statutare;
11. acțiuni ordinare tranzacționate la bursă, compensate la nivel central care fac parte dintr-un indice pe acțiuni principal denominate în moneda națională a statului membru și care nu sunt emise de o instituție sau firmă de investiții sau de oricare dintre filialele acesteia;
12. aur, cotat la o bursă de schimb recunoscută, deținut în custodie;
Toate elementele, cu excepția celor de la punctele 1, 2 și 9, trebuie să îndeplinească cumulativ următoarele condiții:
sunt tranzacționate în baza unor acorduri simple de răscumpărare sau pe piețele monetare, caracterizate de un nivel scăzut de concentrare;
au un istoric cert ca sursă sigură de lichiditate, fie printr-un acord de răscumpărare, fie prin vânzare, chiar și în condiții de criză a pieței;
sunt negrevate de sarcini.
ANEXA IV
Tabel de corespondență
Prezentul regulament |
Directiva 2006/48/CE |
Directiva 2006/49/CE |
Articolul 1 |
|
|
Articolul 2 |
|
|
Articolul 3 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 1 |
Articolul 4 alineatul (1) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 2 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (b) |
Articolul 4 alineatul (1) punctul 3 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (c) |
Articolul 4 alineatul (1) punctul 4 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (p) |
Articolul 4 alineatul (1) punctele 5-7 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 8 |
Articolul 4 alineatul (18) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctele 9-12 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 13 |
Articolul 4 alineatul (41) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 14 |
Articolul 4 alineatul (42) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 15 |
Articolul 4 alineatul (12) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 16 |
Articolul 4 alineatul (13) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 17 |
Articolul 4 alineatul (3) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 18 |
Articolul 4 alineatul (21) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 19 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 20 |
Articolul 4 alineatul (19) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 21 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 22 |
Articolul 4 alineatul (20) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 23 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 24 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 25 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (c) |
Articolul 4 alineatul (1) punctul 26 |
Articolul 4 alineatul (5) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 27 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 28 |
Articolul 4 alineatul (14) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 29 |
Articolul 4 alineatul (16) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 30 |
Articolul 4 alineatul (15) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 31 |
Articolul 4 alineatul (17) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctele 32-34 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 35 |
Articolul 4 alineatul (10) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 36 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 37 |
Articolul 4 alineatul (9) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 38 |
Articolul 4 alineatul (46) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 39 |
Articolul 4 alineatul (45) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 40 |
Articolul 4 alineatul (4) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 41 |
Articolul 4 alineatul (48) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 42 |
Articolul 4 alineatul (2) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 43 |
Articolul 4 alineatul (7) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 44 |
Articolul 4 alineatul (8) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 45 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 46 |
Articolul 4 alineatul (23) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctele 47-49 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 50 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (e) |
Articolul 4 alineatul (1) punctul 51 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 52 |
Articolul 4 alineatul (22) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 53 |
Articolul 4 alineatul (24) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 54 |
Articolul 4 alineatul (25) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 55 |
Articolul 4 alineatul (27) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 56 |
Articolul 4 alineatul (28) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 57 |
Articolul 4 alineatul (30) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 58 |
Articolul 4 alineatul (31) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 59 |
Articolul 4 alineatul (32) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 60 |
Articolul 4 alineatul (35) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 61 |
Articolul 4 alineatul (36) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 62 |
Articolul 4 alineatul (40) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 63 |
Articolul 4 alineatul (40a) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 64 |
Articolul 4 alineatul (40b) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 65 |
Articolul 4 alineatul (43) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 66 |
Articolul 4 alineatul (44) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 67 |
Articolul 4 alineatul (39) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctele 68-71 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 72 |
Articolul 4 alineatul (47) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 73 |
Articolul 4 alineatul (49) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctele 74-81 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 82 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (m) |
Articolul 4 alineatul (1) punctul 83 |
Articolul 4 alineatul (33) |
|
Articolul 4 alineatul (1) punctele 84-91 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 92 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (i) |
Articolul 4 alineatul (1) punctele 93-117 |
|
|
Articolul 4 alineatul (1) punctul 118 |
|
Articolul 3 alineatul (1) litera (r) |
Articolul 4 alineatul (1) punctele 119-128 |
|
|
Articolul 4 alineatul (2) |
|
|
Articolul 4 alineatul (3) |
|
|
Articolul 5 |
|
|
Articolul 6 alineatul (1) |
Articolul 68 alineatul (1) |
|
Articolul 6 alineatul (2) |
Articolul 68 alineatul (2) |
|
Articolul 6 alineatul (3) |
Articolul 68 alineatul (3) |
|
Articolul 6 alineatul (4) |
|
|
Articolul 6 alineatul (5) |
|
|
Articolul 7 alineatul (1) |
Articolul 69 alineatul (1) |
|
Articolul 7 alineatul (2) |
Articolul 69 alineatul (2) |
|
Articolul 7 alineatul (3) |
Articolul 69 alineatul (3) |
|
Articolul 8 alineatul (1) |
|
|
Articolul 8 alineatul (2) |
|
|
Articolul 8 alineatul (3) |
|
|
Articolul 9 alineatul (1) |
Articolul 70 alineatul (1) |
|
Articolul 9 alineatul (2) |
Articolul 70 alineatul (2) |
|
Articolul 9 alineatul (3) |
Articolul 70 alineatul (3) |
|
Articolul 10 alineatul (1) |
Articolul 3 alineatul (1) |
|
Articolul 10 alineatul (2) |
|
|
Articolul 11 alineatul (1) |
Articolul 71 alineatul (1) |
|
Articolul 11 alineatul (2) |
Articolul 71 alineatul (2) |
|
Articolul 11 alineatul (3) |
|
|
Articolul 11 alineatul (4) |
Articolul 3 alineatul (2) |
|
Articolul 11 alineatul (5) |
|
|
Articolul 12 |
|
|
Articolul 13 alineatul (1) |
Articolul 72 alineatul (1) |
|
Articolul 13 alineatul (2) |
Articolul 72 alineatul (2) |
|
Articolul 13 alineatul (3) |
Articolul 72 alineatul (3) |
|
Articolul 13 alineatul (4) |
|
|
Articolul 14 alineatul (1) |
Articolul 73 alineatul (3) |
|
Articolul 14 alineatul (2) |
|
|
Articolul 14 alineatul (3) |
|
|
Articolul 15 |
|
Articolul 22 |
Articolul 16 |
|
|
Articolul 17 alineatul (1) |
|
Articolul 23 |
Articolul 17 alineatul (2) |
|
|
Articolul 17 alineatul (3) |
|
|
Articolul 18 alineatul (1) |
Articolul 133 alineatul (1) primul paragraf |
|
Articolul 18 alineatul (2) |
Articolul 133 alineatul (1) al doilea paragraf |
|
Articolul 18 alineatul (3) |
Articolul 133 alineatul (1) al treilea paragraf |
|
Articolul 18 alineatul (4) |
Articolul 133 alineatul (2) |
|
Articolul 18 alineatul (5) |
Articolul 133 alineatul (3) |
|
Articolul 18 alineatul (6) |
Articolul 134 alineatul (1) |
|
Articolul 18 alineatul (7) |
|
|
Articolul 18 alineatul (8) |
Articolul 134 alineatul (2) |
|
Articolul 19 alineatul (1) |
Articolul 73 alineatul (1) litera (b) |
|
Articolul 19 alineatul (2) |
Articolul 73 alineatul (1) |
|
Articolul 19 alineatul (3) |
Articolul 73 alineatul (1) al doilea paragraf |
|
Articolul 20 alineatul (1) |
Articolul 105 alineatul (3) Articolul 129 alineatul (2) și anexa X partea 3 punctele 30 și 31 |
|
Articolul 20 alineatul (2) |
Articolul 129 alineatul (2) al treilea paragraf |
|
Articolul 20 alineatul (3) |
Articolul 129 alineatul (2) al patrulea paragraf |
|
Articolul 20 alineatul (4) |
Articolul 129 alineatul (2) al cincilea paragraf |
|
Articolul 20 alineatul (5) |
|
|
Articolul 20 alineatul (6) |
Articolul 84 alineatul (2) |
|
Articolul 20 alineatul (7) |
Articolul 129 alineatul (2) al șaselea paragraf |
|
Articolul 20 alineatul (8) |
Articolul 129 alineatul (2) al șaptelea și al optulea paragraf |
|
Articolul 21 alineatul (1) |
|
|
Articolul 21 alineatul (2) |
|
|
Articolul 21 alineatul (3) |
|
|
Articolul 21 alineatul (4) |
|
|
Articolul 22 |
Articolul 73 alineatul (2) |
|
Articolul 23 |
|
Articolul 3 alineatul (1) al doilea paragraf |
Articolul 24 |
Articolul 74 alineatul (1) |
|
Articolul 25 |
|
|
Articolul 26 alineatul (1) |
Articolul 57 litera (a) |
|
Articolul 26 alineatul (1) litera (a) |
Articolul 57 litera (a) |
|
Articolul 26 alineatul (1) litera (b) |
Articolul 57 litera (a) |
|
Articolul 26 alineatul (1) litera (c) |
Articolul 57 litera (b) |
|
Articolul 26 alineatul (1) litera (d) |
|
|
Articolul 26 alineatul (1) litera (e) |
Articolul 57 litera (b) |
|
Articolul 26 alineatul (1) litera (f) |
Articolul 57 litera (c) |
|
Articolul 26 alineatul (1) primul paragraf |
Articolul 61 al doilea paragraf |
|
Articolul 26 alineatul (2) litera (a) |
Articolul 57 al doilea, al treilea și al patrulea paragraf |
|
Articolul 26 alineatul (2) litera (b) |
Articolul 57 al doilea, al treilea și al patrulea paragraf |
|
Articolul 26 alineatul (3) |
|
|
Articolul 26 alineatul (4) |
|
|
Articolul 27 |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (a) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (b) |
Articolul 57 litera (a) |
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (c) |
Articolul 57 litera (a) |
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (d) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (e) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (f) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (g) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (h) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (i) |
Articolul 57 litera (a) |
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (j) |
Articolul 57 litera (a) |
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (k) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (l) |
|
|
Articolul 28 alineatul (1) litera (m) |
|
|
Articolul 28 alineatul (2) |
|
|
Articolul 28 alineatul (3) |
|
|
Articolul 28 alineatul (4) |
|
|
Articolul 28 alineatul (5) |
|
|
Articolul 29 |
|
|
Articolul 30 |
|
|
Articolul 31 |
|
|
Articolul 32 alineatul (1) litera (a) |
|
|
Articolul 32 alineatul (1) litera (b) |
Articolul 57 al patrulea paragraf |
|
Articolul 32 alineatul (2) |
|
|
Articolul 33 alineatul (1) litera (a) |
Articolul 64 alineatul (4) |
|
Articolul 33 alineatul (1) litera (b) |
Articolul 64 alineatul (4) |
|
Articolul 33 alineatul (1) litera (c) |
|
|
Articolul 33 alineatul (2) |
|
|
Articolul 33 alineatul (3) litera (a) |
|
|
Articolul 33 alineatul (3) litera (b) |
|
|
Articolul 33 alineatul (3) litera (c) |
|
|
Articolul 33 alineatul (3) litera (d) |
|
|
Articolul 33 alineatul (4) |
|
|
Articolul 34 |
Articolul 64 alineatul (5) |
|
Articolul 35 |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (a) |
Articolul 57 litera (k) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (b) |
Articolul 57 litera (j) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (c) |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (d) |
Articolul 57 litera (q) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (e) |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (f) |
Articolul 57 litera (i) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (g) |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (h) |
Articolul 57 litera (n) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (i) |
Articolul 57 litera (m) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (j) |
Articolul 66 alineatul (2) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (k) punctul (i) |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (k) punctul (ii) |
Articolul 57 litera (r) |
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (k) punctul (iii) |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (k) punctul (iv) |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (k) punctul (v) |
|
|
Articolul 36 alineatul (1) litera (l) |
Articolul 61 al doilea paragraf |
|
Articolul 36 alineatul (2) |
|
|
Articolul 36 alineatul (3) |
|
|
Articolul 37 |
|
|
Articolul 38 |
|
|
Articolul 39 |
|
|
Articolul 40 |
|
|
Articolul 41 |
|
|
Articolul 42 |
|
|
Articolul 43 |
|
|
Articolul 44 |
|
|
Articolul 45 |
|
|
Articolul 46 |
|
|
Articolul 47 |
|
|
Articolul 48 |
|
|
Articolul 49 alineatul (1) |
Articolul 59 |
|
Articolul 49 alineatul (2) |
Articolul 60 |
|
Articolul 49 alineatul (3) |
|
|
Articolul 49 alineatul (4) |
|
|
Articolul 49 alineatul (5) |
|
|
Articolul 49 alineatul (6) |
|
|
Articolul 50 |
Articolul 66, articolul 57 litera (ca), articolul 63a |
|
Articolul 51 |
Articolul 66, articolul 57 litera (ca), articolul 63a |
|
Articolul 52 |
Articolul 63a |
|
Articolul 53 |
|
|
Articolul 54 |
|
|
Articolul 55 |
|
|
Articolul 56 |
|
|
Articolul 57 |
|
|
Articolul 58 |
|
|
Articolul 59 |
|
|
Articolul 60 |
|
|
Articolul 61 |
Articolul 66, Articolul 57 litera (ca), Articolul 63a |
|
Articolul 62 litera (a) |
Articolul 64 alineatul (3) |
|
Articolul 62 litera (b) |
|
|
Articolul 62 litera (c) |
|
|
Articolul 62 litera (d) |
Articolul 63 alineatul (3) |
|
Articolul 63 |
Articolul 63 alineatul (1), articolul 63 alineatul (2), articolul 64 alineatul (3) |
|
Articolul 64 |
Articolul 64 alineatul (3) litera (c) |
|
Articolul 65 |
|
|
Articolul 66 |
Articolul 57, articolul 66 alineatul (2) |
|
Articolul 67 |
Articolul 57, articolul 66 alineatul (2) |
|
Articolul 68 |
|
|
Articolul 69 |
Articolul 57, articolul 66 alineatul (2) |
|
Articolul 70 |
Articolul 57, articolul 66 alineatul (2) |
|
Articolul 71 |
Articolul 66, articolul 57 litera (ca), articolul 63a |
|
Articolul 72 |
Articolul 57, articolul 66 |
|
Articolul 73 |
|
|
Articolul 74 |
|
|
Articolul 75 |
|
|
Articolul 76 |
|
|
Articolul 77 |
Articolul 63a alineatul (2) |
|
Articolul 78 alineatul (1) |
Articolul 63a alineatul (2) |
|
Articolul 78 alineatul (2) |
|
|
Articolul 78 alineatul (3) |
|
|
Articolul 78 alineatul (4) |
Articolul 63a alineatul (2) al patrulea paragraf |
|
Articolul 78 alineatul (5) |
|
|
Articolul 79 |
Articolul 58 |
|
Articolul 80 |
|
|
Articolul 81 |
Articolul 65 |
|
Articolul 82 |
Articolul 65 |
|
Articolul 83 |
|
|
Articolul 84 |
Articolul 65 |
|
Articolul 85 |
Articolul 65 |
|
Articolul 86 |
Articolul 65 |
|
Articolul 87 |
Articolul 65 |
|
Articolul 88 |
Articolul 65 |
|
Articolul 89 |
Articolul 120 |
|
Articolul 90 |
Articolul 122 |
|
Articolul 91 |
Articolul 121 |
|
Articolul 92 |
Articolul 66, articolul 75 |
|
Articolul 93 alineatele (1)-(4) |
Articolul 10 alineatele (1)-(4) |
|
Articolul 93 alineatul (5) |
|
|
Articolul 94 |
|
Articolul 18 alineatele (2)-(4) |
Articolul 95 |
|
|
Articolul 96 |
|
|
Articolul 97 |
|
|
Articolul 98 |
|
Articolul 24 |
Articolul 99 alineatul (1) |
Articolul 74 alineatul (2) |
|
Articolul 99 alineatul (2) |
|
|
Articolul 100 |
|
|
Articolul 101 alineatul (1) |
|
|
Articolul 101 alineatul (2) |
|
|
Articolul 101 alineatul (3) |
|
|
Articolul 102 alineatul (1) |
|
Articolul 11 alineatul (1) |
Articolul 102 alineatul (2) |
|
Articolul 11 alineatul (3) |
Articolul 102 Articolul (3) |
|
Articolul 11 alineatul (4) |
Articolul 102 alineatul (4) |
|
Anexa VII partea C punctul 1 |
Articolul 103 |
|
Anexa VII partea A punctul 1 |
Articolul 104 alineatul (1) |
|
Anexa VII partea D punctul 1 |
Articolul 104 alineatul (2) |
|
Anexa VII partea D punctul 2 |
Articolul 105 alineatul (1) |
|
Articolul 33 alineatul (1) |
Articolul 105 alineatele (2)-(10) |
|
Anexa VII partea B punctele 1-9 |
Articolul 105 alineatele (11)-(13) |
|
Anexa VII partea B punctele 11-13 |
Articolul 106 |
|
Anexa VII partea C punctele 1-3 |
Articolul 107 |
Articolul 76, articolul 78 alineatul (4) și anexa III partea 2 punctul 6 |
|
Articolul 108 alineatul (1) |
Articolul 91 |
|
Articolul 108 alineatul (2) |
|
|
Articolul 109 |
Articolul 94 |
|
Articolul 110 |
|
|
Articolul 111 |
Articolul 78 alineatele (1)-(3) |
|
Articolul 112 |
Articolul 79 alineatul (1) |
|
Articolul 113 alineatul (1) |
Articolul 80 alineatul (1) |
|
Articolul 113 alineatul (2) |
Articolul 80 alineatul (2) |
|
Articolul 113 alineatul (3) |
Articolul 80 alineatul (4) |
|
Articolul 113 alineatul (4) |
Articolul 80 alineatul (5) |
|
Articolul 113 alineatul (5) |
Articolul 80 alineatul (6) |
|
Articolul 113 alineatul (6) |
Articolul 80 alineatul (7) |
|
Articolul 113 alineatul (7) |
Articolul 80 alineatul (8) |
|
Articolul 114 |
Anexa VI partea I punctele 1-5 |
|
Articolul 115 alineatele (1)-(4) |
Anexa VI partea I punctele 8-11 |
|
Articolul 115 alineatul (5) |
|
|
Articolul 116 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 14 |
|
Articolul 116 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 14 |
|
Articolul 116 alineatul (3) |
|
|
Articolul 116 alineatul (4) |
Anexa VI partea I punctul 15 |
|
Articolul 116 alineatul (5) |
Anexa VI partea I punctul 17 |
|
Articolul 116 alineatul (6) |
Anexa VI partea I punctul 17 |
|
Articolul 117 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctele 18 și 19 |
|
Articolul 117 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 20 |
|
Articolul 117 alineatul (3) |
Anexa VI partea I punctul 21 |
|
Articolul 118 |
Anexa VI partea I punctul 22 |
|
Articolul 119 alineatul (1) |
|
|
Articolul 119 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctele 37 și 38 |
|
Articolul 119 alineatul (3) |
Anexa VI partea I punctul 40 |
|
Articolul 119 alineatul (4) |
|
|
Articolul 119 alineatul (5) |
|
|
Articolul 120 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 29 |
|
Articolul 120 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 31 |
|
Articolul 120 alineatul (3) |
Anexa VI partea I punctele 33-36 |
|
Articolul 121 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 26 |
|
Articolul 121 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 25 |
|
Articolul 121 alineatul (3) |
Anexa VI partea I punctul 27 |
|
Articolul 122 |
Anexa VI partea I punctele 41 și42 |
|
Articolul 123 |
Articolul 79 alineatele (2) și (3) și anexa VI partea I punctul 43 |
|
Articolul 124 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 44 |
|
Articolul 124 alineatul (2) |
|
|
Articolul 124 alineatul (3) |
|
|
Articolul 125 alineatele (1)-(3) |
Anexa VI partea I punctele 45-49 |
|
Articolul 125 alineatul (4) |
|
|
Articolul 126 alineatele (1) și (2) |
Anexa VI partea I punctele 51-55 |
|
Articolul 126 alineatele (3) și (4) |
Anexa VI partea I punctele 58 și 59 |
|
Articolul 127 alineatele (1) și (2) |
Anexa VI partea I punctele 61 ș 62 |
|
Articolul 127 alineatele (3) și (4) |
Anexa VI partea I punctele 64 și 65 |
|
Articolul 128 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctele 66 și 76 |
|
Articolul 128 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 66 |
|
Articolul 128 alineatul (3) |
|
|
Articolul 129 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 68 primul și al doilea paragraf |
|
Articolul 129 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 69 |
|
Articolul 129 alineatul (3) |
Anexa VI partea I punctul 71 |
|
Articolul 129 alineatul (4) |
Anexa VI partea I punctul 70 |
|
Articolul 129 alineatul (5) |
|
|
Articolul 130 |
Anexa VI partea I punctul 72 |
|
Articolul 131 |
Anexa VI partea I punctul 73 |
|
Articolul 132 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 74 |
|
Articolul 132 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 75 |
|
Articolul 132 alineatul (3) |
Anexa VI partea I punctele 77 și 78 |
|
Articolul 132 alineatul (4) |
Anexa VI partea I punctul 79 |
|
Articolul 132 alineatul (5) |
Anexa VI partea I punctele 80 și 81 |
|
Articolul 133 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 86 |
|
Articolul 133 alineatul (2) |
|
|
Articolul 133 alineatul (3) |
|
|
Articolul 134 alineatele (1)-(3) |
Anexa VI partea I punctul 82-84 |
|
Articolul 134 alineatele (4)-(7) |
Anexa VI partea I punctul 87-90 |
|
Articolul 135 |
Articolul 81 alineatele (1), (2) și (4) |
|
Articolul 136 alineatul (1) |
Articolul 82 alineatul (1) |
|
Articolul 136 alineatul (2) |
Anexa VI partea 2 punctele 12-16 |
|
Articolul 136 alineatul (3) |
Articolul 150 alineatul (3) |
|
Articolul 137 alineatul (1) |
Anexa VI partea I punctul 6 |
|
Articolul 137 alineatul (2) |
Anexa VI partea I punctul 7 |
|
Articolul 137 alineatul (3) |
|
|
Articolul 138 |
Anexa VI partea III punctele 1-7 |
|
Articolul 139 |
Anexa VI partea III punctele 8-17 |
|
Articolul 140 alineatul (1) |
|
|
Articolul 140 alineatul (2) |
|
|
Articolul 141 |
|
|
Articolul 142 alineatul (1) |
|
|
Articolul 142 alineatul (2) |
|
|
Articolul 143 alineatul (1) |
Articolul 84 alineatul (1) și anexa VII partea 4 punctul 1 |
|
Articolul 143 alineatul (1) |
Articolul 84 alineatul (2) |
|
Articolul 143 alineatul (1) |
Articolul 84 alineatul (3) |
|
Articolul 143 alineatul (1) |
Articolul 84 alineatul (4) |
|
Articolul 143 alineatul (1) |
|
|
Articolul 144 |
|
|
Articolul 145 |
|
|
Articolul 146 |
|
|
Articolul 147 alineatul (1) |
Articolul 86 alineatul (9) |
|
Articolul 147 alineatele (2)-(9) |
Articolul 86 alineatele (1)-(8) |
|
Articolul 148 alineatul (1) |
Articolul 8 alineatul 5(1) |
|
Articolul 148 alineatul (2) |
Articolul 85 alineatul (2) |
|
Articolul 148 alineatul (3) |
|
|
Articolul 148 alineatul (4) |
Articolul 85 alineatul (3) |
|
Articolul 148 alineatul (5) |
|
|
Articolul 148 alineatul (1) |
|
|
Articolul 149 |
Articolul 85 alineatele (4) și (5) |
|
Articolul 150 alineatul (1) |
Articolul 89 alineatul (1) |
|
Articolul 150 alineatul (2) |
Articolul 89 alineatul (2) |
|
Articolul 150 alineatul (3) |
|
|
Articolul 150 alineatul (4) |
|
|
Articolul 151 |
Articolul 87 alineatele (1)-(10) |
|
Articolul 152 alineatele (1) și (2) |
Articolul 87 alineatul (11) |
|
Articolul 152 alineatele (3) și (4) |
Articolul 87 alineatul (12) |
|
Articolul 152 alineatul (5) |
|
|
Articolul 153 alineatul (1) |
Anexa VII partea I punctul 3 |
|
Articolul 153 alineatul (2) |
|
|
Articolul 153 alineatele (3)-(8) |
Anexa VII partea I punctele 4-9 |
|
Articolul 153 alineatul (9) |
|
|
Articolul 154 |
Anexa VII partea I punctele 10-16 |
|
Articolul 155 alineatul (1) |
Anexa VII partea I punctele 17 și 18 |
|
Articolul 155 alineatul (2) |
Anexa VII partea I punctele 19-21 |
|
Articolul 155 alineatul (3) |
Anexa VII partea I punctele 22-24 |
|
Articolul 155 alineatul (4) |
Anexa VII partea I punctele 25-26 |
|
Articolul 156 |
|
|
Articolul 156 |
Anexa VII partea I punctul 27 |
|
Articolul 157 alineatul (1) |
Anexa VII partea I punctul 28 |
|
Articolul 157 alineatele (2)-(5) |
|
|
Articolul 158 alineatul (1) |
Articolul 88 alineatul (2) |
|
Articolul 158 alineatul (2) |
Articolul 88 alineatul (3) |
|
Articolul 158 alineatul (3) |
Articolul 88 alineatul (4) |
|
Articolul 158 alineatul (4) |
Articolul 88 alineatul (6) |
|
Articolul 158 alineatul (5) |
Anexa VII partea I punctul 30 |
|
Articolul 158 alineatul (6) |
Anexa VII partea I punctul 31 |
|
Articolul 158 alineatul (7) |
Anexa VII partea I punctul 32 |
|
Articolul 158 alineatul (8) |
Anexa VII partea I punctul 33 |
|
Articolul 158 alineatul (9) |
Anexa VII partea I punctul 34 |
|
Articolul 158 alineatul (10) |
Anexa VII partea I punctul 35 |
|
Articolul 158 alineatul (11) |
|
|
Articolul 159 |
Anexa VII partea I punctul 36 |
|
Articolul 160 alineatul (1) |
Anexa VII partea II punctul 2 |
|
Articolul 160 alineatul (2) |
Anexa VII partea II punctul 3 |
|
Articolul 160 alineatul (3) |
Anexa VII partea II punctul 4 |
|
Articolul 160 alineatul (4) |
Anexa VII partea II punctul 5 |
|
Articolul 160 alineatul (5) |
Anexa VII partea II punctul 6 |
|
Articolul 160 alineatul (6) |
Anexa VII partea II punctul 7 |
|
Articolul 160 alineatul (7) |
Anexa VII partea II punctul 7 |
|
Articolul 161 alineatul (1) |
Anexa VII partea II punctul 8 |
|
Articolul 161 alineatul (2) |
Anexa VII partea II punctul 9 |
|
Articolul 161 alineatul (3) |
Anexa VII partea II punctul 10 |
|
Articolul 161 alineatul (4) |
Anexa VII partea II punctul 11 |
|
Articolul 162 alineatul (1) |
Anexa VII partea II punctul 12 |
|
Articolul 162 alineatul (2) |
Anexa VII partea II punctul 13 |
|
Articolul 162 alineatul (3) |
Anexa VII partea II punctul 14 |
|
Articolul 162 alineatul (4) |
Anexa VII partea II punctul 15 |
|
Articolul 162 alineatul (5) |
Anexa VII partea II punctul 16 |
|
Articolul 163 alineatul (1) |
Anexa VII partea II punctul 17 |
|
Articolul 163 alineatul (2) |
Anexa VII partea II punctul 18 |
|
Articolul 163 alineatul (3) |
Anexa VII partea II punctul 19 |
|
Articolul 163 alineatul (4) |
Anexa VII partea II punctul 20 |
|
Articolul 164 alineatul (1) |
Anexa VII partea II punctul 21 |
|
Articolul 164 alineatul (2) |
Anexa VII partea II punctul 22 |
|
Articolul 164 alineatul (3) |
Anexa VII partea II punctul 23 |
|
Articolul 164 alineatul (4) |
|
|
Articolul 165 alineatul (1) |
Anexa VII partea II punctul 24 |
|
Articolul 165 alineatul (2) |
Anexa VII partea II punctele 25 și 26 |
|
Articolul 165 alineatul (3) |
Anexa VII partea II punctul 27 |
|
Articolul 166 alineatul (1) |
Anexa VII partea III punctul 1 |
|
Articolul 166 alineatul (2) |
Anexa VII partea III punctul 2 |
|
Articolul 166 alineatul (3) |
Anexa VII partea III punctul 3 |
|
Articolul 166 alineatul (4) |
Anexa VII partea III punctul 4 |
|
Articolul 166 alineatul (5) |
Anexa VII partea III punctul 5 |
|
Articolul 166 alineatul (6) |
Anexa VII partea III punctul 6 |
|
Articolul 166 alineatul (7) |
Anexa VII partea III punctul 7 |
|
Articolul 166 alineatul (8) |
Anexa VII partea III punctul 9 |
|
Articolul 166 alineatul (9) |
Anexa VII partea III punctul 10 |
|
Articolul 166 alineatul (10) |
Anexa VII partea III punctul 11 |
|
Articolul 167 alineatul (1) |
Anexa VII partea III punctul 12 |
|
Articolul 167 alineatul (2) |
|
|
Articolul 168 |
Anexa VII partea III punctul 13 |
|
Articolul 169 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 2 |
|
Articolul 169 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 3 |
|
Articolul 169 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 4 |
|
Articolul 170 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 5-11 |
|
Articolul 170 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 12 |
|
Articolul 170 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctele 13-15 |
|
Articolul 170 alineatul (4) |
Anexa VII partea IV punctul 16 |
|
Articolul 171 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 17 |
|
Articolul 171 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 18 |
|
Articolul 172 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 19-23 |
|
Articolul 172 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 24 |
|
Articolul 172 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 25 |
|
Articolul 173 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 26-28 |
|
Articolul 173 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 29 |
|
Articolul 173 alineatul (3) |
|
|
Articolul 174 |
Anexa VII partea IV punctul 30 |
|
Articolul 175 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 31 |
|
Articolul 175 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 32 |
|
Articolul 175 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 33 |
|
Articolul 175 alineatul (4) |
Anexa VII partea IV punctul 34 |
|
Articolul 175 alineatul (5) |
Anexa VII partea IV punctul 35 |
|
Articolul 176 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 36 |
|
Articolul 176 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 37 primul paragraf |
|
Articolul 176 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 37 al doilea paragraf |
|
Articolul 176 alineatul (4) |
Anexa VII partea IV punctul 38 |
|
Articolul 176 alineatul (5) |
Anexa VII partea IV punctul 39 |
|
Articolul 177 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 40 |
|
Articolul 177 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 41 |
|
Articolul 177 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 42 |
|
Articolul 178 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 44 |
|
Articolul 178 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 44 |
|
Articolul 178 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 45 |
|
Articolul 178 alineatul (4) |
Anexa VII partea IV punctul 46 |
|
Articolul 178 alineatul (5) |
Anexa VII partea IV punctul 47 |
|
Articolul 178 alineatul (6) |
|
|
Articolul 178 alineatul (7) |
|
|
Articolul 179 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 43 și 49-56 |
|
Articolul 179 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 57 |
|
Articolul 180 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 59-66 |
|
Articolul 180 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctele 67-72 |
|
Articolul 180 alineatul (3) |
|
|
Articolul 181 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 73-81 |
|
Articolul 181 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 82 |
|
Articolul 181 alineatul (3) |
|
|
Articolul 182 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 87-92 |
|
Articolul 182 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 93 |
|
Articolul 182 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctele 94 și 95 |
|
Articolul 182 alineatul (4) |
|
|
Articolul 183 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctele 98-100 |
|
Articolul 183 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctele 101 și 102 |
|
Articolul 183 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctele 103 și 104 |
|
Articolul 183 alineatul (4) |
Anexa VII partea IV punctul 96 |
|
Articolul 183 alineatul (5) |
Anexa VII partea IV punctul 97 |
|
Articolul 183 alineatul (6) |
|
|
Articolul 184 alineatul (1) |
|
|
Articolul 184 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 105 |
|
Articolul 184 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 106 |
|
Articolul 184 alineatul (4) |
Anexa VII partea IV punctul 107 |
|
Articolul 184 alineatul (5) |
Anexa VII partea IV punctul 108 |
|
Articolul 184 alineatul (6) |
Anexa VII partea IV punctul 109 |
|
Articolul 185 |
Anexa VII partea IV punctele 110-114 |
|
Articolul 186 |
Anexa VII partea IV punctul 115 |
|
Articolul 187 |
Anexa VII partea IV punctul 116 |
|
Articolul 188 |
Anexa VII partea IV punctele 117-123 |
|
Articolul 189 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 124 |
|
Articolul 189 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctele 125 și 126 |
|
Articolul 189 alineatul (3) |
Anexa VII partea IV punctul 127 |
|
Articolul 190 alineatul (1) |
Anexa VII partea IV punctul 128 |
|
Articolul 190 alineatul (2) |
Anexa VII partea IV punctul 129 |
|
Articolul 190 alineatele (3) și (4) |
Anexa VII partea IV punctul 130 |
|
Articolul 191 |
Anexa VII partea IV punctul 131 |
|
Articolul 192 |
Articolul 90 și anexa VIII partea 1 punctul 2 |
|
Articolul 193 alineatul (1) |
Articolul 93 alineatul (2) |
|
Articolul 193 alineatul (2) |
Articolul 93 alineatul (3) |
|
Articolul 193 alineatul (3) |
Articolul 93(1) și anexa VIII partea 3 punctul 1 |
|
Articolul 193 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctul 2 |
|
Articolul 193 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 5 punctul 1 |
|
Articolul 193 alineatul (6) |
Anexa VIII partea 5 punctul 2 |
|
Articolul 194 alineatul (1) |
Articolul 92 alineatul (1) |
|
Articolul 194 alineatul (2) |
Articolul 92 alineatul (2) |
|
Articolul 194 alineatul (3) |
Articolul 92 alineatul (3) |
|
Articolul 194 alineatul (4) |
Articolul 92 alineatul (4) |
|
Articolul 194 alineatul (5) |
Articolul 92 alineatul (5) |
|
Articolul 194 alineatul (6) |
Articolul 92 alineatul (5) |
|
Articolul 194 alineatul (7) |
Articolul 92 alineatul (6) |
|
Articolul 194 alineatul (8) |
Anexa VIII partea 2 punctul 1 |
|
Articolul 194 alineatul (9) |
Anexa VIII partea 2 punctul 2 |
|
Articolul 194 alineatul (10) |
|
|
Articolul 195 |
Anexa VIII partea 1 punctele 3 și 4 |
|
Articolul 196 |
Anexa VIII partea 1 punctul 5 |
|
Articolul 197 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 1 punctul 7 |
|
Articolul 197 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 1 punctul 7 |
|
Articolul 197 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 1 punctul 7 |
|
Articolul 197 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 1 punctul 8 |
|
Articolul 197 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 1 punctul 9 |
|
Articolul 197 alineatul (6) |
Anexa VIII partea 1 punctul 9 |
|
Articolul 197 alineatul (7) |
Anexa VIII partea 1 punctul 10 |
|
Articolul 197 alineatul (8) |
|
|
Articolul 198 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 1 punctul 11 |
|
Articolul 198 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 1 punctul 11 |
|
Articolul 199 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 1 punctul 12 |
|
Articolul 199 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 1 punctul 13 |
|
Articolul 199 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 1 punctul 16 |
|
Articolul 199 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 1 punctele 17 și 18 |
|
Articolul 199 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 1 punctul 20 |
|
Articolul 199 alineatul (6) |
Anexa VIII partea 1 punctul 21 |
|
Articolul 199 alineatul (7) |
Anexa VIII partea 1 punctul 22 |
|
Articolul 199 alineatul (8) |
|
|
Articolul 200 |
Anexa VIII partea 1 punctele 23-25 |
|
Articolul 201 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 1 punctele 26 și 28 |
|
Articolul 201 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 1 punctul 27 |
|
Articolul 202 |
Anexa VIII partea 1 punctul 29 |
|
Articolul 203 |
|
|
Articolul 204 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 1 punctele 30 și 31 |
|
Articolul 204 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 1 punctul 32 |
|
Articolul 205 |
Anexa VIII partea 2 punctul 3 |
|
Articolul 206 |
Anexa VIII partea 2 punctele 4-5 |
|
Articolul 207 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 6 |
|
Articolul 207 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 6 litera (a) |
|
Articolul 207 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 2 punctul 6 litera (b) |
|
Articolul 207 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 2 punctul 6 litera (c) |
|
Articolul 207 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 2 punctul 7 |
|
Articolul 208 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 8 |
|
Articolul 208 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 8 litera (a) |
|
Articolul 208 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 2 punctul 8 litera (b) |
|
Articolul 208 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 2 punctul 8 litera (c) |
|
Articolul 208 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 2 punctul 8 litera (d) |
|
Articolul 209 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 9 |
|
Articolul 209 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 9 litera (a) |
|
Articolul 209 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 2 punctul 9 litera (b) |
|
Articolul 210 |
Anexa VIII partea 2 punctul 10 |
|
Articolul 211 |
Anexa VIII partea 2 punctul 11 |
|
Articolul 212 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 12 |
|
Articolul 212 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 13 |
|
Articolul 213 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 14 |
|
Articolul 213 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 15 |
|
Articolul 213 alineatul (3) |
|
|
Articolul 214 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 16 literele (a)-(c) |
|
Articolul 214 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 16 |
|
Articolul 214 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 2 punctul 17 |
|
Articolul 215 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 18 |
|
Articolul 215 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 19 |
|
Articolul 216 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 20 |
|
Articolul 216 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 21 |
|
Articolul 217 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 2 punctul 22 |
|
Articolul 217 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 2 punctul 22 litera (c) |
|
Articolul 217 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 2 punctul 22 litera (c) |
|
Articolul 218 |
Anexa VIII partea 3 punctul 3 |
|
Articolul 219 |
Anexa VIII partea 3 punctul 4 |
|
Articolul 220 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 5 |
|
Articolul 220 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 6, și punctele 8-10 |
|
Articolul 220 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 11 |
|
Articolul 220 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctele 22 și 23 |
|
Articolul 220 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 3 punctul 9 |
|
Articolul 221 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 12 |
|
Articolul 221 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 12 |
|
Articolul 221 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctele 13-15 |
|
Articolul 221 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctul 16 |
|
Articolul 221 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 3 punctele 18 și 19 |
|
Articolul 221 alineatul (6) |
Anexa VIII partea 3 punctele 20 și 21 |
|
Articolul 221 alineatul (7) |
Anexa VIII partea 3 point17 |
|
Articolul 221 alineatul (8) |
Anexa VIII partea 3 punctele 22 și 23 |
|
Articolul 221 alineatul (9) |
|
|
Articolul 222 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 24 |
|
Articolul 222 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 25 |
|
Articolul 222 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 26 |
|
Articolul 222 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctul 27 |
|
Articolul 222 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 3 punctul 28 |
|
Articolul 222 alineatul (6) |
Anexa VIII partea 3 punctul 29 |
|
Articolul 222 alineatul (7) |
Anexa VIII partea 3 punctele 28 și 29 |
|
Articolul 223 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctele 30-32 |
|
Articolul 223 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 33 |
|
Articolul 223 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 33 |
|
Articolul 223 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctul 33 |
|
Articolul 223 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 3 punctul 33 |
|
Articolul 223 alineatul (6) |
Anexa VIII partea 3 punctele 34 și 35 |
|
Articolul 223 alineatul (7) |
Anexa VIII partea 3 punctul 35 |
|
Articolul 224 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 36 |
|
Articolul 224 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 37 |
|
Articolul 224 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 38 |
|
Articolul 224 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctul 39 |
|
Articolul 224 alineatul (5) |
Anexa VIII partea 3 punctul 40 |
|
Articolul 224 alineatul (6) |
Anexa VIII partea 3 punctul 41 |
|
Articolul 225 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctele 42-46 |
|
Articolul 225 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctele 47-52 |
|
Articolul 225 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctele 53-56 |
|
Articolul 226 |
Anexa VIII partea 3 punctul 57 |
|
Articolul 227 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 58 |
|
Articolul 227 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 58 literele (a)-(h) |
|
Articolul 227 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 58 litera (h) |
|
Articolul 228 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 60 |
|
Articolul 228 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 61 |
|
Articolul 229 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctele 62-65 |
|
Articolul 229 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 66 |
|
Articolul 229 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctele 63 și 67 |
|
Articolul 230 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctele 68-71 |
|
Articolul 230 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 72 |
|
Articolul 230 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctele 73 și 74 |
|
Articolul 231 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 76 |
|
Articolul 231 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 77 |
|
Articolul 231 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 78 |
|
Articolul 231 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 79 |
|
Articolul 231 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 80 |
|
Articolul 231 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 80a |
|
Articolul 231 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctele 81-82 |
|
Articolul 232 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 83 |
|
Articolul 232 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 83 |
|
Articolul 232 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 84 |
|
Articolul 232 alineatul (4) |
Anexa VIII partea 3 punctul 85 |
|
Articolul 234 |
Anexa VIII partea 3 punctul 86 |
|
Articolul 235 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 87 |
|
Articolul 235 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 88 |
|
Articolul 235 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 89 |
|
Articolul 236 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 3 punctul 90 |
|
Articolul 236 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 3 punctul 91 |
|
Articolul 236 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 3 punctul 92 |
|
Articolul 237 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 4 punctul 1 |
|
Articolul 237 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 4 punctul 2 |
|
Articolul 238 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 4 punctul 3 |
|
Articolul 238 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 4 punctul 4 |
|
Articolul 238 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 4 punctul 5 |
|
Articolul 239 alineatul (1) |
Anexa VIII partea 4 punctul 6 |
|
Articolul 239 alineatul (2) |
Anexa VIII partea 4 punctul 7 |
|
Articolul 239 alineatul (3) |
Anexa VIII partea 4 punctul 8 |
|
Articolul 240 |
Anexa VIII partea 6 punctul 1 |
|
Articolul 241 |
Anexa VIII partea 6 punctul 2 |
|
Articolul 242 alineatele (1)-(9) |
Anexa IX partea I punctul 1 |
|
Articolul 242 alineatul (10) |
Articolul 4 punctul 37 |
|
Articolul 242 alineatul (11) |
Articolul 4 punctul 38 |
|
Articolul 242 alineatul (12) |
|
|
Articolul 242 alineatul (13) |
|
|
Articolul 242 alineatul (14) |
|
|
Articolul 242 alineatul (15) |
|
|
Articolul 243 alineatul (1) |
Anexa IX partea II punctul 1 |
|
Articolul 243 alineatul (2) |
Anexa IX partea II punctul 1a |
|
Articolul 243 alineatul (3) |
Anexa IX partea II punctul 1b |
|
Articolul 243 alineatul (4) |
Anexa IX partea II punctul 1c |
|
Articolul 243 alineatul (5) |
Anexa IX partea II punctul 1d |
|
Articolul 243 alineatul (6) |
|
|
Articolul 244 alineatul (1) |
Anexa IX partea II punctul 2 |
|
Articolul 244 alineatul (2) |
Anexa IX partea II punctul 2a |
|
Articolul 244 alineatul (3) |
Anexa IX partea II punctul 2b |
|
Articolul 244 alineatul (4) |
Anexa IX partea II punctul 2c |
|
Articolul 244 alineatul (5) |
Anexa IX partea II punctul 2d |
|
Articolul 244 alineatul (6) |
|
|
Articolul 245 alineatul (1) |
Articolul 95 alineatul (1) |
|
Articolul 245 alineatul (2) |
Articolul 95 alineatul (2) |
|
Articolul 245 alineatul (3) |
Articolul 96 alineatul (2) |
|
Articolul 245 alineatul (4) |
Articolul 96 alineatul (4) |
|
Articolul 245 alineatul (5) |
|
|
Articolul 245 alineatul (6) |
|
|
Articolul 246 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctele 2 și 3 |
|
Articolul 246 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 5 |
|
Articolul 246 alineatul (3) |
Anexa IX partea IV punctul 5 |
|
Articolul 247 alineatul (1) |
Articolul 96 alineatul (3) anexa IX partea IV punctul 60 |
|
Articolul 247 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 61 |
|
Articolul 247 alineatul (3) |
|
|
Articolul 247 alineatul (4) |
|
|
Articolul 248 alineatul (1) |
Articolul 101 alineatul (1) |
|
Articolul 248 alineatul (2) |
|
|
Articolul 248 alineatul (3) |
Articolul 101 alineatul (2) |
|
Articolul 249 |
Anexa IX partea II punctele 3 și 4 |
|
Articolul 250 |
Anexa IX partea II punctele 5-7 |
|
Articolul 251 |
Anexa IX partea IV punctele 6-7 |
|
Articolul 252 |
Anexa IX partea IV punctul 8 |
|
Articolul 253 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctul 9 |
|
Articolul 253 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 10 |
|
Articolul 254 |
Anexa IX partea IV punctele 11-12 |
|
Articolul 255 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctul 13 |
|
Articolul 255 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 15 |
|
Articolul 256 alineatul (1) |
Articolul 100 alineatul (1) |
|
Articolul 256 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctele 17-20 |
|
Articolul 256 alineatul (3) |
Anexa IX partea IV punctul 21 |
|
Articolul 256 alineatul (4) |
Anexa IX partea IV punctele 22-23 |
|
Articolul 256 alineatul (5) |
Anexa IX partea IV punctele 24-25 |
|
Articolul 256 alineatul (6) |
Anexa IX partea IV punctele 26-29 |
|
Articolul 256 alineatul (7) |
Anexa IX partea IV punctul 30 |
|
Articolul 256 alineatul (8) |
Anexa IX partea IV punctul 32 |
|
Articolul 256 alineatul (9) |
Anexa IX partea IV punctul 33 |
|
Articolul 257 |
Anexa IX partea IV punctul 34 |
|
Articolul 258 |
Anexa IX partea IV punctele 35-36 |
|
Articolul 259 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctele 38-41 |
|
Articolul 259 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 42 |
|
Articolul 259 alineatul (3) |
Anexa IX partea IV punctul 43 |
|
Articolul 259 alineatul (4) |
Anexa IX partea IV punctul 44 |
|
Articolul 259 alineatul (5) |
|
|
Articolul 260 |
Anexa IX partea IV punctul 45 |
|
Articolul 261 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctele 46-47 și punctul 49 |
|
Articolul 261 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 51 |
|
Articolul 262 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctele 52 și 53 |
|
Articolul 262 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 53 |
|
Articolul 262 alineatul (3) |
|
|
Articolul 262 alineatul (4) |
Anexa IX partea IV punctul 54 |
|
Articolul 263 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctul 57 |
|
Articolul 263 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 58 |
|
Articolul 263 alineatul (3) |
Anexa IX partea IV punctul 59 |
|
Articolul 264 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctul 62 |
|
Articolul 264 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctele 63-65 |
|
Articolul 264 alineatul (3) |
Anexa IX partea IV punctele 66 și 67 |
|
Articolul 264 alineatul (4) |
|
|
Articolul 265 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctul 68 |
|
Articolul 265 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 70 |
|
Articolul 265 alineatul (3) |
Anexa IX partea IV punctul 71 |
|
Articolul 266 alineatul (1) |
Anexa IX partea IV punctul 72 |
|
Articolul 266 alineatul (2) |
Anexa IX partea IV punctul 73 |
|
Articolul 266 alineatul (3) |
Anexa IX partea IV punctul 74-75 |
|
Articolul 266 alineatul (4) |
Anexa IX partea IV punctul 76 |
|
Articolul 267 alineatul (1) |
Articolul 97 alineatul (1) |
|
Articolul 267 alineatul (3) |
Articolul 97 alineatul (3) |
|
Articolul 268 |
Anexa IX partea III punctul 1 |
|
Articolul 269 |
Anexa IX partea III punctul 2-7 |
|
Articolul 270 |
Articolul 98 alineatul (1) și Anexa IX partea III punctele 8 și 9 |
|
Articolul 271 alineatul (1) |
Anexa III partea II punctul 1 Anexa VII partea III punctul 5 |
|
Articolul 271 alineatul (2) |
Anexa VII partea III punctul 7 |
|
Articolul 272 alineatul (1) |
Anexa III partea I punctul 1 |
|
Articolul 272 alineatul (2) |
Anexa III partea I punctul 3 |
|
Articolul 272 alineatul (3) |
Anexa III partea I punctul 4 |
|
Articolul 272 alineatul (4) |
Anexa III partea I punctul 5 |
|
Articolul 272 alineatul (5) |
Anexa III partea I punctul 6 |
|
Articolul 272 alineatul (6) |
Anexa III partea I punctul 7 |
|
Articolul 272 alineatul (7) |
Anexa III partea I punctul 8 |
|
Articolul 272 alineatul (8) |
Anexa III partea I punctul 9 |
|
Articolul 272 alineatul (9) |
Anexa III partea I punctul 10 |
|
Articolul 272 alineatul (10) |
Anexa III partea I punctul 11 |
|
Articolul 272 alineatul (11) |
Anexa III partea I punctul 12 |
|
Articolul 272 alineatul (12) |
Anexa III partea I punctul 13 |
|
Articolul 272 alineatul (13) |
Anexa III partea I punctul 14 |
|
Articolul 272 alineatul (14) |
Anexa III partea I punctul 15 |
|
Articolul 272 alineatul (15) |
Anexa III partea I punctul 16 |
|
Articolul 272 alineatul (16) |
Anexa III partea I punctul 17 |
|
Articolul 272 alineatul (17) |
Anexa III partea I punctul 18 |
|
Articolul 272 alineatul (18) |
Anexa III partea I punctul 19 |
|
Articolul 272 alineatul (19) |
Anexa III partea I punctul 20 |
|
Articolul 272 alineatul (20) |
Anexa III partea I punctul 21 |
|
Articolul 272 alineatul (21) |
Anexa III partea I punctul 22 |
|
Articolul 272 alineatul (22) |
Anexa III partea I punctul 23 |
|
Articolul 272 alineatul (23) |
Anexa III partea I punctul 26 |
|
Articolul 272 alineatul (24) |
Anexa III partea VII litera (a) |
|
Articolul 272 alineatul (25) |
Anexa III partea VII litera (a) |
|
Articolul 272 alineatul (26) |
Anexa III; partea V punctul 2 |
|
Articolul 273 alineatul (1) |
Anexa III partea II punctul 1 |
|
Articolul 273 alineatul (2) |
Anexa III partea II punctul 2 |
|
Articolul 273 alineatul (3) |
Anexa III partea II punctul 3 primul și al doilea paragraf |
|
Articolul 273 alineatul (4) |
Anexa III partea II punctul 3 al treilea paragraf |
|
Articolul 273 alineatul (5) |
Anexa III partea II punctul 4 |
|
Articolul 273 alineatul (6) |
Anexa III partea II punctul 5 |
|
Articolul 273 alineatul (7) |
Anexa III partea II punctul 7 |
|
Articolul 273 alineatul (8) |
Anexa III partea II punctul 8 |
|
Articolul 274 alineatul (1) |
Anexa III partea III |
|
Articolul 274 alineatul (2) |
Anexa III partea III |
|
Articolul 274 alineatul (3) |
Anexa III partea III |
|
Articolul 274 alineatul (4) |
Anexa III partea III |
|
Articolul 275 alineatul (1) |
Anexa III partea IV |
|
Articolul 275 alineatul (2) |
Anexa III partea IV |
|
Articolul 276 alineatul (1) |
Anexa III partea V punctul 1 |
|
Articolul 276 alineatul (2) |
Anexa III partea V punctul 1 |
|
Articolul 276 alineatul (3) |
Anexa III partea V punctele 1-2 |
|
Articolul 277 alineatul (1) |
Anexa III partea V punctul 3-4 |
|
Articolul 277 alineatul (2) |
Anexa III partea V punctul 5 |
|
Articolul 277 alineatul (3) |
Anexa III partea V punctul 6 |
|
Articolul 277 alineatul (4) |
Anexa III partea V punctul 7 |
|
Articolul 278 alineatul (1) |
|
|
Articolul 278 alineatul (2) |
Anexa III partea V punctul 8 |
|
Articolul 278 alineatul (3) |
Anexa III partea V punctul 9 |
|
Articolul 279 |
Anexa III partea V punctul 10 |
|
Articolul 280 alineatul (1) |
Anexa III partea V punctul 11 |
|
Articolul 280 alineatul (2) |
Anexa III partea V punctul 12 |
|
Articolul 281 alineatul (1) |
|
|
Articolul 281 alineatul (2) |
Anexa III partea V punctul 13 |
|
Articolul 281 alineatul (3) |
Anexa III partea V punctul 14 |
|
Articolul 282 alineatul (1) |
|
|
Articolul 282 alineatul (2) |
Anexa III partea V punctul 15 |
|
Articolul 282 alineatul (3) |
Anexa III partea V punctul 16 |
|
Articolul 282 alineatul (4) |
Anexa III partea V punctul 17 |
|
Articolul 282 alineatul (5) |
Anexa III partea V punctul 18 |
|
Articolul 282 alineatul (6) |
Anexa III partea V punctul 19 |
|
Articolul 282 alineatul (7) |
Anexa III partea V punctul 20 |
|
Articolul 282 alineatul (8) |
Anexa III partea V punctul 21 |
|
Articolul 283 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 1 |
|
Articolul 283 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 2 |
|
Articolul 283 alineatul (3) |
Anexa III partea VI punctul 2 |
|
Articolul 283 alineatul (4) |
Anexa III partea VI punctul 3 |
|
Articolul 283 alineatul (5) |
Anexa III partea VI punctul 4 |
|
Articolul 283 alineatul (6) |
Anexa III partea VI punctul 4 |
|
Articolul 284 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 5 |
|
Articolul 284 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 6 |
|
Articolul 284 alineatul (3) |
|
|
Articolul 284 alineatul (4) |
Anexa III partea VI punctul 7 |
|
Articolul 284 alineatul (5) |
Anexa III partea VI punctul 8 |
|
Articolul 284 alineatul (6) |
Anexa III partea VI punctul 9 |
|
Articolul 284 alineatul (7) |
Anexa III partea VI punctul 10 |
|
Articolul 284 alineatul (8) |
Anexa III partea VI punctul 11 |
|
Articolul 284 alineatul (9) |
Anexa III partea VI punctul 12 |
|
Articolul 284 alineatul (10) |
Anexa III partea VI punctul 13 |
|
Articolul 284 alineatul (11) |
Anexa III partea VI punctul 9 |
|
Articolul 284 alineatul (12) |
|
|
Articolul 284 alineatul (13) |
Anexa III partea VI punctul 14 |
|
Articolul 285 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 15 |
|
Articolul 285 alineatele (2)-(8) |
|
|
Articolul 286 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctele 18 și 25 |
|
Articolul 286 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 19 |
|
Articolul 286 alineatul (3) |
|
|
Articolul 286 alineatul (4) |
Anexa III partea VI punctul 20 |
|
Articolul 286 alineatul (5) |
Anexa III partea VI punctul 21 |
|
Articolul 286 alineatul (6) |
Anexa III partea VI punctul 22 |
|
Articolul 286 alineatul (7) |
Anexa III partea VI punctul 23 |
|
Articolul 286 alineatul (8) |
Anexa III partea VI punctul 24 |
|
Articolul 287 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 17 |
|
Articolul 287 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 17 |
|
Articolul 287 alineatul (3) |
|
|
Articolul 287 alineatul (4) |
|
|
Articolul 288 |
Anexa III partea VI punctul 26 |
|
Articolul 289 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 27 |
|
Articolul 289 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 28 |
|
Articolul 289 alineatul (3) |
Anexa III partea VI punctul 29 |
|
Articolul 289 alineatul (4) |
Anexa III partea VI punctul 29 |
|
Articolul 289 alineatul (5) |
Anexa III partea VI punctul 30 |
|
Articolul 289 alineatul (6) |
Anexa III partea VI punctul 31 |
|
Articolul 290 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 32 |
|
Articolul 290 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 32 |
|
Articolul 290 alineatele (3)-(10) |
|
|
Articolul 291 alineatul (1) |
Anexa I partea I punctele 27-28 |
|
Articolul 291 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 34 |
|
Articolul 291 alineatul (3) |
|
|
Articolul 291 alineatul (4) |
Anexa III partea VI punctul 35 |
|
Articolul 291 alineatul (5) |
|
|
Articolul 291 alineatul (6) |
|
|
Articolul 292 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 36 |
|
Articolul 292 alineatul (2) |
Anexa III partea VI punctul 37 |
|
Articolul 292 alineatul (3) |
|
|
Articolul 292 alineatul (4) |
|
|
Articolul 292 alineatul (5) |
|
|
Articolul 292 alineatul (6) |
Anexa III partea VI punctul 38 |
|
Articolul 292 alineatul (7) |
Anexa III partea VI punctul 39 |
|
Articolul 292 alineatul (8) |
Anexa III partea VI punctul 40 |
|
Articolul 292 alineatul (9) |
Anexa III partea VI punctul 41 |
|
Articolul 292 alineatul (10) |
|
|
Articolul 293 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 42 |
|
Articolul 293 alineatele (2)-(6) |
|
|
Articolul 294 alineatul (1) |
Anexa III partea VI punctul 42 |
|
Articolul 294 alineatul (2) |
|
|
Articolul 294 alineatul (3) |
Anexa III partea VI punctul 42 |
|
Articolul 295 |
Anexa III partea VII litera (a) |
|
Articolul 296 alineatul (1) |
Anexa III partea VII litera (b) |
|
Articolul 296 alineatul (2) |
Anexa III partea VII litera (b) |
|
Articolul 296 alineatul (3) |
Anexa III partea VII litera (b) |
|
Articolul 297 alineatul (1) |
Anexa III partea VII litera (b) |
|
Articolul 297 alineatul (2) |
Anexa III partea VII litera (b) |
|
Articolul 297 alineatul (3) |
Anexa III partea VII litera (b) |
|
Articolul 297 alineatul (4) |
Anexa III partea VII litera (b) |
|
Articolul 298 alineatul (1) |
Anexa III partea VII litera (c) |
|
Articolul 298 alineatul (2) |
Anexa III partea VII litera (c) |
|
Articolul 298 alineatul (3) |
Anexa III partea VII litera (c) |
|
Articolul 298 alineatul (4) |
Anexa III partea VII litera (c) |
|
Articolul 299 alineatul (1) |
|
Anexa II punctul 7 |
Articolul 299 alineatul (2) |
|
Anexa II punctele 7-11 |
Articolul 300 |
|
|
Articolul 301 |
Anexa III partea 2 punctul 6 |
|
Articolul 302 |
|
|
Articolul 303 |
|
|
Articolul 304 |
|
|
Articolul 305 |
|
|
Articolul 306 |
|
|
Articolul 307 |
|
|
Articolul 308 |
|
|
Articolul 309 |
|
|
Articolul 310 |
|
|
Articolul 311 |
|
|
Articolul 312 alineatul (1) |
Articolul 104 alineatele (3) și (6) și anexa X partea 2 punctele 2, 5 și 8 |
|
Articolul 312 alineatul (2) |
Articolul 105 alineatele (1) și (2) și anexa X partea 3 punctul 1 |
|
Articolul 312 alineatul (3) |
|
|
Articolul 312 alineatul (4) |
Articolul 105 alineatul (1) |
|
Articolul 313 alineatul (1) |
Articolul 102 alineatul (2) |
|
Articolul 313 alineatul (2) |
Articolul 102 alineatul (3) |
|
Articolul 313 alineatul (3) |
|
|
Articolul 314 alineatul (1) |
Articolul 102 alineatul (4) |
|
Articolul 314 alineatul (2) |
Anexa X partea 4 punctul 1 |
|
Articolul 314 alineatul (3) |
Anexa X partea 4 punctul 2 |
|
Articolul 314 alineatul (4) |
Anexa X partea 4 punctele 3 și 4 |
|
Articolul 314 alineatul (5) |
|
|
Articolul 315 alineatul (1) |
Articolul 103 și anexa X partea 1 punctele 1-3 |
|
Articolul 315 alineatul (2) |
|
|
Articolul 315 alineatul (3) |
|
|
Articolul 315 alineatul (4) |
Anexa X partea 1 punctul 4 |
|
Articolul 316 alineatul (1) |
Anexa X partea 1 punctele 5-8 |
|
Articolul 316 alineatul (2) |
Anexa X partea 1 punctul 9 |
|
Articolul 316 alineatul (3) |
|
|
Articolul 317 alineatul (1) |
Articolul 104 alineatul (1) |
|
Articolul 317 alineatul (2) |
Articolul 104 alineatele (2) și (4) și anexa X partea 2 punctul 1 |
|
Articolul 317 alineatul (3) |
Anexa X partea 2 punctul 1 |
|
Articolul 317 alineatul (4) |
Anexa X partea 2 punctul 2 |
|
Articolul 318 alineatul (1) |
Anexa X partea 2 punctul 4 |
|
Articolul 318 alineatul (2) |
Anexa X partea 2 punctul 4 |
|
Articolul 318 alineatul (3) |
|
|
Articolul 319 alineatul (1) |
Anexa X partea 2 punctele 6-7 |
|
Articolul 319 alineatul (2) |
Anexa X partea 2 punctele 10 și 11 |
|
Articolul 320 |
Anexa X partea 2 punctele 9 și 12 |
|
Articolul 321 |
Anexa X partea 3 punctele 2-7 |
|
Articolul 322 alineatul (1) |
|
|
Articolul 322 alineatul (2) |
Anexa X partea 3 punctele 8-12 |
|
Articolul 322 alineatul (3) |
Anexa X partea 3 punctele 13-18 |
|
Articolul 322 alineatul (4) |
Anexa X partea 3 punctul 19 |
|
Articolul 322 alineatul (5) |
Anexa X partea 3 punctul 20 |
|
Articolul 322 alineatul (6) |
Anexa X partea 3 punctele 21-24 |
|
Articolul 323 alineatul (1) |
Anexa X partea 3 punctul 25 |
|
Articolul 323 alineatul (2) |
Anexa X partea 3 punctul 26 |
|
Articolul 323 alineatul (3) |
Anexa X partea 3 punctul 27 |
|
Articolul 323 alineatul (4) |
Anexa X partea 3 punctul 28 |
|
Articolul 323 alineatul (5) |
Anexa X partea 3 punctul 29 |
|
Articolul 324 |
Anexa X partea 5 |
|
Articolul 325 alineatul (1) |
|
Articolul 26 |
Articolul 325 alineatul (2) |
|
Articolul 26 |
Articolul 325 alineatul (3) |
|
|
Articolul 326 |
|
|
Articolul 327 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 1 |
Articolul 327 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 2 |
Articolul 327 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 3 |
Articolul 328 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 4 |
Articolul 328 alineatul (2) |
|
|
Articolul 329 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 5 |
Articolul 329 alineatul (2) |
|
|
Articolul 330 |
|
Anexa I punctul 7 |
Articolul 331 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 9 |
Articolul 331 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 10 |
Articolul 332 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 8 |
Articolul 332 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 8 |
Articolul 333 |
|
Anexa I punctul 11 |
Articolul 334 |
|
Anexa I punctul 13 |
Articolul 335 |
|
Anexa I punctul 14 |
Articolul 336 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 14 |
Articolul 336 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 14 |
Articolul 336 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 14 |
Articolul 336 alineatul (4) |
|
Articolul 19 alineatul (1) |
Articolul 337 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 16a |
Articolul 337 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 16a |
Articolul 337 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 16a |
Articolul 337 alineatul (4) |
|
Anexa I punctul 16a |
Articolul 337 alineatul (4) |
|
Anexa I punctul 16a |
Articolul 338 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 14a |
Articolul 338 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 14b |
Articolul 338 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 14c |
Articolul 338 alineatul (4) |
|
Anexa I punctul 14a |
Articolul 339 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 17 |
Articolul 339 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 18 |
Articolul 339 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 19 |
Articolul 339 alineatul (4) |
|
Anexa I punctul 20 |
Articolul 339 alineatul (5) |
|
Anexa I punctul 21 |
Articolul 339 alineatul (6) |
|
Anexa I punctul 22 |
Articolul 339 alineatul (7) |
|
Anexa I punctul 23 |
Articolul 339 alineatul (8) |
|
Anexa I punctul 24 |
Articolul 339 alineatul (9) |
|
Anexa I punctul 25 |
Articolul 340 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 26 |
Articolul 340 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 27 |
Articolul 340 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 28 |
Articolul 340 alineatul (4) |
|
Anexa I punctul 29 |
Articolul 340 alineatul (5) |
|
Anexa I punctul 30 |
Articolul 340 alineatul (6) |
|
Anexa I punctul 31 |
Articolul 340 alineatul (7) |
|
Anexa I punctul 32 |
Articolul 341 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 33 |
Articolul 341 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 33 |
Articolul 341 alineatul (3) |
|
|
Articolul 342 |
|
Anexa I punctul 34 |
Articolul 343 |
|
Anexa I punctul 36 |
Articolul 344 alineatul (1) |
|
|
Articolul 344 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 37 |
Articolul 344 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 38 |
Articolul 345 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 41 |
Articolul 345 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 41 |
Articolul 346 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 42 |
Articolul 346 alineatul (2) |
|
|
Articolul 346 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 43 |
Articolul 346 alineatul (4) |
|
Anexa I punctul 44 |
Articolul 346 alineatul (5) |
|
Anexa I punctul 45 |
Articolul 346 alineatul (6) |
|
Anexa I punctul 46 |
Articolul 347 |
|
Anexa I punctul 8 |
Articolul 348 alineatul (1) |
|
Anexa I punctele 48-49 |
Articolul 348 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 50 |
Articolul 349 |
|
Anexa I punctul 51 |
Articolul 350 alineatul (1) |
|
Anexa I punctul 53 |
Articolul 350 alineatul (2) |
|
Anexa I punctul 54 |
Articolul 350 alineatul (3) |
|
Anexa I punctul 55 |
Articolul 350 alineatul (4) |
|
Anexa I punctul 56 |
Articolul 351 |
|
Anexa III punctul 1 |
Articolul 352 alineatul (1) |
|
Anexa III punctul 2.1 |
Articolul 352 alineatul (2) |
|
Anexa III punctul 2.2. |
Articolul 352 alineatul (3) |
|
Anexa III punctul 2.1. |
Articolul 352 alineatul (4) |
|
Anexa III punctul 2.2. |
Articolul 352 alineatul (5) |
|
|
Articolul 353 alineatul (1) |
|
Anexa III punctul 2.1. |
Articolul 353 alineatul (2) |
|
Anexa III punctul 2.1. |
Articolul 353 alineatul (3) |
|
Anexa III punctul 2.1. |
Articolul 354 alineatul (1) |
|
Anexa III punctul 3.1. |
Articolul 354 alineatul (2) |
|
Anexa III punctul 3.2. |
Articolul 354 alineatul (3) |
|
Anexa III punctul 3.2. |
Articolul 354 alineatul (4) |
|
|
Articolul 355 |
|
|
Articolul 356 |
|
|
Articolul 357 alineatul (1) |
|
Anexa IV punctul 1 |
Articolul 357 alineatul (2) |
|
Anexa IV punctul 2 |
Articolul 357 alineatul (3) |
|
Anexa IV punctul 3 |
Articolul 357 alineatul (4) |
|
Anexa IV punctul 4 |
Articolul 357 alineatul (5) |
|
Anexa IV punctul 6 |
Articolul 358 alineatul (1) |
|
Anexa IV punctul 8 |
Articolul 358 alineatul (2) |
|
Anexa IV punctul 9 |
Articolul 358 alineatul (3) |
|
Anexa IV punctul 10 |
Articolul 358 alineatul (4) |
|
Anexa IV punctul 12 |
Articolul 359 alineatul (1) |
|
Anexa IV punctul 13 |
Articolul 359 alineatul (2) |
|
Anexa IV punctul 14 |
Articolul 359 alineatul (3) |
|
Anexa IV punctul 15 |
Articolul 359 alineatul (4) |
|
Anexa IV punctul 16 |
Articolul 359 alineatul (5) |
|
Anexa IV punctul 17 |
Articolul 359 alineatul (6) |
|
Anexa IV punctul 18 |
Articolul 360 alineatul (1) |
|
Anexa IV punctul 19 |
Articolul 360 alineatul (2) |
|
Anexa IV punctul 20 |
Articolul 361 |
|
Anexa IV punctul 21 |
Articolul 362 |
|
|
Articolul 363 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 1 |
Articolul 363 alineatul (2) |
|
|
Articolul 363 alineatul (3) |
|
|
Articolul 364 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 10b |
Articolul 364 alineatul (2) |
|
|
Articolul 364 alineatul (3) |
|
|
Articolul 365 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 10 |
Articolul 365 alineatul (2) |
|
Anexa V punctul 10a |
Articolul 366 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 7 |
Articolul 366 alineatul (2) |
|
Anexa V punctul 8 |
Articolul 366 alineatul (3) |
|
Anexa V punctul 9 |
Articolul 366 alineatul (4) |
|
Anexa V punctul 10 |
Articolul 366 alineatul (5) |
|
Anexa V punctul 8 |
Articolul 367 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 11 |
Articolul 367 alineatul (2) |
|
Anexa V punctul 12 |
Articolul 367 alineatul (3) |
|
Anexa V punctul 12 |
Articolul 368 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 2 |
Articolul 368 alineatul (2) |
|
Anexa V punctul 2 |
Articolul 368 alineatul (3) |
|
Anexa V punctul 5 |
Articolul 368 alineatul (4) |
|
|
Articolul 369 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 3 |
Articolul 369 alineatul (2) |
|
|
Articolul 370 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 5 |
Articolul 371 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 5 |
Articolul 371 alineatul (2) |
|
|
Articolul 372 |
|
Anexa V punctul 5a |
Articolul 373 |
|
Anexa V punctul 5b |
Articolul 374 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 5c |
Articolul 374 alineatul (2) |
|
Anexa V punctul 5d |
Articolul 374 alineatul (3) |
|
Anexa V punctul 5d |
Articolul 374 alineatul (4) |
|
Anexa V punctul 5d |
Articolul 374 alineatul (5) |
|
Anexa V punctul 5d |
Articolul 374 alineatul (6) |
|
Anexa V punctul 5d |
Articolul 374 alineatul (7) |
|
|
Articolul 375 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 5a |
Articolul 375 alineatul (2) |
|
Anexa V punctul 5e |
Articolul 376 alineatul (1) |
|
Anexa V punctul 5f |
Articolul 376 alineatul (2) |
|
Anexa V punctul 5g |
Articolul 376 alineatul (3) |
|
Anexa V punctul 5h |
Articolul 376 alineatul (4) |
|
Anexa V punctul 5h |
Articolul 376 alineatul (5) |
|
Anexa V punctul 5i |
Articolul 376 alineatul (6) |
|
Anexa V punctul 5 |
Articolul 377 |
|
Anexa V punctul 5l |
Articolul 378 |
|
Anexa II punctul 1 |
Articolul 379 alineatul (1) |
|
Anexa II punctul 2 |
Articolul 379 alineatul (2) |
|
Anexa II punctul 3 |
Articolul 379 alineatul (3) |
|
Anexa II punctul 2 |
Articolul 380 |
|
Anexa II punctul 4 |
Articolul 381 |
|
|
Articolul 382 |
|
|
Articolul 383 |
|
|
Articolul 384 |
|
|
Articolul 385 |
|
|
Articolul 386 |
|
|
Articolul 387 |
|
Articolul 28 alineatul (1) |
Articolul 388 |
|
|
Articolul 389 |
Articolul 106 alineatul (1) primul paragraf |
|
Articolul 390 alineatul (1) |
Articolul 106 alineatul (1) al doilea paragraf |
|
Articolul 390 alineatul (2) |
|
|
Articolul 390 alineatul (3) |
|
Articolul 29 alineatul (1) |
Articolul 390 alineatul (4) |
|
Articolul 30 alineatul (1) |
Articolul 390 alineatul (5) |
|
Articolul 29 alineatul (2) |
Articolul 390 alineatul (6) |
Articolul 106 alineatul (2) primul paragraf |
|
Articolul 390 alineatul (7) |
Articolul 106 alineatul (3) |
|
Articolul 390 alineatul (8) |
Articolul 106 alineatul (2) al doilea și al treilea paragraf |
|
Articolul 391 |
Articolul 107 |
|
Articolul 392 |
Articolul 108 |
|
Articolul 393 |
Articolul 109 |
|
Articolul 394 alineatul (1) |
Articolul 110 alineatul (1) |
|
Articolul 394 alineatul (2) |
Articolul 110 alineatul (1) |
|
Articolul 394 alineatele (3) și (4) |
Articolul 110 alineatul (2) |
|
Articolul 394 alineatul (4) |
Articolul 110 alineatul (2) |
|
Articolul 395 alineatul (1) |
Articolul 111 alineatul (1) |
|
Articolul 395 alineatul (2) |
|
|
Articolul 395 alineatul (3) |
Articolul 111 alineatul (4) primul paragraf |
|
Articolul 395 alineatul (4) |
|
Articolul 30 alineatul (4) |
Articolul 395 alineatul (5) |
|
Articolul 31 |
Articolul 395 alineatul (6) |
|
|
Articolul 395 alineatul (7) |
|
|
Articolul 395 alineatul (8) |
|
|
Articolul 396 alineatul (1) |
Articolul 111 alineatul (4) primul și al doilea paragraf |
|
Articolul 396 alineatul (2) |
|
|
Articolul 397 alineatul (1) |
|
Anexa VI punctul 1 |
Articolul 397 alineatul (2) |
|
Anexa VI punctul 2 |
Articolul 397 alineatul (3) |
|
Anexa VI punctul 3 |
Articolul 398 |
|
Articolul 32 alineatul (1) |
Articolul 399 alineatul (1) |
Articolul 112 alineatul (1) |
|
Articolul 399 alineatul (2) |
Articolul 112 alineatul (2) |
|
Articolul 399 alineatul (3) |
Articolul 112 alineatul (3) |
|
Articolul 399 alineatul (4) |
Articolul 110 alineatul (3) |
|
Articolul 400 alineatul (1) |
Articolul 113 alineatul (3) |
|
Articolul 400 alineatul (2) |
Articolul 113 alineatul (4) |
|
Articolul 400 alineatul (3) |
|
|
Articolul 401 alineatul (1) |
Articolul 114 alineatul (1) |
|
Articolul 401 alineatul (2) |
Articolul 114 alineatul (2) |
|
Articolul 401 alineatul (3) |
Articolul 114 alineatul (3) |
|
Articolul 402 alineatul (1) |
Articolul 115 alineatul (1) |
|
Articolul 402 alineatul (2) |
Articolul 115 alineatul (2) |
|
Articolul 402 alineatul (3) |
|
|
Articolul 403 alineatul (1) |
Articolul 117 alineatul (1) |
|
Articolul 403 alineatul (2) |
Articolul 117 alineatul (2) |
|
Articolul 404 |
Articolul 122a alineatul (8) |
|
Articolul 405 alineatul (1) |
Articolul 122a alineatul (1) |
|
Articolul 405 alineatul (2) |
Articolul 122a alineatul (2) |
|
Articolul 405 alineatul (3) |
Articolul 122a alineatul (3) primul paragraf |
|
Articolul 405 alineatul (4) |
Articolul 122a alineatul (3) al doilea paragraf |
|
Articolul 406 alineatul (1) |
Articolul 122a alineatul (4) și alineatul (5) al doilea paragraf |
|
Articolul 406 alineatul (2) |
Articolul 122a alineatul (5) primul paragraf și alineatul (6) primul paragraf |
|
Articolul 407 |
Articolul 122a alineatul (5) al treilea paragraf |
|
Articolul 408 |
Articolul 122a alineatul (6) primul și al doilea paragraf |
|
Articolul 409 |
Articolul 122a alineatul (7) |
|
Articolul 410 |
Articolul 122a alineatul (10) |
|
Articolul 411 |
|
|
Articolul 412 |
|
|
Articolul 413 |
|
|
Articolul 414 |
|
|
Articolul 415 |
|
|
Articolul 416 |
|
|
Articolul 417 |
|
|
Articolul 418 |
|
|
Articolul 419 |
|
|
Articolul 420 |
|
|
Articolul 421 |
|
|
Articolul 422 |
|
|
Articolul 423 |
|
|
Articolul 424 |
|
|
Articolul 425 |
|
|
Articolul 426 |
|
|
Articolul 427 |
|
|
Articolul 428 |
|
|
Articolul 429 |
|
|
Articolul 430 |
|
|
Articolul 431 alineatul (1) |
Articolul 145 alineatul (1) |
|
Articolul 431 alineatul (2) |
Articolul 145 alineatul (2) |
|
Articolul 431 alineatul (3) |
Articolul 145 alineatul (3) |
|
Articolul 431 alineatul (4) |
Articolul 145 alineatul (4) |
|
Articolul 432 alineatul (1) |
Anexa XII partea I punctul 1 și Articolul 146 alineatul (1) |
|
Articolul 432 alineatul (2) |
Articolul 146 alineatul (2) și Anexa XII partea I punctele 2 și 3 |
|
Articolul 432 alineatul (3) |
Articolul 146 alineatul (3) |
|
Articolul 433 |
Articolul 147 și Anexa XII partea I punctul 4 |
|
Articolul 434 alineatul (1) |
Articolul 148 |
|
Articolul 434 alineatul (2) |
|
|
Articolul 435 alineatul (1) |
Anexa XII partea II punctul 1 |
|
Articolul 435 alineatul (2) |
|
|
Articolul 436 |
Anexa XII partea II punctul 2 |
|
Articolul 437 |
|
|
Articolul 438 |
Anexa XII partea II punctele 4 și 8 |
|
Articolul 439 |
Anexa XII partea II punctul 5 |
|
Articolul 440 |
|
|
Articolul 441 |
|
|
Articolul 442 |
Anexa XII partea II punctul 6 |
|
Articolul 443 |
|
|
Articolul 444 |
Anexa XII partea II punctul 7 |
|
Articolul 445 |
Anexa XII partea II punctul 9 |
|
Articolul 446 |
Anexa XII partea II punctul 11 |
|
Articolul 447 |
Anexa XII partea II punctul 12 |
|
Articolul 448 |
Anexa XII partea II punctul 13 |
|
Articolul 449 |
Anexa XII partea II punctul 14 |
|
Articolul 450 |
Anexa XII partea II punctul 15 |
|
Articolul 451 |
|
|
Articolul 452 |
Anexa XII partea III punctul 1 |
|
Articolul 453 |
Anexa XII partea III punctul 2 |
|
Articolul 454 |
Anexa XII partea III punctul 3 |
|
Articolul 455 |
|
|
Articolul 456 primul paragraf |
Articolul 150 alineatul (1) |
Articolul 41 |
Articolul 456 al doilea paragraf |
|
|
Articolul 457 |
|
|
Articolul 458 |
|
|
Articolul 459 |
|
|
Articolul 460 |
|
|
Articolul 461 |
|
|
Articolul 462 alineatul (1) |
Articolul 151a |
|
Articolul 462 alineatul (2) |
Articolul 151a |
|
Articolul 462 alineatul (3) |
Articolul 151a |
|
Articolul 462 alineatul (4) |
|
|
Articolul 462 alineatul (5) |
|
|
Articolul 463 |
|
|
Articolul 464 |
|
|
Articolul 465 |
|
|
Articolul 466 |
|
|
Articolul 467 |
|
|
Articolul 468 |
|
|
Articolul 469 |
|
|
Articolul 470 |
|
|
Articolul 471 |
|
|
Articolul 472 |
|
|
Articolul 473 |
|
|
Articolul 474 |
|
|
Articolul 475 |
|
|
Articolul 476 |
|
|
Articolul 477 |
|
|
Articolul 478 |
|
|
Articolul 479 |
|
|
Articolul 480 |
|
|
Articolul 481 |
|
|
Articolul 482 |
|
|
Articolul 483 |
|
|
Articolul 484 |
|
|
Articolul 485 |
|
|
Articolul 486 |
|
|
Articolul 487 |
|
|
Articolul 488 |
|
|
Articolul 489 |
|
|
Articolul 490 |
|
|
Articolul 491 |
|
|
Articolul 492 |
|
|
Articolul 493 alineatul (1) |
|
|
Articolul 493 alineatul (2) |
|
|
Articolul 494 |
|
|
Articolul 495 |
|
|
Articolul 496 |
|
|
Articolul 497 |
|
|
Articolul 498 |
|
|
Articolul 499 |
|
|
Articolul 500 |
|
|
Articolul 501 |
|
|
Articolul 502 |
|
|
Articolul 503 |
|
|
Articolul 504 |
|
|
Articolul 505 |
|
|
Articolul 506 |
|
|
Articolul 507 |
|
|
Articolul 508 |
|
|
Articolul 509 |
|
|
Articolul 510 |
|
|
Articolul 511 |
|
|
Articolul 512 |
|
|
Articolul 513 |
|
|
Articolul 514 |
|
|
Articolul 515 |
|
|
Articolul 516 |
|
|
Articolul 517 |
|
|
Articolul 518 |
|
|
Articolul 519 |
|
|
Articolul 520 |
|
|
Articolul 521 |
|
|
Anexa I |
Anexa II |
|
Anexa II |
Anexa IV |
|
Anexa III |
|
|
( 1 ) Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și a firmelor de investiții și de modificare a Directivei 82/891/CEE a Consiliului și a Directivelor 2001/24/CE, 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE, 2011/35/UE, 2012/30/UE și 2013/36/UE ale Parlamentului European și ale Consiliului, precum și a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010 și (UE) nr. 648/2012 ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 173, 12.6.2014, p. 190).
( 2 ) Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 iulie 2014 de stabilire a unor norme uniforme și a unei proceduri uniforme de rezoluție a instituțiilor de credit și a anumitor firme de investiții în cadrul unui mecanism unic de rezoluție și al unui fond unic de rezoluție și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 (JO L 225, 30.7.2014, p. 1).
( 3 ) Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului din 15 octombrie 2013 de conferire a unor atribuții specifice Băncii Centrale Europene în ceea ce privește politicile legate de supravegherea prudențială a instituțiilor de credit (JO L 287, 29.10.2013, p. 63).
( 4 ) Regulamentul (UE) 2019/2033 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 noiembrie 2019 privind cerințele prudențiale ale firmelor de investiții și de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1093/2010, (UE) nr. 575/2013, (UE) nr. 600/2014 și (UE) nr. 806/2014 (JO L 314, 5.12.2019, p. 1).
( 5 ) Directiva (UE) 2019/2034 a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2019 privind supravegherea prudențială a firmelor de investiții și de modificare a Directivelor 2002/87/CE, 2009/65/CE, 2011/61/UE, 2013/36/UE, 2014/59/UE și 2014/65/UE (JO L 314, 5.12.2019, p. 64).
( 6 ) Directiva 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind piețele instrumentelor financiare și de modificare a Directivei 2002/92/CE și a Directivei 2011/61/UE (JO L 173, 12.6.2014, p. 349).
( 7 ) JO L 335, 17.12.2009, p. 1.
( 8 ) Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) (JO L 302, 17.11.2009, p. 32).
( 9 ) Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 1095/2010 (JO L 174, 1.7.2011, p. 1).
( 10 ) Regulamentul (UE) 2017/2402 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2017 de stabilire a unui cadru general privind securitizarea și de creare a unui cadru specific pentru o securitizare simplă, transparentă și standardizată, și de modificare a Directivelor 2009/65/CE, 2009/138/CE, 2011/61/UE, precum și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 648/2012 (JO L 347, 28.12.2017, p. 35).
( 11 ) Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE (JO L 337, 23.12.2015, p. 35).
( 12 ) JO L 222, 14.8.1978, p. 11.
( 13 ) OJ L 302, 17.11.2009, p. 1.
( 14 ) Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind situațiile financiare anuale, situațiile financiare consolidate și rapoartele conexe ale anumitor tipuri de întreprinderi, de modificare a Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului (JO L 182, 29.6.2013, p. 19).
( 15 ) Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată și de modificare a Directivei 2001/34/CE (JO L 390, 31.12.2004, p. 38).
( 16 ) Regulamentul (UE) nr. 909/2014 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 iulie 2014 privind îmbunătățirea decontării titlurilor de valoare în Uniunea Europeană și privind depozitarii centrali de titluri de valoare și de modificare a Directivelor 98/26/CE și 2014/65/UE și a Regulamentului (UE) nr. 236/2012 (JO L 257, 28.8.2014, p. 1).
( 17 ) JO L 331, 15.12.2010, p. 48.
( 18 ) JO L 331, 15.12.2010, p. 84.
( 19 ) Directiva 2014/49/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 aprilie 2014 privind schemele de garantare a depozitelor (JO L 173, 12.6.2014, p. 149).
( 20 ) Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare (JO L 166, 11.6.1998, p. 45).
( 21 ) JO L 250, 2.10.2003, p. 10.
( 22 ) JO L 135, 31.5.1994, p. 5.
( 23 ) Directiva 2008/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2008 privind contractele de credit pentru consumatori și de abrogare a Directivei 87/102/CEE a Consiliului (JO L 133, 22.5.2008, p. 66).
( 24 ) Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 680/2014 al Comisiei din 16 aprilie 2014 de stabilire a unor standarde tehnice de punere în aplicare cu privire la raportarea în scopuri de supraveghere a instituțiilor în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 191, 28.6.2014, p. 1).
( 25 ) Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO L 119, 4.5.2016, p. 1).
( 26 ) JO L 3, 7.1.2004, p. 36.
( 27 ) Regulamentul (CE) nr. 1126/2008 al Comisiei din 3 noiembrie 2008 de adoptare a anumitor standarde internaționale de contabilitate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1606/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 320, 29.11.2008, p. 1).
( 28 ) Regulamentul (UE) nr. 1205/2011 al Comisiei din 22 noiembrie 2011 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1126/2008 de adoptare a anumitor standarde internaționale de contabilitate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1606/2002 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește Standardul Internațional de Raportare Financiară (IFRS) 7 (JO L 305, 23.11.2011, p. 16).
( 29 ) Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO L 145, 30.4.2004, p. 1).
( 30 ) Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii (JO L 124, 20.5.2003, p. 36).;
( *1 ) OJ L 176, 27.6.2013, p.1”;