ISSN 1977-0952 |
||
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88 |
|
![]() |
||
Izdevums latviešu valodā |
Informācija un paziņojumi |
60. gadagājums |
Paziņojums Nr. |
Saturs |
Lappuse |
|
I Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi |
|
|
REZOLŪCIJAS |
|
|
Reģionu komiteja |
|
|
119. plenārsesija 2016. gada 10., 11. un 12. oktobrī |
|
2017/C 88/01 |
Eiropas Reģionu komitejas rezolūcija Daudzgadu finanšu shēmas vidusposma pārskats |
|
2017/C 88/02 |
||
2017/C 88/03 |
Eiropas Reģionu komitejas rezolūcija Eiropas kultūras mantojuma gads (2018) |
|
|
ATZINUMI |
|
|
Reģionu komiteja |
|
|
119. plenārsesija 2016. gada 10., 11. un 12. oktobrī |
|
2017/C 88/04 |
||
2017/C 88/05 |
||
2017/C 88/06 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums Eiropas rūpniecības digitalizācija |
|
2017/C 88/07 |
||
2017/C 88/08 |
||
2017/C 88/09 |
||
2017/C 88/10 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums ES ceļvedis velotransporta jomā |
|
III Sagatavošanā esoši tiesību akti |
|
|
REĢIONU KOMITEJA |
|
|
119. plenārsesija 2016. gada 10., 11. un 12. oktobrī |
|
2017/C 88/11 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums ES e-pārvaldes rīcības plāns 2016.–2020. gadam |
|
2017/C 88/12 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums Eiropas sociālo tiesību pīlārs |
|
2017/C 88/13 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums Eiropas kaimiņattiecību politikas pārskatīšana |
|
2017/C 88/14 |
||
2017/C 88/15 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēma (ENAS) |
|
2017/C 88/16 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums ES rīcības plāns pārejai uz aprites ekonomiku |
|
2017/C 88/17 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinuma projekts ES siltumapgādes un aukstumapgādes stratēģija |
LV |
|
I Rezolūcijas, ieteikumi un atzinumi
REZOLŪCIJAS
Reģionu komiteja
119. plenārsesija 2016. gada 10., 11. un 12. oktobrī
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/1 |
Eiropas Reģionu komitejas rezolūcija “Daudzgadu finanšu shēmas vidusposma pārskats”
(2017/C 088/01)
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA,
— |
ņemot vērā Eiropas Komisijas paziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei “Daudzgadu finanšu shēmas (DFS) 2014.–2020. gadam vidusposma pārskats/pārskatīšana – Uz rezultātiem orientēts ES budžets” (COM(2016) 603 final) (1) un tā pavaddokumentu, |
— |
ņemot vērā komitejas atzinumu “Daudzgadu finanšu shēmas termiņa vidusposma pārskatīšana” (2); |
1. |
pieņem zināšanai DFS vidusposma pārskata detalizēto priekšlikumu, ar ko Eiropas Komisija iepazīstināja 2016. gada 14. septembrī; |
2. |
atbalsta to, ka sarunas par vidusposma pārskatu tiek saistītas ar budžeta procedūru attiecībā uz ES budžetu 2017. gadam; šāds kalendārais plānojums ļaus savlaicīgi pieņemt vidusposma pārskatu un apspriest nākamo DFS laikposmam pēc 2020. gada; |
3. |
pauž nožēlu par tālejošāka mērķa trūkumu, Komisijai pārskatot tikai DFS, kas jau sasniegusi savas robežas, nevis veicot pilnu pārskatīšanu, lai tādējādi ES varētu risināt problēmas, ar kurām tā patlaban saskaras, un nodrošināt, ka ES budžeta uzmanības centrā ir jomas ar izteiktu ES pievienoto vērtību, kuras ļauj nodrošināt ilgtspējīgu izaugsmi un darbvietu radīšanu; sagaida, ka nākamā DFS būs ievērojams solis virzienā uz ES budžeta modernizāciju un ļaus risināt turpmākus uzdevumus, kā arī pievērsties jaunām prioritātēm, kas kļuvušas aktuālas; |
4. |
atzīmē, ka šis vidusposma pārskats atspoguļo Eiropas Komisijas pieeju “uz rezultātiem orientēts ES budžets”, bet pauž bažas, ka ES programmu apguves līmenis acīmredzami ir bijis galvenais kritērijs ierosinātajām izmaiņām attiecībā uz apropriācijām; komiteja vēlreiz ES iestādēm piedāvā aktīvi iesaistīties ES programmu efektivitātes un lietderības novērtēšanas procesā; |
5. |
stingri iebilst pret iespaidu, ko rada paziņojums par DFS, proti, ka kopīgās pārvaldības programmas nedarbojas, un uzsver, ka, neraugoties uz kavēšanos jauno ESI fondu regulu pieņemšanā un ļoti sarežģīto plānošanas procedūru, ir sākta vairāk nekā 200 000 projektu īstenošana un EUR 68 miljardus vērtu projektu līdzfinansēšanai jau ir piešķirti EUR 46 miljardi ESI fondu līdzekļu; |
6. |
šajā saistībā brīdina, ka iespējama Eiropas strukturālo un investīciju fondu darbības apturēšana attiecībā uz Spāniju un Portugāli – vai jebkuru citu dalībvalsti – negatīvi ietekmēs programmu īstenošanu. Komiteja atgādina, ka RK nepiekrīt makroekonomiskajiem nosacījumiem, jo tie a) nav labvēlīgi pilsētām un reģioniem; b) būtu pretrunā jau piemērotajai sankciju atcelšanai saskaņā ar noteikumiem Regulā (ES) Nr. 1173/2011 par efektīvu budžeta uzraudzības īstenošanu eurozonā; un c) pārkāptu LES 5. pantā un 2. protokolā noteikto proporcionalitātes principu. Tāpēc komiteja aicina, lai minētās fondu darbības apturēšanas gadījumā tā līdzinātos nullei, ņemot vērā ekonomiskos un sociālos apstākļus, bezdarbu un fondu darbības apturēšanas ietekmi ekonomikā, kā paredzēts Eiropas Parlamenta un Padomes 2013. gada 17. decembra Regulas (ES) Nr. 1303/2013 (Kopīgo noteikumu regula) 23. pantā; |
7. |
pauž patiesas bažas par “centralizācijas” tendenci ES budžetā, kas būtu acīmredzamā pretrunā risinājumu pielāgošanai vietējā un reģionālajā līmenī veicamajiem uzdevumiem; samazinājums dalītās pārvaldības programmām negatīvi ietekmētu ES līgumā noteiktā ekonomiskās, sociālās un teritoriālās kohēzijas pienākuma un subsidiaritātes, partnerību un daudzlīmeņu pārvaldības principu ievērošanu; |
8. |
pauž nožēlu, ka daudzgadu finanšu shēmas vidusposma pārskatā ir iekļautas kohēzijas politikas finansējuma korekcijas; lai gan saskaņā ar DFS regulas 7. pantu šīs korekcijas ir obligātas, tās vairāk nebūtu jāapspriež; |
9. |
principā atzinīgi vērtē priekšlikumu pagarināt Eiropas Stratēģisko investīciju fonda (ESIF) darbības termiņu un to nostiprināt, un RK šim tematam veltīs atsevišķu atzinumu; komiteja gaida turpmākus uzlabojumus tādās jomās kā papildināmība, ģeogrāfiskais un nozaru pārklājums, kā arī pārredzamība un atkārtoti prasa pienācīgi novērtēt ESIF darbības rezultātus, īpaši tā sinerģiju ar ESI fondiem un to līdzšinējo ieguldījumu teritoriālajā kohēzijā; komiteja vēlas aktīvi sadarboties ar Eiropas Parlamentu ESIF īstenošanas kontrolē un pauž cerību, ka pārvaldībā tiks ciešāk iesaistīti reģioni ar nolūku nodrošināt funkcionālu integrāciju ar kohēzijas politiku; |
10. |
atzinīgi vērtē finanšu apropriāciju palielināšanu programmām “Apvārsnis 2020” un “Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments” (EISI), taču uzsver, ka šis palielinājums nekompensē sākotnējos budžeta samazinājumus “Apvārsnim 2020” un EISI, kad izveidoja ESIF; |
11. |
pieņem zināšanai Eiropas Komisijas priekšlikumu pārskatīt Finanšu regulu un tās nodomu vienkāršot noteikumus, lai risinātu problēmas, kas saistītas ar sarežģītu administrāciju un kļūdām kohēzijas politikā, īpaši attiecībā uz dalītas pārvaldības programmu īstenošanu un pastiprinātu sinerģiju starp dotācijām un finanšu instrumentiem; komiteja pārskatu sīki izskatīs atsevišķā atzinumā; |
12. |
izsaka gandarījumu par budžeta apropriāciju palielinājumu Jaunatnes nodarbinātības iniciatīvai (JNI) un programmai Erasmus+ , taču pauž neapmierinātību par to, ka trūkst iniciatīvu ilgtermiņa bezdarba problēmas risināšanai; |
13. |
pieņem zināšanai Eiropas Komisijas ierosinātos elastīguma pasākumus, it īpaši Eiropas Savienības krīzes rezerves izveidi atbrīvoto apropriāciju izmantošanai, gada ierobežojumu atcelšanu vispārējo rezervju maksājumiem un kohēzijas politikas finansējuma tehnisko pielāgojumu mērķtiecīgu izmantošanu; atzīst, ka tā ir pareiza virzība pašreizējās krīzes problēmu risināšanā ar elastīgāku ES budžetu; |
14. |
pauž nožēlu par to, ka Eiropas Komisija vidusposma pārskatā nav ierosinājusi papildu pasākumus to dažādo krīžu risināšanai Eiropas Savienībā, kuras saistītas ar kopējo lauksaimniecības politiku – tai skaitā ražošanas koncentrācija, lielāka globālā konkurence, darbaspēka samazināšanās un lauku rajonu aizvien lielākā lejupslīde – un kuras līdz pašreizējā plānošanas perioda beigām skars Eiropas lauksaimniekus, patērētājus un vietējās un reģionālās pašvaldības; |
15. |
ņemot vērā 2015. gadā Parīzē panākto tālejošo pasaules mēroga nolīgumu klimata jomā, atgādina par mērķi 20 % no ES izdevumiem veltīt ar klimatu saistītiem projektiem un politikas pasākumiem, bet uzsver, ka tas ir minimālais mērķis un, iespējams, ir vajadzīgi papildu centieni, lai nodrošinātu, ka to var sasniegt līdz 2020. gadam; |
16. |
atzinīgi vērtē detalizētās vidēja termiņa maksājumu prognozes, kurās Komisija pievēršas neizpildītajiem maksājumiem pašreizējā DFS; tomēr pauž bažas par turpmākajiem maksājumiem, jo dalītās pārvaldības programmu īstenošana pastāvīgi kavējas; uzsver dalībvalstu un Padomes atbildību par pietiekamu maksājumu apropriāciju pieejamību gada budžetos, lai ES rīcībā būtu līdzekļi pašreizējo problēmu risināšanai; |
17. |
pauž bažas, ka, neraugoties uz palielinājumiem 3. un 4. izdevumu kategorijā bēgļu un migrācijas krīzes risināšanai, Eiropas Savienības krīzes rezerves izveidošanu un “elastīguma spilvenu”, pašreizējā DFS pieejamie resursi nav pietiekami, lai atbilstu augošajām prasībām, kas uz ES budžetu gulstas saistībā ar bēgļu un migrantu uzņemšanu, sadali un integrāciju, un viņu aizsardzību izcelsmes teritorijās; tāpēc atgādina, ka vietējās un reģionālās pašvaldības veic svarīgus uzdevumus saistībā ar migrantu uzņemšanu un integrāciju un ka iespēja pašvaldībām tieši piekļūt attiecīgiem ES finansējuma avotiem varētu tām ievērojami atvieglot šo uzdevumu izpildi; brīdina, ka lielāks elastīgums nav risinājums nepietiekamu finanšu resursu problēmai; |
18. |
ņem vērā priekšlikumu izveidot Eiropas fondu ilgtspējīgai attīstībai un tam detalizētāk pievērsīsies atsevišķā atzinumā; |
19. |
atzīmē, ka Apvienotās Karalistes iespējamā izstāšanās no Eiropas Savienības var ietekmēt pašreizējo daudzgadu finanšu shēmu; pauž bažas par šo ietekmi uz daudzām ES programmām, kas patlaban tiek īstenotas, un iesaka Reģionu komiteju agrīnā posmā iesaistīt debatēs par pašreizējās DFS pārskatīšanu; |
20. |
atzinīgi vērtē sadaļu “Virzība uz nākamo daudzgadu finanšu shēmu” kā sākotnēju ieguldījumu plašākās debatēs par ES budžeta nākotni; aicina ES iestādes iesaistīties tādā agrīnā dialogā ar Eiropas pilsētām un reģioniem, kas veltīts nākamās DFS struktūrai un instrumentiem, un vēlāk sagatavos attiecīgus priekšlikumus; |
21. |
uzdod priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Eiropas Komisijai, Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropadomes priekšsēdētājam. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) http://eur-lex.europa.eu/legal-content/LV/TXT/?uri=CELEX:52016DC0603
(2) RK atzinums 9/2016
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/4 |
Eiropas Reģionu komitejas rezolūcija “Eiropas pusgada norise 2016. gadā un 2017. gada izaugsmes pētījums”
(2017/C 088/02)
Iesniegušas politiskās grupas PSE, PPE, ALDE un EA |
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA (RK),
— |
ņemot vērā 2016. gada Eiropas pusgada galvenos dokumentus, proti, gada izaugsmes pētījumu, pārskatus par valstīm, valstu reformu programmas un katrai valstij adresētos ieteikumus, |
— |
ņemot vērā Eiropas Parlamenta ziņojuma projektu “Eiropas ekonomikas politikas koordinēšanas pusgads – 2016. gada prioritāšu īstenošana” (2016/2101(INI)), |
No jauna piesaistīt investīcijas
1. |
atgādina, ka ekonomikas krīzes un fiskālās konsolidācijas pasākumu dēļ publiskā un privātā sektora ieguldījumi salīdzinājumā ar 2007. gadu samazinājās par aptuveni 15 %, bet dažās dalībvalstīs – pat par 50 %; uzsver, ka nepietiekami ieguldījumi vairākus gadus pēc kārtas (ieguldījumu pārtraukums) būtiski mazina Eiropas konkurētspēju un kohēziju un līdz ar to arī tās spēju nodrošināt ilgtspējīgu attīstību un darbvietu radīšanu; |
2. |
uzsver, ka 40 % no katrai valstij adresētajiem ieteikumiem 2016. gadā saistīti ar šķēršļiem ieguldījumu veikšanai, kurus vietējās un reģionālās pašvaldības var palīdzēt likvidēt (1); tādi šķēršļi ir, piemēram, slikta publiskā pārvalde un koordinācijas trūkums, vietējo un reģionālo pašvaldību funkciju un to finanšu resursu saskaņotības trūkums; privātos ieguldījumus apgrūtinoša regulatīvā vide; korupcija, kvalificēta darbaspēka un piemērotas transporta infrastruktūras trūkums; Komiteja paziņo, ka minētie jautājumi tiks izskatīti arī gaidāmajā RK atzinumā “Trūkstošo investīciju nodrošināšana: kā pārvarēt problēmas?”; |
3. |
atgādina par 2016. gada 9. jūlijā Bratislavā notikušajā Septītajā Eiropas Reģionu un pilsētu samitā pieņemto deklarāciju “Invest and Connect” (2), kurā galvenā uzmanība pievērsta tam, cik svarīgi ir likvidēt šķēršļus, kas kavē Eiropas pilsētu, reģionu un lauku apgabalu plašā neapgūtā ieguldījumu potenciāla izmantošanu, un vietējo un reģionālo pašvaldību lomai inovatīvas infrastruktūras un pakalpojumu nodrošināšanā, lai stimulētu ieguldījumus un uzlabotu ES iedzīvotāju dzīves kvalitāti; |
4. |
pauž bažas par to, ka RK nesen veiktajā ES vietējo un reģionālo pašvaldību aptaujā (3) aptuveni 60 % respondentu secināja lejupslīdošu vai vienmērīgu tendenci gan publiskā, gan privātā sektora ieguldījumu veikšanā pēdējos divpadsmit mēnešos; ja tā apstiprinātos, tas liecinātu, ka nepietiekamu ieguldījumu tendence, kas sākās līdz ar ekonomikas krīzi, turpinās; |
5. |
uzsver, ka saskaņā ar minēto aptauju publisko ieguldījumu finansēšana joprojām sagādā grūtības aptuveni divām trešdaļām vietējo un reģionālo pašvaldību, – daļēji tāpēc, ka tām nav pietiekamas spējas pienācīgi plānot publiskos ieguldījumus, izmantot finanšu instrumentus, iesniegt projektus EIB un iesaistīties publiskā un privātā sektora partnerībās; |
6. |
atzinīgi vērtē pirmos pozitīvos rezultātus Eiropas Stratēģisko investīciju fonda (ESIF) darbībā, galvenokārt saistībā ar tā “MVU daļu”, bet aicina uzlabot ESIF “infrastruktūras un inovācijas” daļas papildināmību, kā arī ESIF ģeogrāfisko līdzsvaru – arī atbalstot reģionālo ieguldījumu stratēģiju izstrādi un ieguldījumu platformu izmantošanu, lai nodrošinātu, ka fondu var izmantot visi reģioni, it īpaši mazāk attīstītie. |
7. |
principā atzinīgi vērtē priekšlikumu pagarināt Eiropas Stratēģisko investīciju fonda (ESIF) darbības termiņu un to nostiprināt, un RK šim tematam veltīs atsevišķu atzinumu; Komiteja gaida turpmākus uzlabojumus tādās jomās kā papildināmība, ģeogrāfiskais un nozaru pārklājums un pārredzamība, un atkārtoti prasa pienācīgi novērtēt ESIF rezultātus, īpaši sinerģiju ar ESI fondiem un tās līdzšinējo nozīmi teritoriālajā kohēzijā; Komiteja sagaida ciešu sadarbību ar Eiropas Parlamentu ESIF īstenošanas kontrolē; |
8. |
uzsver, ka trīs ceturtdaļas respondentu RK aptaujā par šķēršļiem ieguldījumiem nezināja par iespēju, ko sniedz ESIF un tā ieguldījumu platformas, tātad šie respondenti un citas attiecīgās ieinteresētās personas par to labāk jāinformē; |
9. |
atzīmē, ka mazāki reģioni un pašvaldības, kā arī būtisku un pastāvīgu nelabvēlīgu dabas vai demogrāfisko apstākļu skartie reģioni, piemēram, galējie ziemeļu reģioni ar mazu iedzīvotāju blīvumu, kā arī salu un kalnu reģioni bieži vien ESIF nevar izmantot, jo atbalstīto ieguldījumu minimālās vērtības sliekšņi ir pārāk augsti, un vēlas, lai tos pazeminātu, kad ESIF tiks pārskatīts; |
10. |
uzsver, ka ar Eiropas Investīciju konsultāciju centra palīdzību būtu jāpastiprina vietējā un reģionālā līmeņa projektu iespējamo virzītāju tehniskās spējas, īpaši saistībā ar investīciju platformu plānošanu un izveidi; |
11. |
uzsver, ka, reģionālo ieguldījumu stratēģiju pamatā jābūt izpratnei, ka līdz ar pārmaiņām ekonomikā un tehnoloģiju jomā mūsu sabiedrība un mūsu teritorijas ātri mainās; tāpēc norāda vajadzību sekmēt ieguldījumus mazoglekļa un aprites ekonomikā un atbalstīt kopīgošanas ekonomiku un sadarbīgu ekonomiku, kas ļauj pazemināt inovatīvas saimnieciskās darbības attīstīšanas izmaksas, stimulē publisko un privāto pakalpojumu sniegšanu iedzīvotājiem un palielina publiskā sektora efektivitāti; |
12. |
norāda, ka ir svarīgi rosināt, lai vietējās un reģionālās pašvaldības kopēju stratēģiskās attīstības prioritāšu īstenošanai izmanto pārdomātas specializācijas stratēģijas un Eiropas partnerības; |
13. |
uzsver, ka kohēzijas politika joprojām ir ES galvenais ieguldījumu instruments, jo īpaši mazāk attīstītās valstīs un reģionos; Komiteja uzskata, ka kohēzijas politiku vajadzētu vairāk atbalstīt ar ESIF. |
14. |
atgādina, ka atzinumā par daudzgadu finanšu shēmas (DFS) termiņa vidusposma pārskatīšanu Komiteja norādīja: ja DFS 2014.–2020. gadam trūkst maksājumu apropriāciju, rodas risks, ka Komisija nespēj pildīt savas saistības un tādējādi uzkrājas neizpildīti maksājumi, kas negatīvi ietekmē darbības programmu īstenošanu ESI fondu ietvaros; |
15. |
uzskata, ka struktūrfondu finansējuma pārskatīšanas ietvaros valstu valdībām varētu atļaut daļu Eiropas finansējuma atvēlēt projektiem apgabalos, kur ir nelabvēlīgi hidroģeoloģiski apstākļi, kā arī atbalstam lielu dabas katastrofu gadījumā; |
Turpmākas strukturālās reformas un atbildīga fiskālā politika
16. |
uzsver, ka vairāk nekā puse no 2016. gada konkrētām valstīm adresētajiem ieteikumiem, kas attiecas uz 26 valstīm, ir saistīti ar teritorijām proti, ar risināmajiem uzdevumiem, kuri dažus reģionus un pilsētas skar vairāk nekā citus, un/vai risinājumi tiek gaidīti vietējā un reģionālajā pārvaldes līmenī. |
17. |
Jāatgādina: atzinumā “ES risinājumi demogrāfijas problēmai” RK norādīja, ka nepieciešama saikne starp demogrāfiskajām pārmaiņām un Eiropas pusgadu, un uzsvēra, ka Eiropas pusgadam nepieciešama teritoriāla dimensija. Vietējām un reģionālajām pašvaldībām jābūt aktīvi iesaistītām Eiropas pusgada pasākumos demogrāfisko problēmu risināšanai, un šim tematam veltītajos ieteikumos dalībvalstīm jāņem vērā vietējās un reģionālās pašvaldības; |
18. |
uzsver: RK ir konsekventi norādījusi, ka nepiekrīt Kopīgo noteikumu regulas (KNR) 23. pantā minētajiem makroekonomiskajiem nosacījumiem kohēzijas politikas īstenošanā, jo, dalībvalstīm nespējot pildīt Stabilitātes un izaugsmes pakta ietvaros noteiktās saistības, tie negatīvi ietekmētu pilsētas un reģionus; tāpēc Komiteja pauž bažas, ka ESI fondu finansējuma pārtraukšana Spānijai un Portugālei negatīvi ietekmēs darbības programmu īstenošanu, kas jau ir ievērojami aizkavējusies. Būtu arī pretrunīgi sankcijas, ko piemēro saskaņā ar pārmērīga budžeta deficīta procedūru (Regula 1173/2011 par efektīvu budžeta uzraudzības īstenošanu) atcelt, bet apsvērt sankcijas saskaņā ar KNR 23. pantu. Vienlaikus norāda, ka nepieciešama laba ekonomikas pārvaldība valsts līmenī, jo tas ir efektīvas ESI fondu līdzekļu izmantošanas priekšnosacījums; |
19. |
atgādina par savu aicinājumu ES valstu budžeta deficīta un parāda aprēķinos neņemt vērā ieguldījumus, ko vietējās un reģionālās pašvaldības veikušas struktūrfondu un kohēzijas fonda ietvaros; |
20. |
uzsver, ka gandrīz 40 % 2016. gada konkrētām valstīm adresēto ieteikumu attiecībā uz 20 valstīm skarti tādi administratīvās spējas jautājumi, īpaši vietējā un reģionālajā līmenī, kas saistīti ar strukturālām reformām un investīcijas bremzējošo šķēršļu likvidēšanu; atzīmē, ka administratīvo spēju galvenokārt var uzlabot, veidojot efektīvas pārvaldes struktūras; atgādina, ka saistībā ar ierosināto strukturālo reformu atbalsta programmu Komiteja ieteica pieņemt tikai vienu stratēģisku dokumentu, kurā izklāstītas prioritātes un kritēriji ES finansētu spēju veidošanas pasākumu koordinēšanai; |
21. |
uzsver, ka Komisijai būtu jāapsver iespēja noteikt eurozonas fiskālo spēju īstenot pret cikliskumu vērstu politiku un paātrināt atlabšanu, un paziņo, ka turpmākajos mēnešos tā pieņems minētajam tematam veltītu atzinumu; |
22. |
atzīst lielo nozīmi, kāda ir sociālo un darba tirgus problēmu risināšanai; atbalsta to, ka Komisija makroekonomikas nelīdzsvarotības novēršanas procedūrā (MIP) ir iekļāvusi sociālos rādītājus; |
Eiropas pusgads un 2017. gada izaugsmes pētījums
23. |
atzīmē konkrētai valstij adresēto ieteikumu zemo izpildes līmeni un to, ka visiem pārvaldes līmeņiem jābūt intensīvāk iesaistītiem centienos to uzlabot; atzīmē, ka daži uzdevumi prasa ilgstošus centienus, kā liecina fakts, ka aptuveni trīs ceturtdaļas 2016. gada ieteikumu, kas attiecas uz teritorijām, bija formulēti jau 2015. gadā un divas trešdaļas no pagājušā gada ieteikumiem formulēti 2014. gadā; |
24. |
uzsver, ka vietējo un reģionālo pašvaldību iesaiste pusgadā pārsvarā notiek tikai politikas pasākumu īstenošanas posmā, un to šogad apstiprina gan valstu reformu programmas, gan konkrētām valstīm adresētie ieteikumi, lai gan pašvaldībām būtu jākļūst par partnerēm arī politikas veidošanā; Komiteja uzsver, ka to iesaistīšanās agrīnā posmā ievērojami paaugstinātu ieteikumu izpildes līmeni, palīdzētu risināt arvien lielāko reģionālo atšķirību problēmu, sekmētu lielāku vietējā līmeņa līdzatbildību un palielinātu uzticēšanos dalībvalstīs un starp tām; |
25. |
plāno ierosināt tādu rīcības kodeksu par vietējo un reģionālo pašvaldību iesaistīšanu Eiropas pusgadā, kurā ievērotas valstu atšķirības un pievērsta uzmanība tam, lai neradītu nevajadzīgu administratīvo slogu un tādējādi atbalstītu labākas pārvaldības pieeju; Tāpēc kodeksā būtu jāņem vērā dalībvalstu daudzveidība un konstitucionālā sistēma; |
26. |
aicina 2017. gada izaugsmes pētījumā īpašu uzmanību pievērst demogrāfiskajām problēmām, kuras norāda arī uz nepieciešamību izstrādāt tādu ekonomikas un finanšu politiku, kas nodrošina migrantu atbilstīgu un līdzsvarotu integrāciju ES teritorijā; |
27. |
uzsver, ka Eiropas pusgadam jābūt saistītam ar ilgtermiņa daudzlīmeņu politiku, kas patlaban ir stratēģija “Eiropa 2020”; atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas paziņojumu, ka tā gatavo pārskatu par ilgtspējīgas attīstības politikas pasākumiem, un norāda vajadzību ES turpmāko izaugsmes stratēģiju saskaņot ar atjauninātu teritoriālo redzējumu; |
28. |
uzdod Komitejas priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Eiropas Komisijai, Eiropas Parlamentam, Padomei un Eiropadomes priekšsēdētājam un ES Padomes prezidentvalstij Slovākijai. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī.
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) RK, Eiropas pusgads 2016. gadā, konkrētām valstīm adresēto ieteikumu teritoriālā analīze, stratēģijas “Eiropa 2020” īstenošanas uzraudzības foruma koordinācijas komitejas ziņojums.
(2) http://www.cor.europa.eu/bratislavasummit/.
(3) RK aptauja “Obstacles to investment at local and regional level”, 2016. gada jūlijs.
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/7 |
Eiropas Reģionu komitejas rezolūcija “Eiropas kultūras mantojuma gads (2018)”
(2017/C 088/03)
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA (RK),
— |
ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes lēmumam par Eiropas kultūras mantojuma gadu (1), |
I. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
1. |
atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisija ir ierosinājusi 2018. gadu pasludināt par Eiropas kultūras mantojuma gadu, un piekrīt saistībā ar to izvirzītajiem vispārīgajiem un konkrētajiem mērķiem; |
2. |
uzskata, ka kultūras mantojumam veltīts Eiropas gads sniedz vērtīgu iespēju, kas vietējā līmenī ļauj vairot izpratni par kultūras mantojuma sargāšanas nepieciešamību, zināšanas par to nodot plašākam sabiedrības lokam un palīdzēt sasniegt kopīgos mērķus visā Eiropā (2); turklāt Eiropas gada norisē būtu jāveicina apmaiņa ar paraugpraksi, kā izveidot efektīvas pārvaldības sistēmas, kas palīdz mazināt ar pilsētvides attīstību un ainavu pārveidošanu saistīto risku, kā arī cīnīties pret nelikumīgiem izrakumiem un kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību; |
3. |
aicina izmantot visaptverošu un tālredzīgu pieeju, lai sagatavotos Eiropas kultūras mantojuma gadam (2018), kas uzskatāms par iespēju apstiprināt mūsu devīzi “Vienoti daudzveidībā”. RK atkārtoti pauž nodomu atbalstīt Eiropas kultūras mantojuma gadu (2018). Tāpēc tā ir gatava arī sniegt ieguldījumu darbā, ko veiks Eiropas koordinācijas grupa, kuras izveidi saistībā ar Eiropas gadu (2018) ir ierosinājusi Eiropas Komisija; |
4. |
atzīst, ka kultūras mantojuma godāšana un apzināšanās palīdz eiropiešiem saprasties, rosina radošumu un sekmē aktīvu pilsoniskumu. Tādēļ kultūras un tās mantojuma popularizēšanai ir ļoti liela nozīme, lai stiprinātu Eiropas identitāti un demokrātijas vērtības, kā arī veicinātu sociālo un ekonomisko kohēziju. Šajā saistībā par kultūras mantojuma daļu būtu jāuzskata aizsargājamās dabas teritorijas; |
5. |
atzinīgi vērtē to, ka kultūra ir atzīta par vietējās un reģionālās attīstības instrumentu un ka par vērtīgiem tiek uzskatīti novatoriskie modeļi, kas paredzēti kultūras mantojuma daudzlīmeņu pārvaldībai un apsaimniekošanai; tomēr uzsver, ka, ieceļot dalībvalstu koordinatorus, pilnībā jāatspoguļo katras dalībvalsts pārvaldes struktūras, tostarp federālās struktūras un/vai reģioni/pilsētas ar likumdošanas pilnvarām; |
6. |
atkārtoti apliecina, ka viens no dabas un kultūras mantojuma pamatkomponentiem ir ainavas, jo tās dziļi ietekmē Eiropas iedzīvotāju kultūras identitāti; tāpēc uzskata, ka, ņemot vērā Eiropas Ainavu konvenciju un Eiropas darba kārtību kultūrai, Eiropas kultūras mantojuma gada (2018) vispārīgos mērķus varētu papildināt, tajos iekļaujot spēcīgāku teritoriālās attīstības elementu, proti, reģionālās un vietējās kultūrpolitikas stratēģijas, kas vērstas arī uz ilgtspējīga kultūras tūrisma popularizēšanu; |
7. |
pauž cerību, ka Eiropas kultūras mantojuma gads (2018) būs labs impulss palielināt COSME programmā paredzēto finansējumu mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, kuru darbība saistīta ar kultūras tūrismu; |
8. |
sagaida, ka tūrismam, īpaši kultūras un tradīciju tūrismam, 2018. gadā būs liela nozīme, jo tas ir viens no visstraujāk augošajiem ekonomikas sektoriem Eiropā, kas veicina globālo izaugsmi un attīstību, rada miljoniem darbvietu, stimulē eksportu un ieguldījumus, kā arī pārveido cilvēku dzīvi; |
9. |
uzsver, ka kultūra ir viens no svarīgākajiem tūristu piesaistīšanas faktoriem un ka ir jāpopularizē Eiropas kultūras un dabas mantojums mūsu reģionos, pilsētās un lauku apvidos, kuri ir uzskatāms apliecinājums mūsu daudzveidībai, kā arī jāuzlabo piekļuve grūti sasniedzamām teritorijām, piemēram, lauku, kalnu vai salu reģioniem; |
10. |
atgādina, ka jauno ES pilsētvides programmu mērķis ir paaugstināt dzīves kvalitāti pilsētās un radīt jaunu pieeju pilsētvides pārvaldībai, un uzsver, ka partnerības būtu jāveido arī citās tematiskajās jomās, kurās vajadzīgi integrēti politikas risinājumi, piemēram, tad, kad jāņem vērā kultūras un tūrisma dimensija pilsētu attīstībā un jauni iekļaujoši iesaistīšanas, inovācijas un “viedu pilsētu” veidi (3); |
11. |
uzsver ciešo saikni starp kultūras mantojumu un lauku attīstību un aicina lauku apgabalus savās attīstības stratēģijās vairāk uzmanības pievērst kultūras mantojumam, jo tas palīdz saglabāt esošās darbvietas un radīt jaunas, atbalstīt lauksaimniecības uzņēmumus, aizsargāt kultūrainavu un sniegt atbalstu lauku mākslai un amatniecībai; |
12. |
atkārtoti norāda, ka potenciālā priekšrocība, ko sniedz Eiropas teritoriālās sadarbības grupas (ETSG) izmantošana daudzlīmeņu pārvaldības projektos, ir iespēja visus attiecīgos dalībniekus iesaistīt pārrobežu vai eiroreģionu pārvaldībā (4) un veicināt sadarbību kultūras jomā, tostarp materiālā un nemateriālā kultūras mantojuma jomā, un tādējādi radīt plašāku pozitīvo ietekmi uz citām nozarēm, piemēram, tūrismu un rūpniecību; |
13. |
atkārtoti pauž atbalstu tādām iniciatīvām kā “Eiropas kultūras galvaspilsētas” un “Eiropas kultūras mantojuma zīme”, kā arī “Eiropas kultūras mantojuma dienas” un “ES kultūras mantojuma balva” un uzsver, ka nepieciešama spēcīga sinerģija ar pasākumiem, ko veic saistībā ar Eiropas gadu (2018); |
14. |
norāda: lai arī “Eiropas gada” atbalsta pasākumus Eiropas līmenī parasti līdzfinansē atbilstoši reālajām iespējām noteikt viena vai vairāku gadu prioritātes un saistībā ar eksistējošām programmām, tomēr katra gada politisko ievirzi lielā mērā nosaka pieejamo budžeta līdzekļu apjoms. Tādēļ rodas ievērojamas finansējuma svārstības, kas atšķiras katru gadu un var mazināt Eiropas gada mērķu sasniegšanas iespējas; |
15. |
atgādina, ka globalizētā pasaulē no kultūras var būt arī atkarīga kādas vietas pievilcība un tās konkurētspēja uzņēmumu, ieguldītāju, kā arī radošu un uzņēmīgu privātpersonu redzējumā; |
16. |
uzskata, ka Eiropas kultūras mantojuma gads (2018) ir svarīgs stūrakmens, kas ļauj veicināt ES stratēģiju starptautiskajām kultūras attiecībām (5); |
17. |
atzinīgi vērtē to, ka saistībā ar kultūras mantojuma nozīmi ārējo attiecību jomā uzmanība ir pievērsta Tuvajiem Austrumiem, jo šajā reģionā atsevišķās konfliktu zonās ir notikusi apzināta kultūras bagātību iznīcināšana. RK piekrīt, ka sadarbība kultūras jomā būtu jāveido arī ar Eiropas kaimiņattiecību politikas un Austrumu partnerības valstīm; |
18. |
uzsver, ka ir ārkārtīgi svarīgi, lai jaunieši atzītu, izprastu un cienītu kultūras mantojumu un uztvertu to kā daļu savas identitātes. Šajā sakarā RK aicina izmantot proaktīvāku pieeju, lai jauniešu un bērnu vidū popularizētu Eiropas kultūras mantojumu un tā daudzveidību; tālab iesaka skolu programmas papildināt ar Eiropas mākslas, mūzikas, teātra un kino izglītības elementiem, lai uzlabotu zināšanas par kontinenta materiālo un nemateriālo kultūras mantojumu; |
19. |
vēlreiz apliecina, ka jau bērnībā ir svarīgi apgūt kultūras un radošās prasmes gan izglītības sistēmas ietvaros, gan brīvajā laikā, jo tādējādi jaunās paaudzes var pilnībā izmantot priekšrocības, ko paver jaunie kultūras pieejamības veidi (6); |
20. |
uzskata, ka pieejamība ir ārkārtīgi nozīmīga Eiropas kultūras mantojuma gada (2018) veiksmīgai norisei; pieejamības uzlabošana ir izšķirošs sākumpunkts, lai palielinātu līdzdalības līmeni (7); |
21. |
apliecina vēlmi tikt iesaistītai vispusīgas komunikācijas stratēģijas izstrādē, kā arī attiecīgu konferenču, pasākumu un iniciatīvu organizēšanā un pauž gatavību sekmēt saziņu ar iedzīvotājiem un ieinteresētajām personām; |
22. |
vēlētos, lai plašsaziņas līdzekļu, audiovizuālajā un IT jomā Eiropas Savienībai būtu aktīvāka politika, kuras mērķis būtu popularizēt Eiropas kultūras un valodu mantojumu; |
23. |
uzskata, ka ir jāizveido Pasaules mantojuma sarakstā ietverto Eiropas pilsētu tīkls, jo tās ir visu Eiropas iedzīvotāju kopīgais mantojums, un jāveic īpaši pasākumi ar mērķi tās saglabāt un informēt par to esamību; |
24. |
uzdod komitejas priekšsēdētājam nosūtīt šo rezolūciju Eiropas Komisijai, Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropadomes priekšsēdētājam un Slovākijas prezidentūrai. |
II. IETEIKUMI GROZĪJUMIEM
Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes lēmumam par Eiropas kultūras mantojuma gadu
1. grozījums
0. apsvērums
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
|
Tā kā saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartu Eiropas Savienība respektē Eiropas iedzīvotāju kultūras, valodu un tradīciju daudzveidību, tā sniedz ieguldījumu tādu nedalāmu un universālu vērtību saglabāšanā un veicināšanā kā cilvēka cieņa, brīvība, vienlīdzība un solidaritāte. |
Pamatojums
Pašsaprotams.
2. grozījums
4. apsvērums
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
Paziņojumā “Ceļā uz integrētu pieeju Eiropas kultūras mantojumam” (8) Eiropas Komisija ir uzsvērusi, ka kultūras mantojums ir uzskatāms par vienotu resursu un kopīgu labumu, kurš uzticēts nākamajām paaudzēm un par kura aprūpi kopīgi atbild visas ieinteresētās personas. |
Paziņojumā “Ceļā uz integrētu pieeju Eiropas kultūras mantojumam” (8) Eiropas Komisija ir uzsvērusi, ka kultūras mantojums ir uzskatāms par vienotu resursu un kopīgu labumu, kurš uzticēts nākamajām paaudzēm un par kura aprūpi kopīgi atbild visas ieinteresētās personas. Šajā sakarā LESD 36. panta noteikumi neliedz noteikt importa, eksporta vai tranzīta aizliegumus vai ierobežojumus, kas kalpo mākslinieciski, vēsturiski vai arheoloģiski vērtīgu nacionālo kultūras bagātību aizsardzībai. |
Pamatojums
Ir svarīgi atgādināt, ka uz priekšmetiem, kas ir daļa no nacionālās kultūras bagātības, neattiecas ES noteikumi par preču brīvu apriti.
3. grozījums
11. apsvērums
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
Kultūras mantojumam var būt liela loma kopienas kohēzijā tagad, kad Eiropas valstīs sabiedrības kultūras daudzveidība paplašinās. Jaunas līdzdalības un kultūru mijiedarbības pieejas mantojuma politikā un izglītības ierosmes, kas cieņā tur visdažādāko kultūras mantojumu, varētu uzlabot uzticēšanos, savstarpēju atzīšanu un sociālo kohēziju. |
Kultūras mantojumam var būt liela loma kopienas kohēzijā tagad, kad Eiropas valstīs sabiedrības kultūras daudzveidība paplašinās. Spēcīga Eiropas dimensija piemīt vietām, kas ir saņēmušas Eiropas kultūras mantojuma zīmi, jo tās tika izvēlētas, ņemot vērā to nozīmi Eiropas vēsturē. Tāpēc tās simbolizē Eiropas ideālus, vērtības, vēsturi un integrāciju un tuvina Eiropas Savienību tās iedzīvotājiem. Kopā ar Eiropas kultūras galvaspilsētām tās vairo Eiropas iedzīvotāju izjūtu, ka viņi pieder kopīgai kultūras telpai. Šajā sakarā būtu jāmeklē veidi, kā tās varētu papildināt Eiropas kultūras mantojuma gadu. Jaunas līdzdalības un kultūru mijiedarbības pieejas mantojuma politikā un izglītības ierosmes, kas cieņā tur visdažādāko kultūras mantojumu un saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 13. pantu vienlaikus respektē humanitāro zinātņu brīvību , varētu uzlabot uzticēšanos, savstarpēju atzīšanu un sociālo kohēziju. |
Pamatojums
Gan Eiropas kultūras mantojuma zīme, gan Eiropas kultūras galvaspilsētas ir svarīgi instrumenti kultūras mantojuma popularizēšanai vietējā un reģionālajā līmenī, un tas būtu attiecīgi jāatzīst lēmumā. Tas pats attiecas uz humanitāro zinātņu brīvību, kas ir Eiropas radošuma stūrakmens.
4. grozījums
2. panta 2. punkta k) apakšpunkts
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
veicināt sinerģiju starp Savienību un dalībvalstīm, kā arī stiprināt iniciatīvas, kas novērš kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību. |
veicināt sinerģiju starp Savienību un dalībvalstīm, kā arī stiprināt iniciatīvas, kas novērš neatļautus izrakumus un kultūras priekšmetu nelikumīgu tirdzniecību. |
Pamatojums
Nav iespējams novērtēt, kā Eiropas kultūras mantojumu ietekmē arheoloģisko vietu izpostīšana neatļautu izrakumu dēļ.
5. grozījums
4. pants
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
Katra dalībvalsts ieceļ valsts koordinatoru, kas atbild par tās dalību Eiropas gadā. Koordinators nodrošina attiecīgo darbību koordinēšanu valsts līmenī. |
Katra dalībvalsts , pilnībā ievērojot valsts, reģionālā un vietējā pārvaldes līmeņa pilnvaras, ieceļ koordinatoru, kas atbild par tās dalību Eiropas gadā. Koordinators nodrošina attiecīgo darbību koordinēšanu dalībvalsts līmenī. |
Pamatojums
Ieceļot dalībvalstu koordinatorus, ir pilnībā jāņem vērā federālās valsts struktūras un zemākie pārvaldes līmeņi.
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) COM(2016) 543 final.
(2) COR-2014-05515-00-00-AC-TRA.
(3) COR-2015-05511-00-01-AC-TRA
(4) CDR371-2011_FIN_AC
(5) JOIN(2016) 29 final
(6) CDR 2391/2012 fin
(7) CDR3952-2013_00_00_TRA_AC
(8) Komisijas 2014. gada 22. jūlija paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Ceļā uz integrētu pieeju Eiropas kultūras mantojumam”, COM(2014) 477 final.
(8) Komisijas 2014. gada 22. jūlija paziņojums Eiropas Parlamentam, Padomei, Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejai un Reģionu komitejai “Ceļā uz integrētu pieeju Eiropas kultūras mantojumam”, COM(2014) 477 final.
ATZINUMI
Reģionu komiteja
119. plenārsesija 2016. gada 10., 11. un 12. oktobrī
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/12 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “ESI fondu vienkāršošana no vietējo un reģionālo pašvaldību perspektīvas”
(2017/C 088/04)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
1. |
uzsver, ka ESI fondi ir viens no nedaudzajiem ES instrumentiem, kuriem ir tūlītēja, konkrēta un reāla ietekme uz iedzīvotāju dzīves kvalitāti, pateicoties simtiem tūkstošu projektu, ko īsteno visā Eiropā, un ka tie var pozitīvi ietekmēt iedzīvotāju vispārējo attieksmi pret ES patlaban, kad ES popularitāte sabiedrībā samazinās. Tādēļ šo instrumentu vajadzētu joprojām saglabāt un pilnveidot saskaņā ar galvenajiem mērķiem un principiem. ESI fondi un jo īpaši kohēzijas politiku vajadzētu drīzāk izanalizēt un uzlabot, kas palielinātu to efektivitāti un pievienoto vērtību gan ES un stratēģijas “Eiropa 2020”mērķu sasniegšanai, gan citās iedzīvotāju dzīvē svarīgās jomās, tādējādi uzlabojot viņu priekšstatu par ES. Lai to panāktu, viens no atbilstīgiem un būtiskiem instrumentiem ir vienkāršot visu ESI fondu īstenošanas sistēmu un palielināt tās elastīgumu; |
2. |
brīdina, ka ESI fondu izmantošanas kārtība kļūst sarežģītāka ne tikai ar katru plānošanas periodu, bet gandrīz ar katru gadu. Tāpēc Komiteja ļoti atzinīgi vērtē to, ka pēc reģionālās politikas komisāres iniciatīvas Eiropas Komisija ir sākusi nopietni pievērsties šo fondu vienkāršošanai un šim nolūkam ne tikai izveidojusi augsta līmeņa grupu, bet arī uzaicinājusi pārējos partnerus apspriest šo jautājumu. RK arī norāda, ka vienkāršošanas nolūkā īstenojamo pārskatīšanas procesu vajadzētu attiecināt ne tikai uz ESI fondiem, bet arī visām finanšu programmām un ES politikas jomām; |
3. |
atzinīgi vērtē ciešo sadarbību ar Padomes prezidentvalstīm Nīderlandi un Slovākiju un to, ka kopīgi tiek apspriesti praktiski pasākumi, kas ļautu vienkāršot ESI fondu īstenošanu, un ierosina turpināt šo darbu ar Padomes nākamajām prezidentvalstīm un saistībā ar diskusijām par kohēzijas politikas nākotni; |
4. |
uzsver, ka vienkāršošanas procesā ir jāmēģina konkretizēt kohēzijas politikas galveno mērķi un tās kā reģionālas politikas būtību. Komiteja atzīmē, ka pašreizējā kohēzijas politika pamazām attālinās no reģionālās politikas un arvien biežāk tiek izmantota, lai risinātu problēmas valstu līmenī. Par to liecina, piemēram, fakts, ka dažādi partnerattiecību nolīgumi ir balstīti uz valstu reformu programmām. Turklāt kohēzijas politikas īstenošanu kavē dažādi valstu nosacījumi, kuru ievērošanu nekādi nevar ietekmēt ne vietējās un reģionālās pašvaldības, ne arī citi līdzekļu saņēmēji. Kohēzijas politika kļūst aizvien sarežģītāka un komplicētāka, galvenokārt tādēļ, ka trūkst uzticēšanās starp dažādiem politiskajiem un administratīvajiem līmeņiem. Šī sarežģītība savukārt veicina arvien lielākas atšķirības reģionu attīstībā; |
5. |
norāda, ka RK pārstāv vietējās un reģionālās pašvaldības, kuras var iesaistīties ESI fondu īstenošanas procesa pārvaldības ķēdes dažādos posmos, konkrēti, kā galasaņēmēji, pārvaldības iestādes vai ieinteresētās personas. Ņemot vērā vietējo un reģionālo pašvaldību nozīmi, vienkāršošanas procesā īpaši būtu jāņem vērā viņu uzskati un priekšlikumi; |
6. |
norāda, ka vienkāršošanas process būs tiešām efektīvs tikai tad, ja tajā aktīvi iesaistīsies ne tikai visi Eiropas Komisijas ģenerāldirektorāti, kas piedalās ESI fondu plānošanā un uzraudzībā, tostarp REGIO ĢD, EMPL ĢD, AGRI ĢD, MARE ĢD un COMP ĢD, bet arī citas ES iestādes un struktūras (piemēram, revīzijas iestādes u. c.). Šī sistēma ir jāvienkāršo gan atbalsta saņēmēju, gan administratīvo iestāžu interesēs; |
7. |
iesaka vienkāršošanas procesā īpašu uzmanību pievērst tam, lai mazinātu administratīvo slogu, kas gulstas uz īstenotājiem, kā arī samazinātu izdevumu apstiprināšanas, revīzijas un pārskatu procesa sarežģītību. Tiesiskais regulējums būtu jāpielāgo atbilstoši projekta apjomam un īstenošanas sistēmas efektivitātei; |
8. |
iesaka vienkāršošanas procesā piemērot sistemātisku pieeju un uzskata, ka šajā nolūkā būtu lietderīgi izstrādāt īstenošanas un panākumu noteikšanas metodi un rādītājus. Tāpēc ir jānošķir divu veidu rezultāti: pirmkārt, rezultāti, kas nodrošina zināšanu un ierosināto risinājumu tūlītēju piemērošanu, un, otrkārt, rezultāti, kurus izmantos nākamajā plānošanas periodā. Juridiskās noteiktības interesēs un ņemot vērā patlaban notiekošo darbības programmu īstenošanu, pašreizējā plānošanas periodā tālejošas izmaiņas tiesību aktos nav reālistiskas. Tomēr būtu jāparedz tūlītēji pasākumi, proti, jāmaina īstenošanas prakse un prasības, kas nav juridiskas, jāuzlabo sadarbība un jāizstrādā efektīvākas vadlīnijas, kā arī jāveic nelieli pielāgojumi kohēzijas politikas tiesiskajā regulējumā un ar minēto politiku saistītajos tiesību aktos. Vienkāršošanas procesam jābūt arī strukturētam atbilstoši jomām (transports, vide u. c.), fondiem un mērķa jomām tajos (ERAF, ESF u. c.), līmenim (valsts, reģionālais, pilsētas, vietējais un kopienas līmenis) un iesaistītajām pusēm (publiskais sektors, privātais sektors, NVO u. c.). Šajā procesā ir jānoskaidro saikne un sekas šīs struktūras iekšienē un ārpus tās un uzsvars jāliek uz to, lai vienkāršotu institucionālās attiecības starp dažādiem līmeņiem, kas iesaistīti īstenošanā; |
9. |
iesaka uzlabot koordināciju starp atsevišķiem fondiem un programmām valstu līmenī. Tas būtu jāsasniedz, plānošanas periodā izmantojot arī stratēģisko vadību un plānošanu un liekot uzsvaru uz vispārējo stratēģisko darbu; |
Pamatjautājumi un parametri, kas nosaka vienkāršošanas virzību
10. |
uzsver: lai vienkāršošanas process kopumā būtu sekmīgs, svarīgi ir rast atbildes uz šādiem pamatjautājumiem:
|
11. |
par vienkāršošanu neuzskata šādus pasākumus:
|
12. |
uzskata, ka vienkāršošana ir šādi pasākumi:
|
13. |
uzsver, ka vienkāršošana ir nepārtraukts process, kas neaprobežojas ar atsevišķu pasākumu īstenošanu vai ziņojuma vai atzinuma izstrādi; |
14. |
brīdina, ka daudzi saņēmēji patlaban uzskata, ka ESI fondu izmantošana ir riskanta, jo viņi nav pārliecināti, ka nekļūs par kādas “nepārvaramas varas” upuriem, proti, ka Eiropas Komisijas un dalībvalsts nesaskaņu dēļ projekta finansēšanu varētu apturēt vai atlikt, piemēram, ja neievēro nosacījumus, konstatē kļūdas īstenošanas pasākumos. Lai arī ir sasniegti projekta mērķi un gūti vēlamie rezultāti, atbalsts saņēmējam var tikt samazināts vai atlikts dažādu nelielu kļūdu dēļ vai tāpēc, ka projekta īstenošanas gaitā objektīvu iemeslu dēļ projektā ir veiktas izmaiņas. Saņēmēji nav pasargāti ne no riska, ka viņiem ar atpakaļejošu spēku tiks piemēroti revīzijas iestādes slēdzieni par kādu citu projektu, ne arī no vairākiem citiem riskiem. Visi šie faktori ietekmē apņemšanos efektīvi izmantot ESI fondus. Projekts un tā īstenotājs ir no jauna jāizvirza kohēzijas politikas centrā, nodrošinot saņēmējam labvēlīgus nosacījumus, proti, samazinot administratīvo slogu un projekta virzītāju ziņošanas pienākumu aprobežojot vienīgi ar datiem par projekta īstenošanu; plaši piemērojot vienkāršotas izmaksas un nodrošinot, ka par tiem netiks jautāts kontroles ietvaros; norādot projekta virzītājam obligātos dokumentus, kuru saglabāšana papīra formātā būtu obligāta ar arhivēšanas termiņu; |
15. |
uzskata, ka ievērojams vienkāršojums būtu tad, ja attiecībā uz visiem ES fondiem piemērotu vienādus atbilstības noteikumus. Taču attaisnoto izmaksu definēšanai arī turpmāk vajadzētu būt valstu līmeņa kompetencē, un tas būtu jāsaskaņo starp visām ES dalībvalstīm; |
16. |
ierosina ESI fondu vajadzībām uzticēt kādai no esošajām iestādēm vai struktūrām ombuda pilnvaras un funkciju, lai tajā kā pēdējā instancē varētu griezties ikviens saņēmējs; kaut arī daudzi saņēmēji cenšas īstenot projektus, lai tie dotu labākos rezultātus, sistēmas sarežģītības dēļ viņi tomēr nonāk paradoksālās un problemātiskās situācijās, kuras saņēmējam rada ne tikai morālu un saimniecisku kaitējumu, bet arī būtiski veicina negatīvu sabiedrības attieksmi pret ESI fondiem un ES kopumā. Šai institūcijai būtu ne tikai jānodrošina saziņa ar REGIO ĢD, bet arī jārisina ar ESI fondiem saistītie problēmjautājumi visos Eiropas Komisijas dienestos un pārējās ES iestādēs. Šādas institūcijas nav ES līmenī, kaut gan vairāki citi ĢD un citas ES iestādes ir iesaistītas ar ESI fondiem saistīto problēmjautājumu risināšanā. Līdzīgas institūcijas vajadzētu izveidot arī dalībvalstīs, ja tādas vēl nepastāv; |
17. |
atkārtoti uzsver, ka ir svarīgi nepieļaut slēdzienu piemērošanu ar atpakaļejošu spēku. Nedrīkst pieļaut, ka pašreizējos lēmumus, izmaiņas procedūrās vai pamatnostādnēs var piemērot ar atpakaļejošu spēku citiem projektiem, tostarp arī nepabeigtiem projektiem, kuru īstenošana jau krietni pavirzījusies uz priekšu. Nepieļaut piemērošanu ar atpakaļejošu spēku ir darbība, kuru var īstenot nekavējoties un kura palielinās juridisko noteiktību saņēmējiem; |
18. |
iesaka vienkāršošanas procesā veikt reformas, lai panāktu lielāku elastīgumu, jo līdz ar procesa pieaugošo sarežģītību dažādi projektos paredzētie konkrētie lēmumi tiek iekļauti vispārējās pamatnostādnēs un direktīvās. Tādēļ RK iesaka izveidot darba grupu, kurā iesaistīti ESI fondu praktiskas īstenošanas speciālisti un kuras uzdevums būtu sagatavot grozījumu priekšlikumus un apspriest tos ar Eiropas Komisiju un citām iestādēm; |
19. |
norāda, ka bieži vien ar ESI fondiem saistītais ES tiesiskais regulējums nav saskaņots ar valstu tiesību aktiem dažādās jomās, kuras, kā šķiet, nav savstarpēji saistītas, piemēram, finanšu revīzijas likumi vai publiskā iepirkuma likumi, tādējādi radot sadrumstalotību un diferencētu pieeju dažādās dalībvalstīs; tādēļ iesaka panākt, ka attiecībā uz ESI fondiem, kuri piesaista nevis valstu, bet gan ES līdzekļus, ar ESI fondiem saistītie ES tiesību akti ir prioritāri pār pretrunīgajiem valstu vai ES tiesību aktiem, pat ja līdzfinansējums tiek piešķirts no valstu vai vietējiem un reģionālajiem resursiem, lai nepieļautu pārmērīgu reglamentēšanu; |
20. |
ierosina izplatīt to dalībvalstu un programmu labas prakses piemērus, kurām iepriekš ir bijis nenozīmīgs vai zems kļūdu īpatsvars. Tajā pašā laikā jānodrošina visām valstīm vienādi nosacījumi (neraugoties uz valstu tiesību aktu atšķirībām). Patlaban dažādas teritoriālās vienības nereti piemēro diametrāli pretēju pieeju. Ir vērojamas situācijas, kad procedūru, ko vienā valstī uzskata par pareizu un ierastu, citā valstī uzskata par nopietnu pārkāpumu. Tas, protams, nekādi neietekmē to, ka administratīvajā slogā vajadzētu ņemt vērā projektu apmēru, atbalsta summu un īstenošanas struktūras kvalitāti; |
21. |
uzsver, ka vienkāršošanas procesa veiksmīgas īstenošanas nolūkā būs jāatrisina konflikts, no vienas puses, starp pasākumiem, kas paredzēti korupcijas apkarošanai un kļūdu īpatsvara samazināšanai, un, no otras puses, starp vienkāršošanu un ar ESI fondiem saistīto administratīvo izmaksu samazināšanu. Ir jāpārskata īstenošanas un pārvaldības kārtība, kas pielīdzina krāpšanu un netīšas kļūdas, tādējādi radot neuzticēšanās gaisotni dalībnieku vidū un nesamērīgu administratīvo slogu projekta virzītājam. Dažādi pasākumi, kas laika gaitā ieviesti, lai nodrošinātu pārredzamību un cīnītos pret korupciju un krāpšanu, būtiski sarežģī sistēmu kopumā. Šo pasākumu klāstā a posteriori ir jānoskaidro, kuri pasākumi patiešām ir efektīvi, bet kuri tikai sarežģī procesu un “soda” godīgus saņēmējus par nebūtiskām kļūdām. Cīņai pret korupciju nevajadzētu nozīmēt, ka mēs katru saņēmēju a priori turam aizdomās. Tai būtu jābalstās uz uzticēšanos, sadarbību un skaidri noteiktu atbildību. Šai cīņai jābūt balstītai uz morāles pamatprincipiem un saņēmēja atbildību par mērķiem, ko tas apņēmies sasniegt, nevis uz neelastīgiem modeļiem, kuru pamatā ir konstatētās kļūdas un kuri bieži vien, taču neefektīvi, būs saistoši citiem saņēmējiem. Savukārt koncentrēšanās tikai uz formālu prasību un grafiku ievērošanu atsevišķos gadījumos varētu novest pie finansējuma ļaunprātīgas vai neatbilstīgas izmantošanas, turklāt pilnīgi nesodīti; |
Izskatāmā problēmjautājuma aspekti
22. |
pēc debatēm Komitejā un ar citiem partneriem norāda uz šādiem galvenajiem risināmajiem jautājumiem: |
Publiskais iepirkums
23. |
Kā liecina darbsemināri par vienkāršošanas jautājumiem, daudzu valstu pārstāvji uzskata, ka publiskais iepirkums ir viena no galvenajām īstenošanas problēmām, kaut arī atsevišķās dalībvalstīs publiskais iepirkums nerada būtiskas problēmas. Tādēļ mēs uzskatām, ka ES mērogā būtu vajadzīgi skaidri publiskā iepirkuma noteikumi projektu īstenošanai ar ESI fondu līdzekļiem, turklāt šiem noteikumiem vajadzētu būt prioritāriem pār valstu tiesību aktiem šajā jomā. Tie ir nevis valstu, bet lielākoties ES līdzekļi, tāpēc uz iepirkumu izsludināšanu būtu jāattiecina nevis valstu, bet gan ES noteikumi. Turklāt publiskā iepirkuma procedūrām vajadzētu sekmēt visefektīvākā galarezultāta iegūšanu un šim mērķim paredzēt zināmu elastīgumu dažādiem iepirkumiem, nevis tīri formāli ierobežot līgumslēdzēju iestādi un pretendentu ar dažādām saistošām, standartizētam procedūrām un procesiem. Citstarp būtu jāpaaugstina publicēšanai publiskā iepirkuma portālā un Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī noteiktais vērtības slieksnis. |
24. |
Kā liecina darbsemināri par vienkāršošanas jautājumiem, kaut arī atsevišķās dalībvalstīs publiskais iepirkums nerada būtiskas problēmas, daudzu valstu pārstāvji norāda, ka pašreizējā sistēma ir tik sarežģīta un riskanta mazajiem pretendentiem, ka tie nespēj paši sagatavot publisko piedāvājumu un tiem jāizmanto ārējo specializēto uzņēmumu pakalpojumi, lai gan tas viņus neatbrīvo no atbildības par iespējamām kļūdām. Līdz ar to ir izveidojies jauns uzņēmējdarbības sektors. Paradoksāli, ka dažos gadījumos ir nepieciešams izsludināt piedāvājumu konkursu, lai noteiktu uzņēmumu, kura uzdevums būs sagatavot piedāvājumu. |
25. |
Vairāki semināri par vienkāršošanas jautājumu liecina: lai gan daudzās valstīs publiskais iepirkums nesagādā būtiskas problēmas, daudzu valstu pārstāvji aicina pievērst uzmanību faktam, ka lielākā daļa no publiskā iepirkuma jomā pieļautajām kļūdām faktiski ir radušās publiskā iepirkuma noteikumu sarežģītības dēļ. Projektu virzītāji jūtas vīlušies tādēļ, ka ex post revīzija tiek veikta projekta attīstības tālākā posmā, kad vairs nav iespējams labot kļūdas, un ka viņiem pat nav iespēju pieprasīt obligātu iepriekšēju novērtējumu. Tāpēc RK iesaka sagatavot revīzijas atzinumus un veikt citas publiskā iepirkuma kontroles procedūras ex ante, lai novērstu kļūdas, kuras ir ļoti bieži sastopamas it īpaši šajā jomā, un tādējādi samazinātu finanšu korekciju summu. |
26. |
Jāatzīmē, ka ar iepirkuma procedūru saistītie tiesību akti koncentrēti uz līgumslēdzēju iestādi, kurai piemēro sankcijas un kuru sauc pie atbildības par vismazāko kļūdu, lai gan kaitīga manipulēšana ar publiskā iepirkuma rezultātiem bieži notiek starp pretendentiem panākto vienošanos dēļ. Ļoti monopolizētās tirgus nozarēs un segmentos pašreizējā publiskā iepirkuma sistēma bieži vien nedarbojas, kā paredzēts, un var pat izrādīties tāda, kas nedod vajadzīgo rezultātu. Tādēļ vajadzētu pilnībā pārskatīt sistēmu un apsvērt tās koncepcijas pārstrādes nepieciešamību. Tas jo īpaši attiecas uz mazām valstīm, kurās tirgus monopolizācija ir daudz izteiktāka. |
27. |
Ir svarīgi steidzami pārskatīt nesen publicētās pamatnostādnes publiskā iepirkuma jomā attiecībā uz ESI fondiem (norādījumi attiecībā uz publisko iepirkumu), jo tajās ir atsauce uz agrākajām direktīvām, nevis uz jaunajām publiskā iepirkuma direktīvām, kas pieņemtas 2014. gadā un stājās spēkā šā gada sākumā. Šajā saistībā ir svarīgi sagatavot pienācīgu teritoriālās ietekmes novērtējumu par jaunajās vadlīnijās iekļautajiem elementiem, dodot iespēju vietējā un reģionālā līmeņa ekspertiem sniegt tiešu ieguldījumu. Tas ir paredzēts labāka regulējuma dokumentu kopumā, kurā atzīts, ka RK ir nozīmīga partnere ES priekšlikumu vietējās un reģionālās ietekmes novērtējumu uzlabošanā. |
Valsts atbalsta noteikumu piemērošana
28. |
Laika gaitā situācija valsts atbalsta jomā ir kļuvusi sarežģītāka, un, neraugoties uz to, ka atsevišķās programmās pēdējā laikā ir veikti zināmi uzlabojumi, situācija joprojām ir ļoti sarežģīta gan atbalsta saņēmējiem, gan pārvaldības iestādēm. Šobrīd nav skaidras un saprotamas valsts atbalsta jēdziena interpretācijas – viss balstās tikai no iesniegtajiem pieteikumiem un ekspertu slēdzieniem. Valsts iestādēm, kuru uzdevums ir interpretēt minēto atbalstu, bieži vien ir diametrāli pretēji viedokļi, un tās parasti nevēlas sniegt skaidrus saistošos atzinumus. Vairākās valstīs šīs iestādes neietilpst ESI fondu īstenošanas sistēmā un tām nav skaidri noteiktas atbildības par saviem atzinumiem. Tāpēc būtu vēlams, lai tajās valstīs, kurās tas nav izdarīts, šīs valsts iestādes tiktu iekļautas īstenošanas sistēmā un tām būtu pienākums sniegt nepārprotamus atzinumus. Turklāt dažos gadījumos privātā sektora dalībnieki – paradoksāli – ir labākā situācijā nekā publiskā sektora dalībnieki, jo viņiem nav jāievēro vesela virkne norāžu, noteikumu un darbību. Lai gan publiskā sektora darbinieki daudz retāk nonāk konkurējošas ekonomiskas struktūras pozīcijā un to darbības mērķis nav peļņa, uz viņiem ir jāattiecas tām pašām procedūrām, kuras attiecas uz privātā sektora pārstāvjiem. |
29. |
Turklāt valsts atbalsta noteikumu piemērošanā vērojama vēl viena būtiska neatbilstība. Kaut arī valsts atbalsta procedūras neattiecas uz programmām, ko centralizēti pārvalda Eiropas Komisija (piemēram, “Apvārsnis 2020”, Eiropas infrastruktūras savienošanas instruments, Eiropas Stratēģisko investīciju fonds), tās piemēro projektiem, kurus finansē ES kohēzijas politikas ietvaros. Valsts atbalsta jomā projektus faktiski vērtē nevis pēc būtības, bet atkarībā no tā, vai minēto atbalstu piešķir Komisija vai dalībvalsts un pēc to finansējuma avota. |
30. |
Šajā sakarā RK vēlas atgādināt, ka kohēzijas politikas galvenais mērķis ir nodrošināt mazāk attīstītiem reģioniem vienlīdzīgus apstākļus, piešķirot tiem ES finanšu resursus lielākā apjomā un lielāku līdzfinansējumu. Tādējādi kohēzijas politiku varētu pat uzskatīt par apzinātu tirgus darbības traucējumu. Tāpēc RK uzskata, ka valsts atbalsta procedūras nekādā gadījumā nevajadzētu piemērot ESI fondiem. |
31. |
Īpaša uzmanība jāpievērš valsts atbalstam Eiropas teritoriālās sadarbības programmās. Darbs, kas jāiegulda, lai ievērotu valsts atbalsta noteikumus, un konkurences traucējumu risks parasti nav samērīgs. Turklāt dažādās dalībvalstīs valsts atbalsta interpretācijas bieži vien ir atšķirīgas, tāpēc nav iespējams šos noteikumus piemērot ar pienācīgu juridisko noteiktību, un tas nereti ir šķērslis, kas liedz īstenot kvalitatīvus projektus. Viens no pasākumiem, ko varētu nekavējoties īstenot ESI fondu vienkāršošanai, būtu no valsts atbalsta noteikumu darbības jomas svītrot arī Eiropas teritoriālo sadarbību, kā tas jau darīts programmas “Apvārsnis 2020” gadījumā. |
32. |
Runa ir arī par skaidrību un proporcionalitāti. Ņemot vērā dažu projektu, jo īpaši vietējā līmeņa projektu, nelielo apjomu, ir svarīgi, ka tiek precizēta sistēma, kas attiecas uz atbrīvojumiem no valsts atbalsta noteikumiem. Šobrīd bieži vien ir neskaidrība par to, kad un kāda ir de minimis noteikuma, vispārējas nozīmes pakalpojumu, vispārējā grupu atbrīvojuma noteikumu un valsts reģionālā atbalsta pamatnostādņu darbība. Eiropas Reģionu komiteja aicina jau šajā plānošanas periodā izstrādāt labākas, ērti lietojamas konsolidētās pamatnostādnes un, īstenojot gaidāmo valsts atbalsta noteikumu pārskatīšanu, uzlabot un vienkāršot pašreizējos noteikumus. |
33. |
Ņemot vērā jauno skatījumu uz uzņēmuma definīciju, ir jāpalielina arī atbalsta maksimālais apjoms saskaņā ar de minimis noteikumu, lai tādējādi atbalstītu nodarbinātību, inovāciju un uzņēmējdarbību. |
Uzraudzība un revīzija
34. |
Atšķirīgās revīzijas metodes valstu un Eiropas līmenī, iespējams, ir lielākā problēma ESI fondu īstenošanas procesā. Pārvaldības iestādes un dažādas Eiropas un valstu revīzijas iestādes bieži vien atšķirīgi interpretē vienus un tos pašus noteikumus, lai gan tās nav atbildīgas par veikto uzraudzību. Attiecībā uz ESI fondu projektiem vajadzētu piemērot vienotu revīzijas sistēmu, proti, dalībvalstu un ES līmenī vajadzētu izveidot vienu revīzijas kontaktpunktu, kas sagatavotu saistošus atzinumus – tostarp par publisko iepirkumu – un būtu atbildīgs par tiem. Galīgajam saņēmējam vajadzētu būt tiesībām pašam pieprasīt revīziju, lai viņš varētu būt pārliecināts, ka īstenošana norit pareizi un nav nekāda turpmāka apdraudējuma, vai arī lai viņš varētu veikt korekcijas. Tam vajadzīga arī elastīgāku pieeja datu apmaiņai un integrētiem IT risinājumiem, piemēram, elektroniskām veidlapām un datubāzēm, kas ir priekšnosacījums tāda vienota kontaktpunkta izveidei, kurš dod iespēju mazināt administratīvo formalitāšu slogu saņēmējiem un pārvaldības iestādēm. Lietotājdraudzīgas dematerializācijas plaša izmantošana ļaus maksimāli samazināt to dokumentu skaitu, ko vajag skenēt un lejupielādēt. Tādējādi vajadzētu veicināt tādu IT lietojumprogrammu izmantošanu, kas tieši no avota ļauj meklēt saņēmēja administratīvos datus (darbinieku skaits, apgrozījums, nodokļu un sociālo maksājumu saistību izpilde u. tml.). Šajā sakarā tomēr ir vajadzīgs iepriekšējs riska novērtējums par to, kā un ar kādiem datiem var apmainīties, un jau no paša sākuma ir jāiesaista arī Komisija, valstu un reģionālās revīzijas iestādes, kā arī Eiropas Revīzijas palāta, lai, iespējams, izstrādātu kopēju revīzijas rokasgrāmatu, kas ļautu izvairīties no turpmākām problēmām revīzijas jautājumos. Patlaban šādu revīziju uzskata par represīvu piespiedu pasākumu. Parasti revīzija attiecas tikai uz projekta vadību un noteikto procedūru ievērošanu, un par jebkādu pārkāpumu paredzētas stingras sankcijas, pat ja pārkāpums izdarīts projekta efektivitātes palielināšanas nolūkā, neparedzētu apstākļu dēļ vai taupības nolūkā. Tāpēc RK ierosina revidentiem ņemt vērā izmaksu reālo efektivitāti, pārkāpumu smaguma pakāpi finanšu aspektā, kā arī konkrēto situāciju (lielāka proporcionalitāte revīzijas jomā). Noteikumos par pārbaudēm un atbilstību jāietver proporcionalitātes dimensija, pieļaujot augstāku tolerances līmeni nelielu pārkāpumu gadījumā. Runājot par pārbaudēm, ir jāvirzās uz proporcionālāku pieeju (labi funkcionējošas programmas un īstenošanas struktūras mazāk jāpārbauda uz vietas), kas balstīta uz rezultātiem (lai dažāda veida pārbaudes varētu veikt vienā reizē; jo īpaši svarīgi tas ir attiecībā uz vairākfondu programmām un darbībām), kā arī uz samērīgākām revīzijām, kuras būtu vērstas ne tik daudz uz sankcijām, cik uzlabojumiem un garantiju, ka tiek ievēroti kohēzijas politikas vispārējie mērķi. Revidents būtu jāuzskata par partneri, kas palīdz risināt problēmas un rast efektīvāko veidu, kā konstatēt un labot kļūdas. Lai to panāktu, būtu vajadzīgas izmaiņas revidentu attieksmē. |
35. |
Administratīvajām un revīzijas iestādēm būtu cieši jāsadarbojas, sākot no plānošanas posma līdz programmu noslēgumam, jo tas ir vienīgais veids, kā novērst vienu un to pašu noteikumu atšķirīgu interpretāciju. Kopējai kontroles sistēmai vai kopīgai izpratnei par kontroles sistēmu, uz ko mums vajadzētu tiekties, būtu jānovērš vienu un to pašu darbību vairākkārtēja revīzija, jo dažādām revīzijas iestādēm parasti vajadzētu ņemt par pamatu un papildināt citai citas atzinumus. Šajā kontekstā RK ierosina paplašināt Regulas (ES) Nr. 1303/2013 148. pantā noteiktās samērīgas kontroles piemērošanas jomu un to attiecināt ne tikai uz revīzijas iestādi un Komisiju, bet arī uz visiem revīzijas veidiem, tostarp pārvaldības un sertifikācijas iestāžu, kā arī Eiropas Revīzijas palātas revīzijām. Vispārīgāk runājot, revīzijā vajadzētu vairāk ņemt vērā subsidiaritāti. Kopienas revīzijai vajadzētu aprobežoties tikai ar ESI fondu noteikumu ievērošanu. Dalībvalstij un attiecīgajām pārvaldības iestādēm būtu jāuzņemas atbildība pārbaudīt valsts noteikumu ievērošanu (tostarp tādu, kas izriet no Eiropas tiesību aktiem). Šādas subsidiaritātes priekšnoteikumam revīzijas jomā vajadzētu būt uzticības līgumam, kas noslēgts starp Eiropas Komisiju un katru dalībvalsti. |
36. |
Ierosina arī par 50 % palielināt robežvērtības, līdz kurām darbībai piemēro ne vairāk kā vienu revīziju pirms galīgo izdevumu iesniegšanas. |
37. |
Ja projektos iesaistīti vairāki partneri, ir nepieņemami, ka par pārkāpumiem, kas konstatēti saistībā ar vienu no partneriem, ar finanšu korekciju tiek sodīta visa partnerība vai – ārkārtējos gadījumos – visa programma. |
38. |
Lai gan ir valstis, kurās pārsūdzības sistēmas darbojas bez būtiskām problēmām, citās valstīs savukārt šīs sistēmas, kas izveidotas, balstoties uz Regulas (ES) Nr. 1303/2013 74. panta 3. punktu, ir diezgan dažādas un saņēmēju skatījumā ne vienmēr pilda savu lomu. Tāpēc būtu vēlams izveidot vienotu, saprotamu un ātru pārsūdzības sistēmu kā dalībvalstu (ja tāda vēl nav izveidota), tā arī ES līmenī. Šāda sistēma būtu jāpiemēro ne tikai attiecībā uz revīzijas slēdzieniem, bet arī uz visos līmeņos un visās jomās (piemēram, valsts atbalsta jomā) pieņemtajiem lēmumiem. |
Regulatīvā sloga palielināšanās (pārmērīga reglamentēšana)
39. |
Šķiet, ka procedūra, ar kuru dalībvalstis pārsniedz ES likumdošanā noteiktās minimālās prasības, transponējot ES tiesību aktus valsts tiesību aktos, ir dalībvalstu, nevis Eiropas Komisijas problēma. Tomēr šis process notiek tāpēc, ka to pieļauj Komisijas regulas un īstenošanas pamatnostādnes. Ja mēs vēlamies šo procesu samazināt līdz minimumam, ir jāstiprina Komisijas loma šajā jautājumā. Komisijas regulās un īstenošanas pamatnostādnēs skaidri jānosaka absolūtās prasības, kuras nedrīkst ne pastiprināt, ne mazināt. Tas attiecas arī uz publisko iepirkumu un revīziju. ESI fondu līdzekļi ir ES līdzekļi, tāpēc noteikumi būtu jānosaka nevis dalībvalstīm, bet Eiropas Savienībai. |
40. |
Palielinās arī regulatīvais slogs, jo daudzos gadījumos īstenošanas pamatnostādnes Eiropas Komisija izstrādā tikai programmu īstenošanas laikā. Līdz ar to dalībvalstīm un pārvaldības iestādēm nākas izstrādāt savas pamatnostādnes, kas atšķiras no tām, kuras Komisija publicē ex post. Tāpēc ESI fondu regulas jāizstrādā vienlaicīgi ar pamatnostādnēm, nevis vēlākā posmā, lai varētu gūt priekšstatu un katru konkrēto regulas pantu interpretēt tā, kā tas būtu paredzēts. Līdz ar to darbības programmu īstenošana bieži vien kavējas vairāk nekā gadu un tiek ieviestas papildu izmaiņas, kas savukārt negatīvi ietekmē ESI fondu apguvi. Būtu ievērojami jāsamazina pamatnostādņu un metožu skaits un darbības joma. Tajā pašā laikā uzsvars būtu jāliek nevis uz pamatnostādņu un metožu plašumu, bet gan uz skaidrību un efektivitāti, lai sistēma nekļūtu vēl sarežģītāka un neefektīvāka. Tām jābūt skaidrām, un īstenošanas gaitā tajās nevajadzētu veikt izmaiņas. Pamatnostādnes nekādā gadījumā nedrīkst piemērot ar atpakaļejošu spēku. |
Plānošana un tematiskā koncentrācija
41. |
Būtu lietderīgi noskaidrot, kurš līmenis ir visatbilstošākais, lai veiktu plānošanu un tematisko koncentrāciju. Patlaban plānošana attiecas pat uz zemāko īstenošanas līmeni. Tāpēc tematiskās koncentrācijas ietvaros būtu jānosaka vispārējie mērķi un katram no tiem – galvenais īstenošanas rādītājs. Pārvaldības iestādēm būtu vajadzīga rīcības brīvība, lai noskaidrotu darbības, ar kurām varēs šo mērķi sasniegt dažādos reģionos, un lai tādējādi labāk varētu ņemt vērā reģionu vajadzības atkarībā no to īpatnībām un problēmām, kas tos skar. Ja mērķis ir paaugstināt nodarbinātības līmeni, būtu jānodrošina iespēja brīvi izvēlēties līdzekļus šā mērķa sasniegšanai. Atkarībā no to līmeņa dažos reģionos šo mērķi palīdzēs sasniegt pasākumi pētniecības jomā, bet citos – pasākumi tūrisma nozarē. Pārrobežu sadarbības veicināšanā, kuras mērķis ir reģionu integrācija pāri robežām, būtu jāņem vērā konkrētā pārrobežas reģiona īpašās vajadzības, lai tādējādi atbalstītu svarīgas darbības, kuras ir tālejošākas par stratēģijas “Eiropa 2020” tematiskajiem mērķiem. Kā piemēru var minēt “mazo projektu fondu”, kas atbalsta iedzīvotāju savstarpējās sadarbības projektus, tūrisma veicināšanu un trūkstošo transporta savienojumu izveidi. Plašākā nozīmē ir jānoskaidro, vai Eiropas teritoriālajā sadarbībā ir jāievēro visi nosacījumi, kas attiecas uz ESI fondiem. Būtu jānodrošina, ka netiek samazināts finanšu piešķīrums. |
42. |
Programmām vajadzētu būt elastīgākām, lai varētu elastīgi reaģēt uz jaunām situācijām un straujo tehnoloģisko attīstību. Tomēr šādam elastīgumam jābūt reālam. Tas nozīmē, ka ir jābūt iespējai ierobežot un vienkāršot procesu, ar ko groza programmas. Par programmas reālu elastīgumu nevar uzskatīt, piemēram, nepieciešamību sagatavot jaunu stratēģisku vides novērtējumu. Minētajā gadījumā, piemēram, stratēģisko vides novērtējumu nepieciešams veikt tikai gadījumos, kas ietekmē pārplānošanu, kurā izvirza īpašus mērķus, kas būtiski ietekmē vidi un ir iepriekš noteikti kā tādi. |
43. |
Ar Regulu (ES) Nr. 1303/2013 ir ieviesti divi instrumenti, kas paredz nodrošināt integrētu teritoriālo pieeju, t. i., integrētus teritoriālos ieguldījumus un kopīgos rīcības plānus, kuri dotu iespēju konkrētai apvidu vai reģionu integrētai attīstībai. Tomēr Komisija ir sniegusi dalībvalstīm ļoti maz stimulu izmantot šos instrumentus, turklāt – kas ir ne mazāk svarīgi – Komisija savos deleģētajos aktos un īstenošanas aktos tos ir definējusi visai neskaidrā un sarežģītā veidā. Vairāk ieviešot abus instrumentus, tiktu panākta
|
44. |
Integrētu teritoriālo ieguldījumu (ITI) gadījumā ir noteikta prasība izveidot pārvaldības struktūras, kuras, ņemot vērā no šā instrumenta piešķirtā finansējuma apjomu, ir pilnīgi neatbilstīgas. Kā uzsvērts Komitejas atzinumā par sabiedrības virzītu vietējo attīstību, arī daudzie atšķirīgie noteikumi, kuri jāievēro attiecībā uz katru fondu, kas bieži ir dažādu pārvaldības iestāžu pārziņā, ir šķērslis tam, lai sabiedrības virzītu vietējo attīstību izvērstu ārpus ELFLA ietvariem. Tas ir iemesls, kādēļ šo ļoti inovatīvo integrēto vietējās attīstības instrumentu ieviešana vietējā līmenī līdz šim ir tik ierobežota. Nepieciešamība izveidot šādas struktūras ne tikai nesamērīgi noslogo šā instrumenta pārvaldību un tās dalībniekus, bet arī padara projektus daudz sarežģītākus un kavē to īstenošanu; |
45. |
norāda, ka izmaiņas, ko ik pēc septiņiem gadiem vai pat vēl biežāk veic kohēzijas politikas noteikumos, nesekmē to vienkāršošanu, bet gan rada pretēju efektu. Tomēr, ja tiesiskais regulējums aptver vairākus plānošanas periodus, tas vispirms ir radikāli jāvienkāršo. Nelielas vajadzīgās izmaiņas kohēzijas politikas īstenošanas mehānismā, protams, ir iespējamas un lietderīgas, taču lielākas izmaiņas būtu jāveic retāk un jāsagatavo pietiekami savlaicīgi. Vajadzētu iepriekš izvērtēt šādu izmaiņu ietekmi un saskaņā ar partnerības principu vajadzētu iepriekš apspriest tās ar attiecīgajiem partneriem, t. i., ne tikai dalībvalstīm, bet arī ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, ko pārstāv Reģionu komiteja; |
Finanšu instrumenti
46. |
uzskata, ka finanšu instrumentu izmantošana ir svarīgs elements, kas ļauj palielināt ESI fondu programmu radīto sviras efektu un apvienot ESI fondu un ESIF sniegto finansējumu. Tomēr, kā tas nesen tika norādīts RK un Padomes prezidentvalsts Slovākijas kopīgajā darbseminārā par šo jautājumu (1), attiecībā uz ESI fondu finanšu instrumentiem steidzami jāvienkāršo to struktūra, ziņošanas prasības un revīzijas noteikumi; |
47. |
iesaka Eiropas Komisijai pārbaudīt, kāpēc lielākajā daļā dalībvalstu līdz šim netiek pielietoti standarta instrumenti finanšu instrumentu izmantošanai; |
48. |
pieņem zināšanai nesen publicētajā Eiropas Revīzijas palātas ziņojumā “ES budžeta izpilde, izmantojot finanšu instrumentus, – gūtā pieredze 2007.–2013. gada plānošanas periodā” iekļautos konstatējumus un aicina Revīzijas palātu novērtēt arī finanšu instrumentu īstenošanu pašreizējā finansēšanas periodā; |
Nobeiguma ieteikumi
49. |
pieņem zināšanai nesen publicēto tā saukto kopoto regulu (2), ar kuru tiek grozītas arī ESI fondu regulas – runa ir par finanšu instrumentu izmantošanas vienkāršošanu un vienkāršotu izmaksu risinājumu ESI fondu programmās,
|
50. |
vienkāršošanas nolūkā ierosina Eiropas Komisijai apkopot un uzraudzīt “sliktas prakses” projektus. Tas ļautu atspoguļot nepieciešamību vienkāršot un grozīt pieeju un papildināt ESI fondu īstenošanas paraugprakses piemēru apmaiņu. Ņemot vērā RK locekļi praktisko pieredzi, Reģionu komitejai vajadzētu būtu galvenajai lomai šajā procesā; |
51. |
norāda, ka pamatdokumentus, kas attiecas uz fondiem, kuri darbosies plānošanas periodā no 2014. gada līdz 2020. gadam, Eiropas Komisija publicēja tik vēlu, ka īstenošana nevarēja sākties plānošanas perioda sākumā. Tāpēc nācās ilgi gaidīt un radās grūtības atsevišķu darbības programmu saskaņošanā. Turpmāk dokumenti būtu jāpublisko laikus un vienlaicīgi; |
52. |
atkārtoti uzsver, ka pastāv konkrēti instrumenti, kas varētu reāli sekmēt ESI fondu pārvaldības vienkāršošanu. Procedūru saskaņošana, IT instrumentu plaša izmantošana un e-pārvalde ir daži no pamatelementiem, ko var vispārēji izmantot šo fondu gadījumā. Turklāt ir būtiski arī turpināt sekmēt standarta izmaksu izmantošanu, kas var novērst administratīvo slogu, un vienkāršot ziņošanu un uzraudzību, lai neradītu papildu administratīvo slogu saņēmējiem un šo resursu apsaimniekošanā iesaistītajām iestādēm; |
53. |
norāda, ka, ESI fondu izstrādes un visā to īstenošanas procesā plašāk izmantojot principu, kas balstās uz partnerattiecībām ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, Eiropas Komisija varētu iegūt informāciju, kura ļautu būtiski veicināt īstenošanas procesa efektivitāti un vienkāršošanu. |
Briselē, 2016. gada 11. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) Ņemot vērā Vispārējo lietu padomes 2015. gada 18. novembra sanāksmes secinājumus, RK ar Padomes prezidentvalstīm Nīderlandi un Slovākiju organizēja trīs darbseminārus par kohēzijas politikas vienkāršošanu. Sīkāka informācija atrodama šeit: http://cor.europa.eu/en/takepart/Pages/simplification-documents.aspx.
(2) Eiropas Parlamenta un Padomes regula, COM(2016) 605 final – 2016/0282 (COD)
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/22 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Valsts atbalsts un vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi”
(2017/C 088/05)
|
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Vispārīgas piezīmes
1. |
šajā pašiniciatīvas atzinumā atsaucas uz šādām Komisijas iniciatīvām: 1) Komisijas paziņojumu par valsts atbalsta jēdzienu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu (1); 2) konsultāciju procedūru par Vispārējās grupu atbrīvojuma regulas paplašināšanas projektu (2), saskaņā ar kuru iepriekšējās valsts atbalsta pārbaudes procedūru Komisija nepiemēro noteiktam ieguldījumu atbalstam, kas tiek sniegts ostām un lidostām; 3) Eiropas Komisijas paredzēto Almunia tiesību aktu kopuma pārskatīšanu, kā arī regulas, kura attiecas uz de minimis atbalstu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem un kuras termiņš beidzas, pārskatīšanu; |
2. |
norāda, ka Eiropas Savienības noteikumi attiecībā uz valsts atbalstu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem nedrīkst aprobežoties tikai ar konkurences principiem, bet minētajos noteikumos vajadzētu pilnībā ņemt vērā saskaņā ar Līgumiem dalībvalstīm piešķirto plašo rīcības brīvību noteikt, kas ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums, un principus, kuri saistīti ar vietējo un reģionālo pašpārvaldi, ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju, kā arī neitralitāti pret īpašumtiesību sistēmu dalībvalstīs (LES 3. pants, LESD 14., 106. un 345. pants un 26. protokols). Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem ir jāatspoguļo vajadzību, lietotāju vēlmju un publiskā iepirkuma sistēmu atšķirības, kas var rasties, jo dalībvalstu ģeogrāfiskais stāvoklis, sociālie vai ar kultūru saistītie apstākļi un demokrātijas procesi ir atšķirīgi. RK atgādina, ka valsts atbalsta pārbaudes drīkst veikt tikai tad, ja valsts, reģionālajam vai vietējam vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu regulējumam vai finansējumam ir pārrobežu ietekme vai ietekme uz iekšējo tirgu; |
3. |
uzsver vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu nozīmi izaugsmes un nodarbinātības veicināšanā, kā arī to, ka šie pakalpojumi bieži vien ir priekšnoteikums turpmākiem publiskiem un privātiem ieguldījumiem. Tāpēc šie pakalpojumi būtu jāaplūko arī no ES investīciju plāna skatpunkta. Šajā saistībā jāmin Eiropas Komisijas izaugsmes pētījums par 2016. gadu, jo tajā norādīts, ka “ir būtiski, lai dalībvalstis plašāk veicinātu sociālos ieguldījumus, arī tādās jomās kā veselības aizsardzība, bērnu aprūpe, atbalsts mājokļiem un rehabilitācijas pakalpojumi, lai stiprinātu cilvēku pašreizējās un nākotnes spējas iesaistīties darba tirgū un tam pielāgoties. (..) Sociālie ieguldījumi ar laiku nodrošina ekonomisku un sociālu atdevi, īpaši nodarbinātības izredžu, darba ienākumu un ražīguma, nabadzības novēršanas un sociālās kohēzijas stiprināšanas ziņā.”; |
4. |
tādēļ rosina turpināt pārdomas par to, kā Eiropas Savienība saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem varētu sniegt atbalstu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, piemēram, jāapsver, vai nebūtu jāturpina vienkāršot valsts atbalsta noteikumu piemērošanu, proti, varētu ieviest – ar tādu vienkāršu kritēriju kā atbilstība apstiprinātajām darbības programmām – prezumpciju, ka finansējums, kas piešķirts no ESI fondiem, atbilst valsts atbalsta noteikumiem. Tas būtu jādara, jo valsts atbalsta jomā nevienlīdzīga attieksme pret ES tieši pārvaldītajiem fondiem, kā ESIF un “Apvārsnis 2020”, un ESI fondiem nav pamatota, palielina administratīvo slogu un mazina fondu sinerģiju, kuru cenšas nodrošināt arī pati Eiropas Komisija; |
5. |
pauž nožēlu par to, ka Komisija joprojām atsakās piemērot LESD 14. pantu kā juridisko pamatu valsts atbalsta noteikumiem, kas attiecas uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem. Šā panta piemērošana nodrošinātu parasto likumdošanas procedūru un tādā veidā arī lielāku juridisko noteiktību un demokrātisko leģitimitāti; |
6. |
norāda, ka Eiropas Savienības tiesiskais regulējums attiecībā uz valsts atbalstu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem šā jautājuma sarežģītības, konkurējošās jēdzienu interpretācijas un gadiem ilgi veikto pielāgojumu dēļ ir kļuvis pārāk apjomīgs, pārāk detalizēts un nepārredzams. Jāturpina mazināt publisko iestāžu, kas piešķir atbalstu, un uzņēmumu administratīvo slogu, un Komisijas resursi būtu jākoncentrē uz valsts atbalsta noteikumu piemērošanu tajos gadījumos, kad ietekme uz iekšējo tirgu ir vislielākā. Komiteja turklāt uzsver, ka sarežģītā regulējuma dēļ informētība par noteikumiem, iespējams, ir nepietiekama un tādēļ ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem saistītās atvieglojumu iespējas netiek izmantotas. Tāpēc komiteja rosina Eiropas Komisiju pilnveidot un, ja iespējams, apvienot daudzos sekundāro tiesību aktus un ieteikuma tiesību instrumentus (regulas, paziņojumus, pamatnostādnes utt.), kas attiecas uz valsts atbalstu; |
7. |
atkārtoti uzsver, ka tā principā iebilst pret citu Eiropas Komisijas ierosinātu kvalitātes un efektivitātes apsvērumu izmantošanu pārbaudēs, kuru mērķis ir novērtēt vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu finansējuma atbilstību. Saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienības darbību sadaļu, kas attiecas uz konkurenci, Komisija principā nav pilnvarota noteikt kvalitātes un efektivitātes kritērijus, kuri vēl vairāk ierobežo vietējo un reģionālo atbalsta sniedzēju rīcības brīvību. Vietējā un reģionālā līmeņa iestādēm arī turpmāk jābūt tiesīgām pieņemt lēmumus par kvalitāti un efektivitāti (3); |
8. |
uzsver, ka ES tirdzniecības nolīgumi neskar ES, tās dalībvalstu un to pašvaldību tiesības pašām regulēt, nodrošināt vai atbalstīt pakalpojumus. Komiteja pauž cerību, ka Eiropas Komisijas sniegtās garantijas saistībā ar sarunām par TTIP būs spēkā arī visās citās sarunās par tirdzniecības nolīgumiem un ka netiks ierobežotas valdību iespējas pieņemt vai saglabāt noteikumus, kas nodrošina augstas kvalitātes pakalpojumus un aizsargā tādus svarīgus visai sabiedrībai nozīmīgus mērķus kā veselības aizsardzība, sabiedriskā drošība vai vides aizsardzība, ka netiks pieprasīta pakalpojumu privatizācija, ka publiskais sektors varēs paplašināt savu sniegto sabiedrisko pakalpojumu piedāvājumu un ka varēs tikt piedāvāti sabiedriskie pakalpojumi, kurus agrāk snieguši privātie pakalpojumu sniedzēji (4); |
9. |
norāda, ka vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi ir saistīti ar publiskā sektora ieguldījumiem, un tādēļ atkārtoti pauž bažas par to, ka Eiropas Savienības jaunās Eurostat nacionālo un reģionālo kontu sistēmas (EKS 2010) grāmatvedības standartos, kas ir spēkā kopš 2014. gada septembra, nav paredzēta diferenciācija starp publiskajiem izdevumiem un publiskajiem ieguldījumiem. Turklāt dažās dalībvalstīs, minētos standartus transponējot valsts tiesību aktos, noteikts, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām jāievēro publisko ieguldījumu maksimālās robežvērtības gadā un uz vienu iedzīvotāju. Šīs maksimālās robežvērtības arī ir šķērslis tām vietējām un reģionālajām pašvaldībām, kam ir finanšu līdzekļu uzkrājumi, kurus tās varētu izlietot, lai uzsāktu apjomīgus ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem saistītus ieguldījumu projektus. Tāpēc komiteja uzsver, ka Eiropas Komisijai būtu jāsniedz ziņojums par Eiropas nacionālo un reģionālo kontu sistēmas (EKS 2010) ieviešanu (5); |
Paziņojums par valsts atbalsta jēdzienu (6)
10. |
norāda, ka lēmumu par to, kāda darbība uzskatāma par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu, pieņem dalībvalstis, balstoties uz izveidoto kultūras sistēmu un politisko sistēmu un ņemot vērā nepieciešamību nemitīgi attīstīt šādas darbības, un ka vietējās un reģionālās pašvaldības var pilnīgi patstāvīgi izlemt, kurus pakalpojumus tās uzskata par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem; |
11. |
atzinīgi vērtē to, ka Komisija 2016. gada 19. maijā, t. i., divus gadus pēc 2014. gada pirmajā pusgadā notikušajām konsultācijām par valsts atbalsta jēdzienu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu, ir publicējusi paziņojumu, kurā ir skaidrota ES valsts atbalsta noteikumu piemērošanas joma. Eiropas Reģionu komiteja atzinīgi vērtē Komisijas nodomu savus resursus koncentrēt uz valsts atbalsta noteikumu piemērošanu darbībām, kurām ir vislielākā ietekme uz iekšējo tirgu, tomēr vienlaikus norāda, ka paziņojumā valsts atbalsta jēdziens ir interpretēts tikai tajās jomās, kurās jau pastāv Eiropas Savienības Tiesas judikatūra. Tādēļ komiteja rosina apsvērt, vai šāda pieeja nav pārāk ierobežojoša un nav pretrunā dažādām attīstības tendencēm publisko ieguldījumu jomā, piemēram, saistībā ar nodokļiem un jaunu sociālo pakalpojumu attīstību; |
12. |
pauž gandarījumu par paziņojumā iekļauto apstiprinājumu, ka jēdziens “ietekme uz tirdzniecību Eiropas Savienībā” ir ierobežots. Balstoties uz 2015. gada 29. aprīļa lēmumiem (7) par septiņiem konkrētiem gadījumiem un atbilstoši sākotnējā RK atzinuma projektā izteiktajam aicinājumam, atbalsts vietējai infrastruktūrai vai vietēja mēroga pakalpojumiem, kas neietekmē citas dalībvalstis vai kas būtiski neietekmē pārrobežu ieguldījumus, vairs nav uzskatāms par valsts atbalstu ES noteikumu izpratnē (8); |
13. |
atzīmē Komisijas viedokli, ka publiskie ieguldījumi infrastruktūras būvniecībā vai modernizācijā nav uzskatāmi par valsts atbalstu, ja attiecīgā infrastruktūra tieši nekonkurē ar citu tāda paša veida infrastruktūru. Komiteja tomēr nepiekrīt Komisijas vispārīgajam viedoklim, ka tas parasti attiecas uz autoceļiem un dzelzceļa infrastruktūru, iekšzemes ūdensceļiem, kā arī ūdens piegādes un kanalizācijas tīkliem, bet ne uz tādām jomām kā enerģētika, platjoslas sakari, lidostas vai ostas; |
14. |
atzinīgi vērtē precizējumu, ka noteikumi par valsts atbalstu neattiecas uz publiskajiem līdzekļiem, kas piešķirti noteiktām kultūras darbībām, kurām nav komerciāla rakstura, bet kuras sabiedrībai ir pieejamas bez maksas vai par samaksu, kas sedz līdz 50 % no izmaksām; tas ievērojami samazinās lielo ar pārbaudēm saistīto slogu vietējām un reģionālajām iestādēm (tomēr atsevišķos gadījumos pārbaudes būs nepieciešamas arī turpmāk) un veicinās juridisko noteiktību tādā jomā kā publiskais atbalsts kultūrai; |
15. |
tādēļ pauž cerību, ka Eiropas Komisija skaidri norādīs, ka vietējie pakalpojumi neietekmē tirdzniecību un ka sūdzības iesniedzējs un/vai Eiropas Komisija būs tie, kuriem būs jāpierāda, ka tiek vai var tikt apdraudēta Kopienas iekšējā tirdzniecība; |
16. |
pauž cerību, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām nākotnē tiks nodrošināta juridiskā noteiktība, lai tās var lemt, kam tās, nepārkāpjot valsts atbalsta noteikumus, var sniegt atbalstu; |
17. |
saistībā ar 2016. gada aprīlī iesniegto “Rīcības plānu PVN jomā – Ceļā uz vienotu PVN zonu”, kam RK veltīs atsevišķu atzinumu, iebilst pret ieceri ierobežot ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem saistīto darbību atbrīvošanu no pievienotās vērtības nodokļa; |
Vispārējā grupu atbrīvojuma regula (VGAR)
18. |
uzsver, cik noderīga ir pašlaik spēkā esošās Vispārējās grupu atbrīvojuma regulas praktiskā rokasgrāmata (9), kurā apkopoti valstu iestāžu jautājumi un Eiropas Komisijas atbildes, tomēr norāda, ka šīs atbildes ne vienmēr kliedē visas dalībvalstu šaubas par interpretāciju; |
19. |
atzinīgi vērtē Komisijas iniciatīvu līdz 2016. gada 30. maijam turpināt iepriekšēju apspriešanos par nākamo Vispārējās grupu atbrīvojuma regulas (VGAR) (10) pārskatīšanu ar mērķi atcelt paziņošanas prasības attiecībā uz atbalstu ostu un lidostu infrastruktūrai, jo līdz ar VGAR piemērošanas jomas paplašināšanu samazināsies administratīvais slogs publiskajām iestādēm un galīgajiem saņēmējiem; |
20. |
tomēr norāda, ka ostu gadījumā trūkst jelkāda iepriekšēja juridiska pamata, kas ļautu noteikt ieguldījumu atbalsta saderības kritērijus un kas pavērtu Komisijai iespēju izveidot konkrētu gadījumu sarakstu, balstoties uz lielāku juridisko noteiktību; tādēļ rosina Komisiju precīzāk atbildēt uz jautājumu par valsts atbalsta esamību vai neesamību saistībā ar dažādiem ieguldījumu veidiem un ostu lielumu, kā arī ņemt vērā ostu organizācijas īpatnības dažādās dalībvalstīs, tostarp arī ostu uzdevumu sniegt sabiedriskos pakalpojumus; |
21. |
norāda, ka vairāki pasākumi, ko dalībvalstis īstenojušas saistībā ar iekšzemes ostām, varētu nebūt atzīstami par valsts atbalstu, jo atbalsta saņēmējs neveic saimniecisko darbību vai tāpēc, ka šiem pasākumiem nav nekādas ietekmes uz tirdzniecību starp dalībvalstīm. Tas noteiktos apstākļos varētu attiekties uz atbalstu iekšzemes ostu infrastruktūrai, kam ir tikai vietēja nozīme, vai uz atbalstu infrastruktūrai iekšzemes ostās, kurām nav tiešas izejas uz jūru un kuras nekropļo konkurenci, jo tās nenodrošina tirdzniecību vai savienojumus ar citām dalībvalstīm pa ūdensceļiem; |
22. |
līdztekus ierosmei, kas saistīta ar noteiktām lidostām (sk. šā dokumenta 28. punktu), rosina Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā iekļaut arī atbrīvojumu attiecībā uz valsts atbalstu ostām vai vismaz noteiktiem ostu veidiem; |
23. |
pauž bažas par faktu, ka, tiklīdz ostu infrastruktūra tiks iekļauta VGAR, visi valstu atbalsta pasākumi, kas atbilst valsts atbalsta definīcijai un uz ko nevar attiecināt atbrīvojumus, būs pakļauti ļoti sarežģītam novērtējumam, kura iznākumu nav iespējams iepriekš paredzēt, ņemot vērā iespējamo tiešo apstiprināšanu saskaņā ar Līgumu; tādēļ mudina Komisiju ierosināt īpašas pamatnostādnes attiecībā uz šādu atbalstu, ja tas ir virs izņēmuma līmeņa; |
24. |
saistībā ar ieguldījumu atbalstu reģionālajām lidostām visnotaļ atbalsta Eiropas Komisijas pieeju, proti, atziņu ka “ziņošanas robežvērtības noteikšana attiecībā uz atbalsta apmēru nav lietderīga, jo atbalsta ietekme uz konkurenci pirmām kārtām ir atkarīga no lidostas lieluma, nevis no ieguldījumu apjoma”; |
25. |
pauž cerību, ka Komisija sadaļā “Definīcijas attiecībā uz atbalstu reģionālajām lidostām” nodrošinās atbilstību jau spēkā esošajiem ES tiesību aktiem; |
26. |
jau paudusi viedokli, ka Komisijai uzmanība jāpievērš galvenokārt lielajām lidostām un ka valsts atbalsta pasākumi mazām lidostām, kas gadā vidēji apkalpo mazāk nekā 300 000 pasažieru, nav iekļaujami valsts atbalsta noteikumu piemērošanas jomā, jo šīs lidostas nevar ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, šādas lidostas strukturālu iemeslu dēļ nav spējīgas segt kapitāla un darbības izmaksas (11) un publiskā atbalsta mērķis ir drošas un saimnieciski dzīvotspējīgas gaisa transporta infrastruktūras izveide reģionos, kuru transporta savienojumi ar citiem reģioniem ir vāji attīstīti (12); protams, šāda rīcība ir jāpapildina ar izņēmuma līmeņa ievērojamu paaugstināšanu atbalstam lidostām, kuras sniedz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus (pašlaik noteikti 200 000 pasažieru gadā), un tādā veidā jāpanāk, ka šis līmenis atbilst tam (proti, 1 miljons pasažieru gadā), kas bija spēkā, pirms tika pieņemts t. s. Almunia tiesību aktu kopums attiecībā uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem. Tomēr šādas rīcības priekšnosacījumam jābūt atziņai, ka pienācīgu savienojumu nevar nodrošināt nekādā citā veidā; |
27. |
pauž šaubas par to, ka mazās lidostas spēj ar pašu līdzekļiem segt vismaz 25 % no ieguldījumu atbalsta. Tādēļ komiteja lūdz Komisiju ņemt vērā, ka šis atbalsts parasti nav vērsts uz jaudas palielināšanu, bet tas galvenokārt saistīts ar infrastruktūras vajadzībām; |
28. |
rosina Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā paredzēt atbrīvojumu attiecībā uz atbalstu lidostu saimnieciskajai darbībai, jo Eiropas Komisijas Aviācijas pamatnostādnēs (2014. gada pamatnostādņu 112. un nākamie punkti) ir sniegtas skaidras norādes (piemēram, attiecībā uz sākotnējā finansējuma deficīta aprēķināšanu), ko var izpildīt arī tad, ja ir paredzēts atbrīvojums; |
29. |
uzskata, ka pašlaik spēkā esošie noteikumi, kas attiecas uz ostām un lidostām, proti, tie, kas regulē gan ieguldījumu atbalstu, gan darbības atbalstu, ir jāpielāgo stāvoklim tālākajos reģionos, ņemot vērā šo reģionu nepietiekamo pieejamību un šo reģionu pilnīgo atkarību no jūrniecības nozares un aviācijas nozares, kuras vienīgās nodrošina šo izolēto teritoriju izdzīvošanai piemērotu transportu; |
30. |
uzskata, ka paziņošanas robežvērtības, kas attiecas uz ieguldījumu atbalstu un darbības atbalstu kultūrai un kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanai, būtu jāpalielina par 100 %, nevis par 50 %, kā tas ierosināts pārskatītajā Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā (Komisijas ierosinājums: palielināt šīs robežvērtības no 100 līdz 150 miljoniem euro vienam projektam un no 50 līdz 75 miljoniem euro gadā vienam uzņēmumam); rosina VGAR vairāk saskaņot ar paziņojumu par atbalsta jēdzienu, jo minētajā paziņojumā ir ieviesti daži būtiski precizējumi, kurus dalībvalstis atzinīgi novērtēja, taču šiem precizējumiem nav tāds pats saistošais spēks kā tieši piemērojamai regulai, piemēram, VGAR; |
31. |
saistībā ar iepriekšējā punktā minēto prasību palielināt robežvērtības, kas attiecas uz ieguldījumu atbalstu un valsts atbalstu kultūrai un kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanai, rosina no 1 līdz 2 miljoniem euro paaugstināt robežvērtību, līdz kurai var piemērot atbalsta aprēķināšanas metodi saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 651/2014 53. panta 8. punktu, proti, noteikt maksimālo atbalsta apjomu 80 % apmērā no projekta attiecināmajām izmaksām (kā alternatīva metodei, kas minēta Regulas (ES) Nr. 651/2014 53. panta 6. un 7. punktā); |
32. |
rosina Komisiju pārskatītajā Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā precizēt valsts ieguldījumu atbalsta infrastruktūras pasākumiem statusu. Pamatojoties uz 2014. gada 1. oktobra lēmumu lietā Propapier/Eisenhüttenstadt (13), saistībā ar vispārējiem infrastruktūras pasākumiem vienmēr būtu jāapsver, vai atbalsta pozitīvā ietekme uz reģionālo attīstību nav nozīmīgāka nekā negatīvā ietekme uz konkurenci; |
33. |
pauž cerību, ka pārskatītajā Vispārējā grupu atbrīvojuma regulā tiks nodrošināta vienlīdzīga attieksme pret sporta infrastruktūru un daudzfunkcionālu atpūtas infrastruktūru, atļaujot piemērot darbības atbalstu arī daudzfunkcionālai atpūtas infrastruktūrai līdz 2 miljoniem euro vienam infrastruktūras objektam gadā; |
Vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi
34. |
iestājas par jēdziena “vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojums” dinamisku paplašināšanu: tā kā jānodrošina visaptveroša pakalpojumu pieejamība iedzīvotājiem, jauni sociālie pakalpojumi, piemēram, sociālie pakalpojumi, kas saistīti ar bēgļu un migrantu sākotnējo uzņemšanu un integrāciju, vai digitālā infrastruktūra reģionos, kuros pastāv tirgus nepilnības, piemēram, reģionos, kuri saskaras ar demogrāfisko pārmaiņu radītajām problēmām, varētu tikt uzskatīti par vispārējas nozīmes pakalpojumiem. Arī turpmāk jaunas attīstības tendences būtu regulāri un atbilstoši jāizvērtē, un būtu jānodrošina, ka vajadzības gadījumā dalībvalstu līmenī tās arī var traktēt kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus; |
35. |
kritiski vērtē to, ka Komisija paziņojumā par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem cenšas paplašināt savu rīcības brīvību saistībā ar jautājumu, ko “normālos tirgus apstākļos” var uzskatīt par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu (14). Šāda rīcība ir pretrunā vietējās un reģionālās pašpārvaldes principiem, un tas ir arī nosacījums, kura izpildes pierādīšana publiskajām iestādēm praktiski ir gandrīz neiespējama; |
36. |
norāda, ka ar ceturto kritēriju, kas noteikts spriedumā Altmark lietā, dalībvalstis tiek stimulētas piemērot noteikumus, lai rīkotu pakalpojumu publisko iepirkumu, un tās netiek rosinātas izmantot uz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem balstītu pieeju. Faktiski vietējās un reģionālās pašvaldības saskaras ar grūtībām, jo, piemērojot Altmark lietas ceturtā kritērija otro alternatīvu, proti, cenšoties noteikt, kas ir tipisks, labi vadīts un ar nepieciešamajiem līdzekļiem atbilstoši nodrošināts uzņēmums, nav kritērija gadījumos, kad attiecīgajā nozarē nedarbojas privāti uzņēmumi. Tādēļ, lai publiskajām iestādēm atvieglotu ceturtā Altmark kritērija piemērošanu un tādā veidā noteiktas ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem saistītas darbības atbrīvotu no valsts atbalsta kontroles procedūrām, komiteja rosina Komisiju, arī veicot tirgus pētījumus, kas ļauj noteikt noteiktas standarta izmaksas, izstrādāt detalizētas pamatnostādnes attiecībā uz to, ko nozīmē tipisks, labi vadīts un ar nepieciešamajiem līdzekļiem atbilstoši nodrošināts uzņēmums; |
37. |
uzskata, ka noteikti ir jāpārskata jēdziena “vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojuma sniegšanā gūta samērīga peļņa” definīcija, it īpaši, ņemot vērā, ka, arī izmantojot stimulus vai palielinot gūtas samērīgas peļņas procentuālo daļu, šī peļņa bieži tiek atkal ieguldīta šo pakalpojumu sniegšanā; |
38. |
atkārtoti rosina paaugstināt robežvērtības de minimis noteikumos, kas attiecas uz atbalstu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem. Būtu jānosaka, ka robežvērtība, ko izmanto, lai pārbaudītu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem sniegtā atbalsta pieļaujamību, katrā konkrētajā gadījumā ir viens miljons euro trīs finanšu gados. Ja šī robežvērtība netiek pārsniegta, sniegto atbalstu neuzskatītu par valsts atbalsta saņemšanas kritērijiem atbilstošu, jo vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem bieži raksturīgā vietējā mēroga dēļ nav vērojams, ka tie ietekmē tirdzniecību vai rada konkurences izkropļojumus, kas apdraud iekšējo tirgu; |
39. |
uzskata, ka kompensāciju robežvērtība, kas uzņēmumus, kuriem uzticēta vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu sniegšana, atbrīvo no LESD 108. panta 3. punktā noteiktajām ziņošanas prasībām, būtu jāpalielina no ne vairāk kā 15 miljoniem euro gadā līdz sākotnēji un vēl pirms 2011. gada spēkā esošajai robežvērtībai, proti, 30 miljoniem euro; |
40. |
rosina noteikt pilnvarojuma aktu termiņu, kas parasti būtu garāks nekā desmit gadi, un tādā veidā vairāk ņemt vērā pilnvarojuma radītās izmaksas un to ieguldījumu amortizāciju, kurus veic dalībnieki, kas sniedz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus; |
41. |
rosina arī paplašināt Komisijas 2011. gada 20. decembra lēmumā noteikto jēdziena “sociālie mājokļi” definīciju. Lai sniegtu dalībvalstīm plašu rīcības brīvību sociālo mājokļu celtniecības plānošanā, nodrošināšanā, finansēšanā un organizēšanā un garantētu demokrātiskās iespējas brīvi pieņemt lēmumus, būtu jāatceļ ierobežojums, kas nosaka, ka sociālie mājokļi paredzēti tikai “nelabvēlīgā situācijā esošām personām vai sociāli mazāk labvēlīgām grupām”. Būtu jāvelta vairāk pūļu, lai garantētu tiesības uz pienācīgas kvalitātes mājokli par pieņemamu cenu, jo tirgus nespēja nodrošināt visām vajadzībām atbilstošus mājokļus skar ne tikai personas, kurām nav pilnīgi nekādu iespēju iegūt mājokli, bet arī personas, kuru mājoklis ir sliktā stāvoklī, nepiemērots vai pārapdzīvots, kā arī personas, kurām lielāko daļu ienākumu nākas samaksāt par īri vai mēneša kredītmaksājumiem; |
42. |
rosina veidot Eiropas Komisijas un dalībvalstu spējas, lai uzlabotu izpratni par valsts atbalstu vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem. Eiropas Komisijai ir jāveido arī tiešs dialogs ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām un būtu jāsniedz atbalsts; |
43. |
mudina dalībvalstis kopīgi ar Eiropas Komisiju izstrādāt atbilstīgus komunikācijas un koordinācijas mehānismus un pamatnostādnes pašvaldībām, lai atvieglotu sarežģītās vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem sniegtā valsts atbalsta pārbaudes. Komiteja arī pauž cerību, ka dalībvalstis, izstrādājot valstu ziņojumus par Almunia tiesību aktu kopuma īstenošanu, iesaistīs vietējās un reģionālās pašvaldības un to apvienības, lai nodrošinātu reālu stāvokļa novērtējumu par konkrētajām grūtībām un problēmām saistībā ar vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem; |
44. |
uzsver: lai nodrošinātu juridisko noteiktību vietējām un reģionālajām pašvaldībām, jānosaka, ka noilguma termiņš sūdzības iesniedzējiem ir pieci gadi no kompensācijas vai ieguldījuma uzsākšanas. Pašreizējais termiņš, kurā Komisija var sākt procedūru, kas beidzas ar pieņemtu lēmumu par maksājumu atgūšanu, (desmit gadi no dienas, kad prettiesiskais atbalsts sniegts saņēmējam) un kurš faktiski darbojas arī kā ar valsts atbalstu saistītu sūdzību noilguma termiņš, ir pārāk garš. Vietējām un reģionālajām pašvaldībām, kā arī uzņēmumiem, kuri saņem valsts atbalstu, ir vajadzīga lielāka juridiskā noteiktība. Likumā paredzētais desmit gadu termiņš, kuram jāpieskaita laiks, kas nepieciešams tiesvedībai, un tāpēc var nozīmēt to, ka būs jāatmaksā atbalsts, kas piešķirts pirms 20 vai 25 gadiem, ir nesamērīgs un būtiski ietekmē vietējās un reģionālās pašvaldības un uzņēmumus, kas bieži vien nevar atļauties juridiskās konsultācijas. Turklāt šis termiņš grauj vienu no valsts atbalsta atgūšanas mērķiem, proti, ex ante stāvokļa atjaunošanu konkurences jomā; |
45. |
uzskata: būtu jānosaka, ka sūdzību var iesniegt tikai persona, kura arī tieši var izjust finansiālu ietekmi. To personu loks, t. i., “visas dalībvalstis un visas personas, uzņēmumi vai uzņēmumu apvienības, kuru intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums, jo īpaši attiecīgā atbalsta saņēmējs, konkurējošie uzņēmumi un arodapvienības”, kam saskaņā ar Valsts atbalsta procedūras regulas 20. pantu kopsakarībā ar 1. panta h) punktu ir tiesības iesniegt sūdzību, joprojām ir pārāk plašs. |
Briselē, 2016. gada 11. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) Skatīt 2016. gada 19. maija paziņojumu: http://ec.europa.eu/competition/state_aid/modernisation/notice_aid_en.html.
(2) http://europa.eu/rapid/press-release_IP-16-622_en.htm
(3) Sk. Reģionu komitejas 2012. gada 30. novembra atzinuma “ES valsts atbalsta modernizācija (VAM)” 29. punktu.
(4) http://europa.eu/rapid/press-release_STATEMENT-15-4646_lv.htm
(5) Sk. RK 2014. gada 3. decembra atzinuma “Kvalitatīvu publisko izdevumu sekmēšana jomās, kas ir ES darbības kompetencē” 20. punktu, BUDG-V-009.
(6) http://ec.europa.eu/competition/consultations/2014_state_aid_notion/index_en.html
(7) http://europa.eu/rapid/press-release_IP-15-4889_en.htm par publiskajām slimnīcām Hradec Králové/CZ (SA.37432), medicīniskās aprūpes centru Durmersheim/DE (SA.37904), pilsētas projektu sabiedrību Wirtschaftsbüro Gaarden Ķīle/DE (SA.33149), Landgrafen slimnīcu/DE (SA.38035), ieguldījumu atbalstu Lauwersoog ostai/NL (SA.39403), Glenmore Lodge/UK (SA.37963), golfa klubiem, kuri pieder to biedriem/UK (SA.38208).
(8) Sk. 196. un 197. punktu Komisijas paziņojumā par valsts atbalsta jēdzienu saskaņā ar LESD 107. panta 1. punktu.
(9) http://ec.europa.eu/competition/state_aid/legislation/practical_guide_gber_en.pdf
(10) http://ec.europa.eu/competition/consultations/2016_gber_review/index_en.html
(11) Reģionu komitejas 2013. gada 28. novembra atzinums “ES pamatnostādnes par valsts atbalstu lidostām un aviokompānijām”, COTER-V-043.
(12) Sk. Eiropas Komisijas lēmumu par Angulēmas lidostu, 23.7.2014.: http://europa.eu/rapid/press-release_MEMO-14-498_en.htm.
(13) Konkurences ĢD Valsts atbalsta reģistrs, SA.23827.
(14) Sk. 48. punktu: “(..) nebūtu lietderīgi noteikt īpašu sabiedriskā pakalpojuma sniegšanas pienākumu darbībai, ko uzņēmumi, kas darbojas normālos tirgus apstākļos, jau sniedz vai var sniegt apmierinošā līmenī un ievērojot valsts noteiktus, sabiedrības interesēm atbilstošus nosacījumus, piemēram, attiecībā uz cenu, objektīviem kvalitātes raksturlielumiem, nepārtrauktību un piekļuvi attiecīgajam pakalpojumam.”
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/28 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Eiropas rūpniecības digitalizācija”
(2017/C 088/06)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Jaunais uzdevums: pārmaiņu un inovācijas sabiedrības veidošana
1. |
atzinīgi vērtē Komisijas paziņojumu “Eiropas rūpniecības digitalizācija. Digitālā vienotā tirgus priekšrocību izmantošana pilnā apmērā” un ierosināto pasākumu kopumu, kura mērķis ir pavērt iespējas izmantot digitālā vienotā tirgus stratēģijas radītās priekšrocības. Eiropas turpmākās ekonomikas izaugsmes un nodarbinātības perspektīvas, kā arī sociālā kohēzija arvien vairāk ir atkarīgas no spējas Eiropas reģionos izprast, pieņemt un izmantot visus inovācijas sabiedrības aspektus; |
2. |
norāda, ka ES digitālā vienotā tirgus pamats ir 500 miljoni patērētāju un šis tirgus ir visefektīvākais ES, tās dalībvalstu un reģionu politikas instruments inovācijas, izaugsmes un nodarbinātības veicināšanai; |
3. |
atzīmē, ka sākusies jauna industriālā revolūcija, kuras virzītājspēks ir jaunās paaudzes digitālās tehnoloģijas (piemēram, lielo datu tehnoloģija) un jaunie un dažādie digitālo tehnoloģiju lietojumi nozaru problēmu un vietējo problēmu risināšanai. Eiropas rūpniecībai turpmāk jācenšas pilnībā un ātri izmantot šīs digitalizācijas pavērtās iespējas. Nenovērtējamas ir tradicionālo un ar tehnoloģijām nesaistīto nozaru uzņēmumu, it īpaši mazo un vidējo uzņēmumu (MVU), iespējas pilnībā izmantot digitalizāciju, lai uzlabotu un nodrošinātu savu konkurētspēju; |
4. |
atzīmē, ka IKT nozare, kurā nodarbināti vairāk nekā 6 miljoni cilvēku un kura rada apmēram 4 % no IKP, ir svarīga ES tautsaimniecības daļa. Neseni pētījumi liecina: ja tiks atraisīts viss produktu un pakalpojumu digitalizācijas potenciāls, tā nākamajos piecos gados Eiropas rūpniecībai katru gadu nodrošinās ieņēmumus vairāk nekā 110 miljardu euro apmērā; |
Visu nozaru konverģence
5. |
piekrīt, ka divi īpaši nozīmīgi panākumu faktori, no kuriem atkarīgs, vai spēsim pilnībā izmantot digitālā vienotā tirgus sniegtās priekšrocības, ir a) ļoti konkurētspējīga Eiropas digitālā nozare apvienojumā ar b) privātā un publiskā sektora gatavību attiecīgi pielāgoties, ieviešot izstrādātos digitālos jauninājumus savā darbībā, lai nodrošinātu kvalitatīvi augstvērtīgus pakalpojumus visiem iedzīvotājiem. Komiteja uzsver, ka ļoti nozīmīgs faktors ir arī regulatīvo šķēršļu novēršana, birokrātijas mazināšana un ES regulējuma modernizācija; |
6. |
norāda, ka dažāda lieluma visu reģionu un nozaru uzņēmumi, veidojot digitālās rūpniecības platformas, var balstīties uz Eiropas priekšrocībām IKT jomā, lai izstrādātu digitālās tehnoloģijas (sākot ar komponentiem un beidzot ar iekārtām un programmatūru) patērētāju tirgiem un tīmekļa un datu platformām, kā arī attiecīgajām lietotnēm un pakalpojumiem; |
7. |
norāda, ka digitālā vienotā tirgus stratēģijā, it īpaši sadaļā “Digitālās ekonomikas izaugsmes potenciāla maksimāla izmantošana”, paredzēts izmantot visas nozīmīgās sviras, lai rūpniecības digitalizāciju uzlabotu, veicot pasākumus tādās jomās kā datu ekonomika, lietiskais internets, mākoņdatošana, prasmes un e-pārvalde. Vairāku citu tehnoloģiju konverģence paātrina digitālās pārmaiņas, it īpaši tās, kas saistītas ar robotiku, mākslīgo intelektu un trīsdimensiju drukāšanu; |
8. |
rosina turpināt ieguldījumus trijās no saskaņā ar pamatprogrammu “Apvārsnis 2020” izveidotajām transversālajām un līgumiskajām publiskā un privātā sektora partnerībām – “Nākotnes ražotnes” (FoF), “Efektīva resursu izmantošana un energoefektivitāte pārstrādes nozarē” (SPIRE) un kopuzņēmums “Uz bioloģiskiem resursiem balstīta rūpniecība” (BBIJU); |
Atšķirību atzīšana
9. |
atzīmē, ka lielākajai daļai lēmēju rūpniecībā ir grūti izlemt, kad, kādā apmērā un kurās tehnoloģijās ieguldīt līdzekļus. Aptuveni 60 % lielo uzņēmumu un vairāk nekā 90 % mazo un vidējo uzņēmumu uzskata, ka tie atpaliek digitālās inovācijas jomā; |
10. |
uzsver: tā kā strauji tiek izstrādātas un arvien plašāk tiek izmantotas digitālās tehnoloģijas, steidzami arī jāmodernizē pašlaik spēkā esošais tiesiskais regulējums, lai ietu kopsolī ar vēl nepieredzētā ātrumā notiekošo inovāciju; |
11. |
piekrīt, ka būtu jāvelta lielākas pūles, lai atvieglotu lielo, bet sadrumstaloto Eiropas pētniecības, izstrādes un inovācijas centienu koordināciju citās svarīgās digitālo tehnoloģiju jomās; |
12. |
uzsver: lai varētu nodrošināt lietiskā interneta pieejamību un datu raitu plūsmu visos reģionos, būtiski ir paplašināt izpratni par to, ka sadarbspēja ir svarīga ne tikai publiskajā pārvaldē, bet gan visās nozarēs (piemēram, kā līdzeklis, lai nodrošinātu, ka patērētāju brīvību neapdraud ierobežojumi, kurus rada atsevišķu tehnoloģiju uzņēmumu īpašumtiesību sistēmas). Skaidra prasība ir vienotu formātu, standartu un specifikāciju pieejamība; |
13. |
uzskata, ka ir būtiski, lai Eiropas Komisijas īstenotajā Normatīvās atbilstības un izpildes programmā (REFIT) īpaša uzmanība tiktu veltīta šķēršļiem, kas kavē inovāciju, un tiek apsvērts, kā tos varētu likvidēt vai mazināt, izmantojot novatorisku regulējumu, kā paredzēts vienotā tirgus stratēģijā. Šajā sakarā komiteja uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības REFIT procesā jāuzskata par galvenajiem partneriem, nevis par ieinteresētajām personām, ņemot vērā, ka tās īsteno lielāko daļu no ES līmenī pieņemtiem lēmumiem; |
14. |
rosina Komisiju ciešāk sadarboties ar nozarēm un visu lielumu uzņēmumiem, visiem pārvaldības līmeņiem un ieinteresētajām personām, lai apzinātu un likvidētu regulatīvos šķēršļus Eiropas rūpniecības digitalizācijai un vienkāršotu spēkā esošos noteikumus; |
15. |
uzskata, ka efektīvai IKT standartizācijas videi ir ļoti liela nozīme Eiropas rūpniecības digitalizācijas procesā un būtiska loma digitālā vienotā tirgus darbībā, jo standartizācija nodrošina ierīču un pakalpojumu sadarbspēju pāri robežām un neatkarīgi no tehnoloģijas veida. Attiecīgie centieni stratēģiski jāvērš uz piecām prioritārām standartizācijas jomām – 5G, mākoņdatošana, lietiskais internets, datu tehnoloģijas un kiberdrošība; |
16. |
norāda, ka ar digitālajam vienotajam tirgum paredzētajiem prioritārajiem IKT standartiem būtu jānodrošina taisnīga atdeve no ieguldījumiem, lai stimulētu globālo pētniecību, izstrādi un inovāciju, un standartizācijas procesa ilgtspēja, kā arī tehnoloģiju plaša pieejamība atvērtā un uz konkurenci orientētā tirgū; |
17. |
atzīmē, ka daudzās rūpniecības nozarēs tradicionālais izstrādes, testēšanas un standartizācijas cikls vairs nav piemērots, lai tiktu līdzi straujā attīstībā esošām un sarežģītām konverģējošām tehnoloģijām; |
18. |
norāda, ka digitālajā ekonomikā nodarbinātajiem arvien vairāk būs vajadzīgas arī jaunas prasmes un spējas, tostarp lielākas radošās, saziņas un pielāgošanās spējas, un tādēļ ļoti svarīgi būs paaugstināt visu līmeņu darbaspēka kvalifikāciju; |
19. |
uzsver, ka, turpinoties attīstībai lietiskā interneta un lielo datu jomā, būs jārisina arī ar uzticamību un drošību saistīti būtiski problēmjautājumi, kas ir nozīmīgi visiem uzņēmumiem un kas ietekmēs sabiedrības atbalsta panākšanu; |
Sinerģiju nepieciešamības atzīšana
20. |
mudina šajā jomā visas iespējamās pūles veltīt spēcīgu, mērķorientētu partnerību izveidei reģionu, valstu un ES līmenī, lai piesaistītu ievērojamus privātos ieguldījumus un, izstrādājot peļņu nesošus produktus un pakalpojumus, panāktu ļoti pozitīvu ietekmi uz konkurētspēju. Tā varēs nodrošināt rezultatīvu pieredzes, zināšanu un ideju apmaiņu starp minētajām partnerībām, lai iespējami izmantotu sinerģijas un, arī izveidojot partnerību tīklu, nepieļautu centienu dubultošanos; |
21. |
rosina padziļināti izpētīt, kādu pievienoto vērtību radītu valstu un reģionu inovācijas politikas veidotāju sadarbības paplašināšana, vienlaikus ņemot vērā pārdomātas specializācijas koncepciju un jaunās augšupējās reģionu iniciatīvas; |
22. |
uzskata, ka būtu jāveicina investīcijas no privātiem un publiskiem avotiem, tostarp lielāks uzņēmumu un iestāžu, piemēram, Eiropas Investīciju bankas (EIB), ieguldījums (arī, izmantojot Investīciju plānu Eiropai un Eiropas Stratēģisko investīciju fondu), un ka būtu atkārtoti jāuzsver “Apvārsnis 2020”, Startup Europe, FIWARE, Eiropas strukturālo un investīciju fondu un reģionu un valstu politikas instrumentu sinerģijas nozīme saistībā ar plašākajiem ES konkurētspējas un kohēzijas mērķiem; |
23. |
atzīmē un atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas ieceri no programmas “Apvārsnis 2020” budžeta 500 miljonus euro ieguldīt plaša digitālās inovācijas centru tīkla izveidē, taču jānodrošina, ka digitālās inovācijas centri tiek finansēti no programmas “Apvārsnis 2020” otrā pīlāra “Vadošā loma rūpniecībā” līdzekļiem, nevis no pārējo programmas “Apvārsnis 2020” daļu budžeta; uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir piemērotas struktūras, kas tiešo rūpniecisko lietotāju vārdā var sekmēt šādu kompetences centru un vienas pieturas tehnoloģisko aģentūru darbību; norāda, ka zinātniskā izcilība arī turpmāk būs izšķirošs kritērijs atbalstāmo kandidātu izvēlē un ka augstskolu nozīmīgā loma zināšanu nodošanas un inovācijas procesā ir pienācīgi jāņem vērā, lai varētu arī turpmāk optimizēt no programmas “Apvārsnis 2020” plānoto ieguldījumu ietekmi. Šajā saistībā būtu jākonkretizē un vajadzības gadījumā jāpārskata ar digitālās inovācijas centriem saistīto pasākumu vēlamā ietekme; |
24. |
vēlreiz norāda, ka arī turpmāk jānodrošina vajadzīgie līdzekļi digitālajiem ieguldījumiem, kas ir svarīga uz nākotni vērstas ES kohēzijas politikas sastāvdaļa, un ka vēlams šim mērķim atvēlēt daudz vairāk līdzekļu nekā 14 miljardi euro, kuri no Eiropas strukturālajiem un investīciju fondiem tam tika piešķirti laikposmā no 2007. līdz 2013. gadam; |
Finansējums IKT mūsu reģionos
25. |
norāda, ka interneta atvērtība un ievērojamais satura un pakalpojumu piedāvājuma un pieprasījuma pieaugums pašlaik Eiropā ir spēcīgākie konkurētspējas uzlabošanas, ekonomikas izaugsmes, sociālās attīstības un inovācijas virzītājspēki. Taču, tā kā joprojām vērojams nelabvēlīgs infrastruktūras trūkums (it īpaši lauku rajonos, kas, pēc privāto operatoru domām, nav pietiekami rentabli), daudzas vietējās un reģionālās pašvaldības pašlaik nespēj pilnībā gūt labumu no šīm attīstības tendencēm; |
26. |
lūdz Eiropas Komisiju atbalstīt šādu vietējo un reģionālo pašvaldību veiktos finansēšanas pasākumus, pirmkārt, arī turpmāk atļaujot Eiropas strukturālo un investīciju fondu līdzekļus galvenokārt novirzīt digitālajai infrastruktūrai visos Eiropas reģionos un, otrkārt, atzīstot tehnoloģiskos šķēršļus, kas lauku rajonos un mazapdzīvotos apgabalos vai reģionos, kuri saskaras ar citām demogrāfiskām problēmām, kavē digitālās attīstības projektu īstenošanu, kura būtu jāuzskata par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumu; |
27. |
piekrīt Eiropas Parlamentam, kas pauda bažas par to, kādas sekas būs Eiropadomes 2013. gada februārī pieņemtajam lēmumam samazināt Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta finansējumu digitālajai infrastruktūrai un pakalpojumiem no 9,2 miljardiem euro līdz tikai 1 miljardam euro (šā lēmuma dēļ Eiropas Komisija bija spiesta būtiski mainīt savus plānus); |
IKT infrastruktūras izmantošana inovācijas veicināšanai un konkurētspējas uzlabošanai
28. |
uzsver, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir labas iespējas inovāciju un konkurētspējas uzlabošanu veicināt ar pielāgotiem risinājumiem pieprasījuma un piedāvājuma jomā, tostarp tādiem risinājumiem kā platjoslas tīkla izvēršana, digitālā ekonomika, e-iekļaušana un e-pārvalde. Pašvaldības arī finansē izglītības un apmācības iestādes, īsteno ES finansētās iniciatīvas un atvieglo lietderīgu sadarbību un apmaiņu ar citām publiskām iestādēm, tostarp pāri robežām; |
29. |
atzinīgi vērtē iespējas, ko piedāvā Eiropas Investīciju banka, kura apņēmusies palielināt aizdevumus platjoslas infrastruktūrai līdz 2 miljardiem euro gadā un kura skaidri norādījusi uz vietējā un reģionālā līmeņa svarīgo lomu šādos uz izaugsmi vērstos ieguldījumos. Komiteja uzsver arī to, cik svarīgi ir veicināt tādus sabiedrības virzītus centienus kā kopienas uzņēmumi; |
30. |
mudina atbalstīt arī jaunus ieguldījumu instrumentus, lai paātrinātu tādas infrastruktūras izveidi, kas paver iespēju sasniegt ar stratēģiju “Eiropa 2020” saistītajā Digitālajā programmā Eiropai izvirzītos platjoslas savienojuma ātruma mērķus, un lai paātrinātu visaptverošu 4G ieviešanu (pirms jaunāku tehnoloģiju, piemēram, 5G, ieviešanas), vienlaikus saglabājot tehnoloģiju neitralitāti un nodrošinot efektīvu konkurenci starp operatoriem; |
E-pārvaldes un e-komercijas potenciāla palielināšana
31. |
uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības var izvirzīt par prioritāti nodrošināt iedzīvotājiem iespējas apgūt digitālās prasmes un uzņēmējdarbības prasmes, lai viņi var pilnībā izmantot jaunās tehnoloģijas, izprast kiberdrošības jautājumus un nepieciešamību aizsargāt personas datus, uzlabot savu piemērotību darba tirgus prasībām un rast jaunas uzņēmējdarbības iespējas, tostarp veicot lielo datu analīzi; |
32. |
uzskata, ka daudzi mazāki uzņēmumi joprojām neizmanto e-komercijas iespējas, it īpaši ar to saistīto lielo izmaksu dēļ: Eiropā 65 % interneta lietotāju iepērkas tiešsaistē, taču šo lielo pieprasījumu apmierina tikai 16 % mazo un vidējo uzņēmumu, kuri pārdod tiešsaistē, un tikai puse (7,5 %) no šiem uzņēmumiem nodrošina iespēju tiešsaistē veikt pirkumus pāri robežām; |
33. |
rosina noteikt, ka prioritāte ir likvidēt šķēršļus, kuri kavē e-komerciju un kurus rada tādas problēmas kā ģeogrāfiskā bloķēšana un tas, ka nav izveidota droša sistēma tiešsaistes norēķiniem ar kredītkarti. Potenciālajiem mazumtirgotājiem tiešsaistē, it īpaši tiem, kuri tirgojas pāri robežām, šīs problēmas rada nevajadzīgas izmaksas, sarežģījumus un risku tikt apkrāptiem; |
34. |
uzsver Eiropas Komisijas izstrādātā e-pārvaldes rīcības plāna lielo nozīmi sabiedrisko pakalpojumu modernizēšanā, tos digitalizējot, it īpaši – nodrošinot privātpersonām un uzņēmumiem iespēju neatkarīgi no to uzturēšanās/atrašanās vietas elektroniski piekļūt publiskām iestādēm, un tādēļ norāda, ka atbalsta centienus nodrošināt sadarbspējīgus publisko iestāžu pārrobežu pakalpojumus vairākās valodās (it īpaši informācijas apmaiņu), jo tas ir funkcionāls risinājums nošķirtības radīto trūkumu pārvarēšanai; |
35. |
norāda, ka e-pārvaldes pavērto iespēju izmantošanā, lai nodrošinātu tādus sabiedriskos labumus kā oglekļa dioksīda pēdas samazināšana, procedūru vienkāršošana uzņēmumu interesēs, tūrisma veicināšana vai kultūras mantojuma popularizēšana, vietējās un reģionālās pašvaldības bieži uzņemas vadošo lomu un cenšas apzināt IKT iespējas un dalībniekus, apmainīties ar labas tehnoloģiju prakses piemēriem, piešķirt līdzekļus ieguldījumiem IKT rīkos, novērtēt progresu un izplatīt informāciju par gūtajiem panākumiem; |
36. |
uzsver: tā kā uzlabojas uzņēmumu digitālās prasmes un tie aizvien vairāk izmanto digitālos plašsaziņas līdzekļus, paaugstinās arī to prasības attiecībā uz iespējām saziņā ar iestādēm izmantot digitālus risinājumus. Labi funkcionējoša, digitalizēta valsts pārvalde piedāvā uzņēmumiem, organizācijām un privātpersonām efektīvus e-pakalpojumus un digitālas procedūras, kas uzlabo pieejamību, atvieglo darbu un saīsina publiskajam sektoram iesniegto lietu apstrādes laiku. Aizvien pieaugošas digitalizācijas apstākļos publiskajiem dalībniekiem gan valsts, gan reģionālā un vietējā līmenī būs arvien lielākas iespējas atbrīvot resursus, un līdz ar to vairāk laika varēs veltīt klientu apkalpošanai un mazāk laika patērēt administrācijai un kontrolei; |
37. |
norāda: lai panāktu e-pārvaldības sadarbspēju, jānodrošina ne tikai sistēmu sadarbspēja, bet arī publiskās pārvaldes iestāžu spēja strādāt ciešā sadarbībā ar informācijas sistēmām un sabiedrības informētība par šādu sistēmu piedāvātajām iespējām. Tādēļ RK ierosina programmā ISA2, kuras mērķis ir ar sadarbspējas risinājumiem sekmēt publiskās pārvaldes modernizāciju, paredzēt cilvēku veiktspējas – gan digitālo prasmju, gan valodu prasmju – uzlabošanu un informētības palielināšanu; |
38. |
atzinīgi vērtē ierosinātos pasākumus, kuri skars digitālo vienoto tirgu un kuru mērķis ir veicināt dinamisku un ilgtspējīgu izaugsmi visās tautsaimniecības nozarēs un radīt jaunas darbvietas, kā arī nodrošināt autortiesību noteikumu modernizēšanu, ņemot vērā digitālo revolūciju un patērētāju rīcības izmaiņas; |
39. |
norāda uz potenciālu, ko var nodrošināt Eiropas Reģionu komitejas (RK) un Eiropas Komisijas Pētniecības un inovācijas ģenerāldirektorāta sadarbība zināšanu apmaiņas platformā (KEP), kas ir līdzeklis, lai veicinātu ar jauniem pētniecības un inovācijas risinājumiem, novatoriskiem produktiem un labas prakses piemēru apmaiņu saistītos pūliņus, tādā veidā reaģējot uz sociālajām problēmām, ar kurām saskaras Eiropas vietējās un reģionālās pašvaldības; |
Nodrošināt izglītību un pielāgot prasmes
40. |
uzsver, ka dažas Digitālajā programmā Eiropai minētās prioritātes – it īpaši tās, kas saistītas ar digitālo pratību un prasmju trūkuma novēršanu, kā arī neizmantotajām iespējām risināt sabiedrības problēmas, – ir pamatā dzīves kvalitātei un sociālajai un saimnieciskajai darbībai, ko vislabāk var nodrošināt vietējā un reģionālajā līmenī, lai veicinātu efektīvāku un konkrētām vajadzībām pielāgotu pakalpojumu sniegšanu sabiedrībai un vietējiem uzņēmumiem; |
41. |
atzīmē, ka pēdējo trīs gadu laikā Eiropā ir radīts vairāk nekā miljons jaunu darbvietu IKT speciālistiem. Taču paredzams, ka strauji augošā pieprasījuma dēļ šajā nozarē 2020. gadā būs vairāk nekā 800 000 brīvu darbvietu; |
42. |
mudina pilnveidot Eiropas Komisijas iniciatīvu “Lielā koalīcija digitālās nodarbinātības jomā”, aptverot visu Eiropu un daudzas ieinteresētās personas, lai prasmju trūkuma un IKT nozares brīvo darbvietu radīto nelīdzsvarotību mazinātu, piedāvājot atbilstošu apmācību, māceklību un prakses vietas, atvieglojot mobilitāti un/vai īstenojot izpratnes palielināšanas pasākumus, kas mudinātu jauniešus studēt un veidot karjeru šajā nozarē; |
43. |
vēlreiz norāda, ka precīzāko un aktuālāko informāciju par darba tirgu var iegūt tieši valsts līmenim pakārtotajos līmeņos, kur vietējām un reģionālajām pašvaldībām var būt būtiska loma, apzinot prasmju piedāvājuma un pieprasījuma neatbilstību, atbalstot atbilstošu arodapmācības programmu izstrādi un stimulējot vietējam pieprasījumam atbilstošus ieguldījumus; |
44. |
rosina izglītības nodrošinātājus izstrādāt ar IKT prasmju apguvi saistītās apmācības metodes, kas būtu mērķtiecīgākas un elastīgākas. Nākotnes darbvietās būs nepieciešams piemērots pamatprasmju, vispārīgo un tehnisko prasmju kopums, it īpaši digitālās un uzņēmējdarbībai nepieciešamas prasmes, kuru apguvi izglītības un apmācības sistēmas vēl pilnībā nenodrošina. Tāpēc ir jāieliek pamati tādai izglītības un apmācības sistēmai, kurā lielāks uzsvars būtu likts uz skolēnu/studentu praktiskiem vingrinājumiem, nevis uz teorētiskiem aspektiem; |
45. |
atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas ieceri ierosināt “Jaunu prasmju programmu Eiropai”, kas būs ļoti nozīmīga un ar ko izveidos visaptverošu satvaru, kura mērķis būs nodrošināt darbaspēka nodarbināmību, tostarp vajadzīgās digitālās un svarīgās papildu pamatprasmes; |
46. |
uzsver, ka ļoti svarīgi ir nodrošināt iedzīvotāju, darba ņēmēju, studentu un darba meklētāju digitālo pratību un prasmes, kas viņiem vajadzīgas, lai viņi varētu iesaistīties ekonomikas un sabiedrības visaptverošajā digitalizācijā; |
47. |
norādot uz Eiropas sadarbību jaunatnes jomā (2010–2018), uzsver, ka ir svarīgi izstrādāt pamatkomplektu, kas visām dalībvalstīm būtu jānodrošina skolēniem, garantējot piekļuvi platjoslas internetam izglītības sistēmā un tādējādi sniedzot jauniešiem obligāto kvalifikācijas un prasmju garantiju minimumu informātikas jomā. Ar novatoriskām programmām un tālākizglītību, kas atbilst tehnoloģiju attīstībai tas būtu jādara ne vien obligātās izglītības posmā, bet arī mūžizglītības gaitā; |
48. |
brīdina, ka, neraugoties uz izredzēm, kas paveras ekonomikas un nodarbinātības jomā, arvien lielākā digitālo tehnoloģiju ietekme, it īpaši uz jauniešiem, nedrīkst apdraudēt tādas cilvēku pamatprasmes kā rakstpratība un cilvēku saskarsmes prasmes; |
49. |
secina, ka vairāk jāatzīst ES reģionu loma Digitālās programmas Eiropai ilgtspējīgā īstenošanā. Vietējās un reģionālās pašvaldības ir viena no nozīmīgajām mērķgrupām, kam adresēti Digitālajā programmā Eiropai minētie ieteikumi, un jāapzinās, ka tās ir būtisks virzītājspēks un partneris programmas īstenošanas procesā. |
Briselē, 2016. gada 11. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/34 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Eiropas mākoņdatošanas iniciatīva un IKT standartizācijas prioritātes digitālajam vienotajam tirgum”
(2017/C 088/07)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Ievada piezīmes
1. |
uzskata, ka Komisijas iniciatīvas par Eiropas mākoņdatošanu un par IKT standartizācijas prioritātēm ir svarīgas, jo īpaši ņemot vērā Eiropas vietu pasaules digitālajā ekonomikā un mērķus, kas izvirzīti digitālā vienotā tirgus stratēģijā; |
2. |
norāda, ka šķēršļu samazināšana zināšanu apmaiņai ievērojami veicinās Eiropas uzņēmumu konkurētspēju, vienlaikus dodot labumu arī vietējām un reģionālajām pašvaldībām; |
3. |
Komisijas pakāpenisko pieeju Eiropas mākoņpakalpojumu ieviešanā uzskata par saprātīgu un ar gandarījumu norāda, ka sistēma ļaus vispirms zinātnieku aprindām un pēc tam arī uzņēmumiem un pašvaldībām gan izmantot kopīgās zināšanas, gan tās radīt; |
4. |
piekrīt Komisijas viedoklim, ka konkurētspējīgu augstas veiktspējas skaitļošanu var attīstīt vienīgi ar kopīgām pūlēm; |
5. |
ir vienisprātis ar Komisiju, ka Eiropas IKT standartizācijas centieni ir jāpastiprina, ja vēlamies izmantot digitalizācijas piedāvātās iespējas un sniegt pārrobežu pakalpojumus; |
6. |
norāda, ka – neatkarīgi no IKT standartizācijas – uzņēmumiem un publiskajam sektoram ir arī jādod iespējas izstrādāt, apgūt un izmantot novatoriskus risinājumus, kas standartiem neatbilst; |
7. |
konstatē, ka kopēju standartu izstrādē un/vai piemērošanā joprojām ir nopietni trūkumi daudzās jomās, kas digitālajam vienotajam tirgum ir būtiskas, piemēram, elektroniskajā identifikācijā, un joprojām ir ļoti nobažījusies, ka ģeogrāfiskās atšķirības ātrgaitas platjoslas pieejamībā kavē digitālā vienotā tirgus izveides pabeigšanu (1). Salu izolētība ir nelabvēlīgs ģeogrāfiskais faktors, kura dēļ ir nepieciešami zemūdens kabeļi, kas izmaksā dārgāk; |
8. |
šajā saistībā vēlreiz rosina atzīt, ka platjoslas tīklu veidošanas projekti ir vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi (2); |
9. |
apliecina, ka Eiropas vietējās un reģionālās pašvaldības ir gatavas pilnveidot zināšanu apmaiņu un darīt zināmus IKT standartus, kas nepieciešami, lai apmierinātu pašvaldību vajadzības sabiedrisko pakalpojumu attīstīšanā (3); |
10. |
mudina Komisiju gādāt, lai attiecīgie valsts līmeņa dalībnieki visās dalībvalstīs īstenotu piemērotus pasākumus, ar ko veicināt t. s. atvērtās zinātnes mākoņpakalpojumus, kā arī zināšanu apmaiņu plašākā nozīmē, citādi ir liels risks, ka atšķirības starp dalībvalstīm strauji palielināsies un šāda situācija ļoti drīz atspoguļosies vietējo un reģionālo pašvaldību darbībā; |
11. |
piekrīt Komisijai, ka ikvienai organizācijai – lielai vai mazai, publiskai vai privātai – būtu pienācīgi jāpārvalda kiberdrošības riski un vajadzības gadījumā jāspēj pierādīt, ka tā šādu pārvaldību īsteno sekmīgi, un mudina veikt pasākumus, kas palīdzētu pilnveidot kiberdrošības zinātību visos vajadzīgajos līmeņos (4); |
12. |
vispārēji norāda: lai varētu izmantot digitālā vienotā tirgus sniegtās daudzās priekšrocības, tā izveidei ir vajadzīgs kvalificēts darbaspēks; tādēļ atzinīgi vērtē nesen pieņemtajā “Jaunu prasmju programmā Eiropai” ietvertos Komisijas priekšlikumus koncentrēties uz ieguldījumiem digitālajā izglītībā un apmācībā, lai nodrošinātu, ka iedzīvotāji apgūst digitālo pārmaiņu procesā vajadzīgās prasmes; |
Sadarbspēja
13. |
norāda, ka kopīgs elements abos paziņojumos, par kuriem izstrādāts šis atzinums, ir sadarbspējas trūkums daudzās un dažādās nozarēs, kura dēļ pētnieki, uzņēmēji, publiskās iestādes un politikas veidotāji nevar piekļūt vajadzīgajiem datiem; |
14. |
norāda, ka attiecībā uz šādu datu apmaiņu, piemēram, pārrobežu digitālajiem pakalpojumiem, lielākais šķērslis sadarbspējai parasti ir tas, ka datu struktūra nav standartizēta (5); |
15. |
līdzās paziņojumā minētajam obligātajam standartu minimumam un vienkāršajiem metadatiem iesaka apsvērt iespēju arī definēt Eiropas pamatdatus, kas vajadzīgi pārrobežu pakalpojumiem; |
Standartizācija
16. |
piekrīt Komisijas viedoklim, ka pašreizējos apstākļos standartizācijas jomā nepieciešama dažādu nozaru partnerība, kā piemēru norādot e-veselību, kurā vajadzīga plašāka perspektīva, lai cilvēki uzņemtos lielāku atbildību par savu veselību (6); |
17. |
norāda, ka e-veselība, intelektiskās transporta sistēmas, viedā enerģētika un videi nekaitīgāka ražošanas tehnoloģija, ko Komisija savā paziņojumā minējusi kā svarīgas mērķa jomas, vienlaikus ir arī īpaši nozīmīgas jomas, kurās darbojas vietējās un reģionālās pašvaldības, kas būs aktīvi jāiesaista, ja vēlamies sasniegt izvirzītos mērķus; |
18. |
piekrīt Komisijai, ka prioritātes būtu regulāri jāpārskata, jo standartizācijas vajadzības var strauji mainīties, piemēram, nemitīgi parādoties jaunām labklājības nodrošināšanas pakalpojumu inovācijām; |
19. |
uzskata, ka Eiropas standartizācijā ir svarīgi plaši izmantot inovācijas, kas ietilpst uzņēmumu patentos, un atbalsta Komisijas centienus precizēt pamatelementus taisnīgai, efektīvai un izpildāmai licencēšanas metodikai pēc taisnīgiem, samērīgiem un nediskriminējošiem principiem (FRAND principiem); |
20. |
norāda, ka licencētu atvērtā pirmkoda programmatūru jau samērā plaši izmanto Eiropas pašvaldībās. Tā uzskatāma par pozitīvu tendenci, kas Komisijai būtu jāstimulē, piemēram, precizējot attiecības starp atvērto pirmkodu un FRAND licencēšanas nosacījumiem; |
21. |
norāda, ka līdztekus Eiropas Savienības un starptautiskās oficiālās standartizācijas pilnveidei ir vajadzīgi arī pasākumi, ar kuriem nostiprināt biežāk izmantotās IKT tehniskās specifikācijas, ko izstrādājušas citas standartizācijas organizācijas, un plaši pieņemtu paraugpraksi; |
22. |
uzskata, ka ir būtiski izstrādāt procedūras, ar ko nodrošina, ka standartizācijas plānu sagatavošanas laikā ir zināmas standartu lietotāju – gan uzņēmumu, gan publiskā sektora – vajadzības; |
23. |
ļoti atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu atbalstīt Eiropas ekspertu plašāku līdzdalību starptautiskajā IKT standartizācijā, jo kopīgām starptautiskām procedūrām ir milzīga nozīme gan Eiropas digitalizācijas mērķu sasniegšanā, gan nozares attīstībā; |
24. |
konstatē, ka kopš Eiropas sabiedrisko pakalpojumu Eiropas sadarbspējas satvara publicēšanas pagājuši jau vairāki gadi, un pauž gandarījumu par Komisijas nodomu to aktualizēt, cerot, ka šajā procesā tiks aplūkots arī lietiskā interneta potenciāls (1); |
Eiropas mākoņpakalpojumi
25. |
norāda, ka mākoņpakalpojumi Eiropā attīstās strauji. Saskaņā ar Komisijas veiktu pētījumu tas varētu nozīmēt, ka Eiropas mākoņpakalpojumu tirgus pieaugs no 9,5 miljardiem EUR 2013. gadā līdz 44,8 miljardiem EUR 2020. gadā, tātad pieckārt (7). Eurostat 2014. gada beigu dati (8) liecina:
|
26. |
saistībā ar iepriekš minēto uzsver, ka ir vajadzīga skaidra politiska apņemšanās finansēt mākoņdatošanas pētniecības infrastruktūru, lai varētu izmantot milzīgo mākoņdatošanas potenciālu; |
27. |
norāda, ka mākoņpakalpojumu pamatā ir uzticēšanās, un, lai iegūtu un saglabātu uzticību, liela uzmanība ir jāpievērš datu drošībai un privātuma aizsardzībai; |
28. |
cer, ka tiks ņemtas vērā atvērtās zinātnes mākoņpakalpojumu izmantošanas iespējas izglītībā; |
29. |
vērš uzmanību uz publiskā un privātā sektora partnerību nozīmi atvērtās zinātnes mākoņpakalpojumu pilnveidošanā un atkārto savu iepriekš pausto viedokli, ka jau izveidotie un vēl attīstības stadijā esošie datu mākoņi valsts, reģionālajā un, iespējams, vietējā līmenī būtu jāpadara savienojami un savstarpēji izmantojami ar Eiropas risinājumiem (9); |
30. |
norāda, ka plaši izmantot datus un citus mākoņpakalpojumu nodrošinātos materiālus būs iespējams tikai tad, ja tiks atrisināti ar autortiesībām saistītie jautājumi (10); |
Datu kopīga izmantošana
31. |
mudina Komisiju atbalstīt aktīvāku apmaiņu ar Eiropas datiem, ievērojot spēkā esošos personas datu un privātuma aizsardzības noteikumus; šajā saistībā aicina Komisiju izstrādāt vispārēju pārskatu par to, kur attiecīgajiem datiem var piekļūt decentralizēti, lai informācija būtu pieejama šādā veidā; |
32. |
atzinīgi vērtē Komisijas nodomu nākt klajā ar ES brīvas datu plūsmas iniciatīvu, lai Savienībā veicinātu brīvu datu apriti (11); |
33. |
uzsver, ka apmaiņa ar standartizētiem datiem mazinās pašreizējo sadrumstalotību starp pētniekiem, uzņēmumiem un publiskajām iestādēm, kā arī pašu šo grupu iekšienē, un ka tādējādi sasniedzamāki kļūs daudzi mērķi, kas saistīti ar digitālo vienoto tirgu; |
34. |
piekrīt Komisijas izpratnei par aizspriedumiem, kas patlaban kavē datu apmaiņu, un mudina Komisiju aktīvāk informēt par priekšrocībām, ko var gūt tie, kuri dalās ar datiem (12); |
35. |
norāda, ka kopīga datu izmantošana var dot būtisku labumu arī vietējām un reģionālajām pašvaldībām. Datu īpašnieks, tajos dalīdamies, neko nezaudē. Gluži pretēji: kopīga izmantošana palielina datu vērtību. Valsts datu publiskošana stiprina demokrātiju un dod jaunas iespējas uzņēmējdarbībai. Datu apmaiņa mazina arī nepieciešamību pēc ad hoc datu pieprasījumiem, kas bieži ir dārgi; |
36. |
norāda: ja iedzīvotājiem tiešsaistē būtu pieejami plašāki personiskie veselības dati, viņi uzņemtos lielāku atbildību par savu veselību; pauž cerību, ka pieaugs cilvēku iespējas izmantot savus datus arī citās publiskās pārvaldes jomās; |
37. |
norāda, ka, lai gūtu labumu no Eiropas atvērtās zinātnes datu mākoņa, publiskajām iestādēm un jo īpaši MVU ir vajadzīgi ne vien faktiskie dati, bet arī to analīzes instrumenti, sevišķi attiecībā uz lielajiem datiem; |
38. |
atbalsta Komisijas centienus apvienot Eiropas datu kopienu, piemēram, izmantojot programmas “Apvārsnis 2020” publiskā un privātā sektora partnerību lielo datu jomā, un mudina vietējās un reģionālās pašvaldības iespēju robežās iesaistīties šajā sadarbībā; |
39. |
uzskata, ka Eiropas atvērtās zinātnes datu mākonis, kurā glabājas valsts iestāžu, uzņēmumu un pētniecības dati, varētu, izmantojot lielo datu apstrādes metodes, palīdzēt risināt jautājumus, kas attiecas, piemēram, uz pašvaldību politiku un bieži ir daudzpusīgi un sarežģīti; |
Lietiskais internets
40. |
uzsver Eiropas mākoņa lielo nozīmi arī saistībā ar vides aizsardzību, pateicoties dokumentu, informācijas un datu uzglabāšanai digitālā formātā. Turklāt dažādas datnes ne vien ir daudz vieglāk uzglabāt un tām piekļūt, bet arī tas, ka dokumenti netiek izdrukāti, ļauj līdz minimumam samazināt papīra izmantošanu un tādējādi aizsargāt vidi; |
41. |
atzinīgi vērtē to, ka lietiskais internets ir viena no Komisijas standartizācijas prioritātēm, jo nākotnē tam būs būtiska pozitīva ietekme uz pašvaldību sniegto pakalpojumu kvalitāti un darbību ražīgumu. Eiropas Komisijas pētījums (13) liecina, ka līdz 2020. gadam ES lietiskā interneta tirgus vērtība varētu pārsniegt vienu triljonu euro; |
42. |
pauž cerību, ka Komisija savās dažādajās programmās valsts pārvaldes digitalizācijai vairāk ņems vērā lietiskā interneta lielo potenciālu; |
43. |
uzskata, ka lietiskā interneta standartu noteikšana attiecībā uz publisko iepirkumu būtu reģionu un vietējo pašvaldību interesēs un šai jomā varētu dot ievērojamas priekšrocības Eiropas rūpniecībai; |
44. |
tomēr norāda, ka lietiskais internets kā nozare vēl ir tapšanas stadijā un ka ir vajadzīgi ne vien standarti, bet arī novatoriski eksperimenti, kuru finansēšanai būtu jākļūst par Savienības prioritāti; |
45. |
norāda: vairāki pētījumi liecina, ka daudzas vietējās un reģionālās pašvaldības nav pietiekami informētas par lietiskā interneta priekšrocībām, īpaši veselības aprūpes, energoefektivitātes, vides aizsardzības, drošības un nekustamā īpašuma apsaimniekošanas, kā arī viedā transporta jomā, un pauž cerību, ka Komisija veiks pasākumus, lai veicinātu zināšanu apmaiņu šajā jomā un izstrādātu labāku dokumentāciju, kā arī informēs par ietekmi un iespējām, kas saistītas ar lietisko internetu, iniciatīvu “Viedas pilsētas” un atklātiem datiem; |
46. |
uzsver, ka savstarpēji saistītas ir visas piecas prioritārās jomas, kuras Komisija identificējusi standartizācijai, tomēr īpaši cieša savstarpējās atkarības saikne ir starp lietisko internetu un nākotnes 5G tīkliem. Ja 5G tīkliem netiks nodrošināts pilnīgs ģeogrāfiskais pārklājums, lietisko internetu nebūs iespējams vienlīdz labi lietot visos Eiropas reģionos. |
Briselē, 2016. gada 11. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) Sk. CdR 104/2010, CdR 65/2011, CdR 3597/2013, CdR 2646/2015 un CdR 4165/2014.
(2) CdR 2646/2015.
(3) CdR 626/2012.
(4) CdR 1646/2013.
(5) CdR 5514/2014.
(6) CdR 5514/2014.
(1) Sk. CdR 10/2009, CdR 5514/2014, COM(2010) 744 final 2. pielikumu un COM(2016) 179 final.
(7) https://ec.europa.eu/digital-single-market/en/news/final-report-study-smart-20130043-uptake-cloud-europe
(8) Cloud computing – statistics on the use by enterprises (Eurostat, 2014. gada novembris): http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Cloud_computing_-_statistics_on_the_use_by_enterprises
(9) CdR 1673/2012.
(10) CdR 2646/2015.
(11) COM(2015) 192.
(12) CdR 4165/2014.
(13) https://ec.europa.eu/digital-single-market/en/news/definition-research-and-innovation-policy-leveraging-cloud-computing-and-iot-combination
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/39 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Rīcības plāns PVN jomā – Ceļā uz vienotu Eiropas Savienības PVN zonu”
(2017/C 088/08)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Ievads
1. |
atzinīgi vērtē rīcības plānu, kurš ir Komisijas iniciatīva un kurā nosaka virzību uz to, lai līdz 2017. gadam ierosinātu vienotas pievienotās vērtības nodokļa (PVN) zonas izveidi Eiropas Savienībā; |
2. |
piekrīt, ka PVN sistēma ir būtisks vienotā tirgus elements un ka PVN reforma būtu jāveic, lai šo sistēmu padarītu vienkāršāku, taisnīgāku, efektīvāku un mazinātu tās neaizsargātību pret krāpšanu, jo tādā veidā varēs uzlabot uzņēmumu konkurences apstākļus, mazināt patērētāju diskrimināciju un optimizēt ieņēmumu iekasēšanu; |
3. |
norāda, ka vienota ES PVN zona ir ļoti svarīga vietējām un reģionālajām pašvaldībām, jo dažās dalībvalstīs tās atbild par PVN iekasēšanu un finanšu izlīdzināšana vietējo un reģionālo pašvaldību labā vairākās dalībvalstīs ir lielā mērā atkarīga no PVN ieņēmumu pārdales; tomēr jāatzīmē, ka dalībvalstu sistēmas no PVN gūto ieņēmumu pārdalei neietilpst ES kompetencē; |
4. |
norāda, ka PVN ir arī būtisks Eiropas Savienības pašu resursu avots, jo 2014. gadā tā apmērs bija 17,6 miljardi euro, respektīvi, 12,3 % no kopējiem ES ieņēmumiem; |
5. |
atbalsta arī Komisijas mērķi apkarot krāpšanu. Milzīgie krāpšanas apmēri liecina par pašreizējās sistēmas trūkumiem un ik gadus rada dalībvalstīm ievērojamus ieņēmumu zaudējumus; aplēsto ES zaudējumu apmērs sasniedz 170 miljardus euro gadā. Tas dažās dalībvalstīs negatīvi ietekmē publiskā sektora, tostarp vietējo un reģionālo pašvaldību budžetus un iespējas sniegt kvalitatīvus pakalpojumus; tāpēc Komiteja uzsver, ka dalībvalstīm būtu jāvāc un jāizplata statistikas dati par pārrobežu krāpšanu PVN jomā; |
6. |
norāda, ka PVN sistēmas sadrumstalotība un sarežģītība rada lielas ar atbilstības nodrošināšanu saistītas izmaksas uzņēmumiem, kas nodarbojas ar pārrobežu tirdzniecību. Šīs izmaksas ir nesamērīgi augstas maziem un vidējiem uzņēmumiem, kas ir reģionālās tautsaimniecības un nodarbinātības pamats. Komiteja atzīmē, ka ar rīcības plānu PVN jomā ir jāpanāk vienkāršošana uzņēmumiem, kas darbojas likumīgi un ir iesaistīti pārrobežu tirdzniecībā. PVN sistēma nedrīkst radīt nevajadzīgus šķēršļus pārrobežu tirdzniecībai; |
7. |
vērš uzmanību uz to, ka PVN režīmu un noteikto likmju atšķirības īpaši ietekmē pierobežas reģionus un šo reģionu mazo un vidējo uzņēmumu (MVU) darbību. Tādēļ jāizvērtē, kāda teritoriālā ietekme ir priekšlikumiem pieļaut lielāku elastību PVN likmju noteikšanā; |
8. |
norāda, ka PVN direktīvā paredzēti noteikumi par PVN likmēm, lai aizsargātu vienoto tirgu un novērstu konkurences izkropļojumus. Uzskata, ka šie principi ir būtiski, un visi priekšlikumi ļaut dalībvalstīm elastīgāk noteikt likmes ir visaptveroši jānovērtē, lai pārliecinātos, kāda varētu būt to ietekme uz vienoto tirgu un konkurenci; |
9. |
atbalsta PVN sistēmas reformas, kas veicinātu turpmākās izaugsmes, konkurētspējas un nodarbinātības pamata, proti, digitālās un mobilās ekonomikas un jaunu uzņēmējdarbības modeļu un pakalpojumu uzņēmumu izaugsmi. Tādēļ atzinīgi vērtē Komisijas priekšlikumu arī uz preču piegādi attiecināt elektroniskajiem pakalpojumiem paredzēto vienas pieturas aģentūras mehānismu PVN jomā, balstoties uz izmēģinājuma projektu, kura mērķis ir uzlabot nodokļu iestāžu un elektroniskajā tirdzniecībā iesaistīto uzņēmumu sadarbību; |
10. |
uzskata, ka dalībvalstu efektivitāte nodokļu administrēšanas jomā ir ļoti atšķirīga. Nodokļu administrāciju savstarpējā sadarbība un uzticēšanās ir nepietiekama; uzskata, ka gadījumos, kad ir aizdomas par krāpniecību PVN jomā, bankām būtu pilnībā jāsadarbojas ar nodokļu iestādēm, vienlaikus ievērojot piemērojamos tiesību aktus par datu aizsardzību; |
11. |
iesaka izvērtēt dalībvalstu labas prakses piemērus, kas saistīti ar PVN ieņēmumu daļas atvēlēšanu vietējām un reģionālajām pašvaldībām vai arī ar tām piešķirtajām pilnvarām iekasēt šo nodokli; |
12. |
rosina valstu līmeņa apspriedēs par jebkurām izmaiņām PVN sistēmā iesaistīt vietējo un reģionālo pašvaldību pārstāvjus un šādās Eiropas līmeņa apspriedēs iesaistīt RK pārstāvjus, jo šie lēmumi tieši ietekmē iedzīvotāju labklājību, uzņēmumu konkurētspēju un publiskās pārvaldes iestāžu ieņēmumus; |
Vienota ES PVN zona
13. |
izvērtējot principu, ka saistībā ar PVN maksāšanu pārrobežu darījumiem tiek piemērotas tādas pašas prasības kā iekšzemes darījumiem, rosina it īpaši ņemt vērā tā ietekmi uz MVU, ja vienlaikus tiek saglabātas atšķirīgas PVN likmes; |
14. |
piekrīt viedoklim, ka jaunās sistēmas pamatā vajadzētu būtu galamērķa principam, paredzot, ka par pārdevumu klientam citā ES dalībvalstī PVN jāiekasē saskaņā ar piegādātāja valsts tiesību normām un galamērķa valstī piemēroto likmi un ka PVN ieņēmumi no iekasēšanas valsts jāpārskaita patēriņa valsts kompetentajai iestādei; |
15. |
atzinīgi vērtē ieceri nodrošināt, ka uzņēmumi, kas veic komercdarījumus vienotajā tirgū, varēs visas ar PVN saistītās lietas nokārtot savas piederības valsts kompetentajā iestādē un tiem nebūs jāreģistrējas kā PVN maksātājiem, jāiesniedz deklarācijas un jāveic maksājumi visās ES dalībvalstīs, kurās tie veic komercdarījumus. Šie vienkāršojumi nedrīkst apdraudēt PVN ieņēmumus un ietekmēt dalībvalstu fiskālo suverenitāti; |
16. |
uzskata, ka Komisijas plāns ir vērienīgs un tā īstenošanai būs vajadzīgs laiks, tādēļ atbalsta principu, ka tas jāīsteno pakāpeniski; |
17. |
mudina Komisiju un dalībvalstis veikt pasākumus, lai paaugstinātu nodokļu efektivitāti un apkarotu krāpšanu, tā mazinot dalībvalstu neiekasētā PVN apmēru. Šādiem pasākumiem var būt būtiska nozīme centienos nodrošināt nodokļu administrāciju uzticēšanos un efektīvu sadarbību, kas ir vajadzīga, lai jaunā sistēma pienācīgi darbotos. Komiteja uzsver, ka, ieviešot jaunus atskaišu un revīzijas instrumentus, uzņēmumiem, it īpaši MVU, nedrīkst uzvelt pārmērīgu slogu; |
18. |
rosina dalībvalstis pieņemt konkrētus lēmumus par PVN regulējumu Eiropas Savienībā, it īpaši, novērst dalībvalstu līdzšinējo nevienlīdzību, kas saistīta ar noteiktām dalībvalstīm pieļautām atkāpēm no PVN direktīvas, un rosināt visas dalībvalstis piemērot šīs atkāpes; |
19. |
uzsver, ka Komisijai, iesniedzot priekšlikumus par nodokļu administrēšanas efektivitātes paaugstināšanu, jārespektē valstu un/vai reģionu administratīvās pilnvaras; |
20. |
rosina efektīvāk izmantot IT iespējas, izmantojot visus pieejamos elektroniskos datus krāpšanas apkarošanai, vienlaikus nodrošinot datu aizsardzību; |
21. |
saistībā ar to, ka vairākās valstīs ieviestas reversās un dalītā maksājuma PVN sistēmas (1), uzsver, ka jāpalielina iedzīvotāju pārliecība par samaksātā PVN reālu nonākšanu valstu, reģionu un vietējā līmeņa budžetos, jo privātpersonas ir viens no svarīgākajiem faktiski iekasētā PVN avotiem. Komiteja rosina apsvērt iespēju ieviest brīvprātīgu elektronisko norēķinu sistēmu, kas iedzīvotāju pirkumos norādīto PVN ieskaitītu kompetentās iestādes budžetā, bet pirkuma summas bez PVN, kā līdz šim – pārdevēja kontā; |
PVN likmes
22. |
uzsver, ka nav pietiekamu pierādījumu par konkurences izkropļošanu saistībā ar PVN nepiemērošanu konkrētām publiskā sektora iestāžu, starpkomūnu kooperatīvo sabiedrību darbībām vai darbībām, kuras uzskata par sabiedriskas nozīmes darbībām. Publisku iestāžu neaplikšana ar PVN ir saistīta ar objektīviem un Eiropas līmenī saskaņotiem kritērijiem, nevis dalībvalstu rīcības brīvību; |
23. |
rosina ņemt vērā vietējo un reģionālo pašvaldību intereses Komisijas gatavotajā ietekmes novērtējumā, ar kuru plānots nākt klajā 2017. gadā; šajā sakarā, konsultējoties ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, būtu jāprecizē jēdziens “(nozīmīgi) konkurences izkropļojumi”; |
24. |
uzskata, ka steidzam jānodrošina, ka visas dalībvalstis var piemērot visas jebkurā dalībvalstī līdz šim vēsturiski noteiktās atkāpes; |
25. |
rosina samazināt skolu ēkām piemēroto PVN likmi līdz 6 %; |
26. |
uzsver, ka samazināto PVN likmju pašreizējais saraksts ir ļoti nepārredzams un neatbilst skaidri definētai loģikai. Tāpēc Komiteja pauž nožēlu par to, ka Komisija nav izsmeļoši un pārredzami uzskaitījusi noteiktās samazinātās PVN likmes; uzskata, ka samazināto PVN likmju saraksts ir jāpārskata, ņemot vērā tehnoloģiskās, saimnieciskās un citas pārmaiņas un izkropļojumus, ko rada līdzīgu produktu un pakalpojumu atšķirīgās PVN likmes; ar šādu pārskatīšanu, cik vien iespējams, jānodrošina saskaņošana, lai vienotajā tirgū izvairītos no konkurences kropļojumiem, kuri skar mazos un vidējos uzņēmumus; |
27. |
uzskata arī, ka uzņēmumiem, kas veic vispārējas nozīmes darbību, varētu būt lielāka ekonomiskā interese saņemt PVN nodokļa atskaitījumu ex-post, nevis būt atbrīvotiem ex-ante; |
28. |
uzskata, ka 1. iespēja (to preču un pakalpojumu saraksta paplašināšana un regulāra pārskatīšana, kam var piemērot samazinātas likmes) varētu nebūt saistīta ar tik lielu risku kā 2. iespēja (to preču un pakalpojumu saraksta atcelšana, kam var piemērot samazinātas likmes); |
29. |
uzskata, ka atļauja dalībvalstīm elastīgāk noteikt likmes nenovēršami palielinās likmju dažādību, kas varētu kropļot vienoto tirgu un uzvelt slogu uzņēmumiem, it īpaši MVU. Komiteja uzsver, ka Komisijai jāveic visaptverošs novērtējums, lai noskaidrotu, kā tās priekšlikumi ietekmēs konkurenci un uzņēmumu administratīvo slogu un kāda būs teritoriālā ietekme, it īpaši pierobežas reģionos; |
30. |
norāda, ka paziņojumā minētas arī citas izmaksas un trūkumi, kas saistīti ar likmju samazināšanas pilnvaru nodošanu dalībvalstīm, tostarp risks, kas saistīts ar PVN ieņēmumu samazināšanos un sarežģītības, izmaksu un juridiskās nenoteiktības pieaugumu, ar kuru saskarsies uzņēmumi; uzsver, ka šis risks rūpīgi jānovērtē; |
31. |
saskaņā ar atzinumu par pārtikas atkritumiem (2016. gada jūnijs) atbalsta priekšlikumu, ka lielajiem mazumtirgotājiem atļauts saņemt PVN atlaides par nepārdotās pārtikas ziedojumiem; |
E-komercija
32. |
norāda, ka sarežģītie PVN noteikumi, kas katrā dalībvalstī ir atšķirīgi, ir viens no lielākajiem e-komercijas šķēršļiem. Komiteja piekrīt, ka PVN sistēma ir jāvienkāršo, kā arī jāsamazina atbilstības nodrošināšanas izmaksas, kas rodas MVU, it īpaši, novēršot apstākļus, kas Eiropas Savienībā reģistrētiem uzņēmumiem ir nelabvēlīgāki nekā piegādātājiem no trešām valstīm; |
33. |
atbalsta ieceri paplašināt vienas pieturas aģentūras mehānismu, aptverot preču tirdzniecību, un ieviest vai palielināt PVN robežvērtību jaunuzņēmumiem un mikrouzņēmumiem; |
34. |
atzinīgi vērtē priekšlikumu atcelt mazu no trešām valstīm importētu sūtījumu atbrīvošanu no PVN un priekšlikumu par kontroles veikšanu, izmantojot pārrobežu uzņēmumu vienotu revīziju, ņemot vērā to, ka pašlaik Eiropas MVU ir mazāk konkurētspējīgi nekā trešo valstu MVU; |
Pasākumu kopums attiecībā uz mazo un vidējo uzņēmumu maksājamo PVN
35. |
norāda, ka MVU ir vietējo un reģionālo pašvaldību ekonomiskās attīstības pamats un ka izmaksas, kas tiem rodas, nodrošinot atbilstību PVN noteikumiem, ir nesamērīgi augstākas nekā lielākiem uzņēmumiem, un tādēļ MVU spiesti darboties nelabvēlīgākos konkurences apstākļos; |
36. |
norāda, ka vairākās valstīs īstenotie pasākumi, kas vērsti uz jaunu uzņēmumu reģistrēšanas vienkāršošanu, šķietami pamatojoties uz uzņēmējdarbības vides uzlabošanu, bieži veicina uzņēmumu dibināšanu “karuseļa veida” krāpšanas shēmu īstenošanai; |
37. |
norāda, ka par oficiāli reģistrētu uzņēmumu darbības kontroli atbildība jāuzņemas attiecīgajām valsts institūcijām (tostarp nodokļu iestādēm), nepārliekot atbildību uz darījumu partneriem, citiem uzņēmumiem, kā ES Tiesa vairākkārt ir norādījusi spriedumos ar PVN saistītās lietās; |
38. |
uzsver, ka Komisijai, 2017. gadā ierosinot dokumentu kopumu attiecībā uz MVU, jāparedz jēgpilni vienkāršošanas pasākumi. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) Piemēram, Eiropas Komisija apstiprinājusi Itālijas prasību ieviest “dalītā maksājuma” PVN sistēmu, kas attiecas uz publiskās pārvaldes iestādēm, kuras ir PVN maksātāji. Publiskās pārvaldes iestādes, apmaksājot rēķinu par preci vai pakalpojumu, PVN daļu iemaksā tieši Valsts kasē. Sistēma ir spēkā no 2015. gada 1. janvāra līdz 2017. gada 31. decembrim, kad to paredzēts aizstāt ar pilnīgu pāreju uz e-rēķiniem publiskajā pārvaldē. Aprēķini liecina, ka Itālija ik gadu publiskās pārvaldes iestāžu PVN maksājumos zaudēja 900 miljonus euro.
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/43 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Pasaules līmeņa nolīguma par klimata pārmaiņām īstenošana – teritoriāla pieeja COP22 sarunām Marrākešā”
(2017/C 088/09)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
1. |
Parīzes nolīgums ir būtisks panākums, jo tas ir universāls, saistošs un līdzsvarots. Tajā noteikts vispārējs rīcības plāns, lai temperatūras paaugstināšanos šajā gadsimtā ierobežotu līdz ievērojami mazāk nekā 2 grādiem pēc Celsija un censtos ierobežot tās turpmāku palielināšanos 1,5 grādu robežās salīdzinājumā ar 1990. gada līmeni. Īpaši svarīgs tas ir tāpēc, ka tajā iezīmētā virzība uz dekarbonizāciju dod uzticamas vadlīnijas lēmumu pieņēmējiem visos līmeņos, ļauj izvairīties no piesaistes dārgām daudzoglekļa investīcijām, rada noteiktību un norāda skaidru virzienu uzņēmējiem un ieguldītājiem. Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Pušu konferences 22. sesijas (UNFCCC COP22) uzdevums būs saglabāt saistībā ar Parīzes nolīgumu gūto pozitīvo impulsu un iedarbināt dažādos nolīguma mehānismus. |
2. |
Tomēr pat tad, ja pušu pašreizējā apņemšanās tiktu pilnībā īstenota, ar to nebūtu pietiekami, lai sasniegtu saskaņotos mērķus. Reģioniem un pilsētām, kas ir cieši saistītas ar vietējām kopienām un teritorijām, jārīkojas aktīvāk, savukārt Pusēm pēc iespējas ātrāk jāiesniedz atjaunināti ieteikumi – jau saistībā ar 2018. gadā paredzēto veicinošo dialogu. Kas attiecas uz ES, Eiropas Reģionu komiteja saglabā savu līdzšinējo nostāju, ka līdz 2030. gadam par 50 % jāsamazina siltumnīcefekta gāzu emisijas ar mērķi panākt, ka SEG emisijas sasniedz savu maksimālo apjomu iespējami drīz un tiek pakāpeniski samazinātas līdz 2050. gadam vai drīz pēc tam. |
3. |
Eiropas Savienībai ar tās augsti attīstīto daudzlīmeņu pārvaldības sistēmu ir īpašs pienākums uzņemties vienotu un tālejošu līderību klimata pārmaiņu jautājumu risināšanā; RK tāpēc atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Savienība savlaicīgi ratificējusi Parīzes nolīgumu, un rosina dalībvalstis, kas to vēl nav izdarījušas, iespējami ātrāk ratificēt minēto nolīgumu. RK arī aicina Eiropas Komisiju un dalībvalstis atjaunināt un precizēt gan klimata un enerģētikas politikas satvaru laikposmam līdz 2030. gadam, gan “Ceļvedi 2050”, lai izpildītu nolīgumā paredzētās saistības izstrādāt gadsimta vidus, ilgtermiņa zemas siltumnīcefekta gāzu emisijas attīstības stratēģijas; šis process ir jāuzsāk iespējami drīz, lai radītu iespēju visaptverošām debatēm, kurās cieši būtu iesaistītas valstu valdības, vietējās un reģionālās pašvaldības, kā arī pilsoniskā sabiedrība un uzņēmēji. |
Daudzlīmeņu pārvaldība
4. |
Parīzes nolīgumā atzīta daudzlīmeņu pārvaldības nozīme klimata politikā. Šis princips tagad būtu jāīsteno praksē visos pārvaldības līmeņos, lai izveidotu saiknes un novērstu pašreizējās atšķirības starp valstu, reģionālo un vietējo klimata pārmaiņu politiku; vienlaikus jāuzlabo pārredzamības sistēma un jāizstrādā globālai izvērtēšanai nepieciešamie instrumenti, jāsekmē izpratne par klimata pārmaiņu dažādo ietekmi, zaudējumiem un kaitējumiem, kā arī jāparedz atbilstīgs finansējums klimata jautājumiem un atbalsts veiktspējai. |
5. |
Tāpēc RK aicina pilnveidot Limas–Parīzes rīcības programmu (LPAA) un tās atbilstīgo platformu – Nevalstisko dalībnieku platformu rīcībai klimata jomā (NAZCA). Tās varētu pilnīgi integrēt UNFCCC sekretariātā, izmantojot globālo klimata rīcības programmu, ko uzsāka jaunieceltie klimata pārmaiņu mazināšanas līderi (Climate Champions) (1). Tas savukārt veidotu pamatu pilntiesīgai daudzlīmeņu pārvaldībai klimata politikā un ar to saistītajā rīcībā, kā norādīts arī Eiropas Parlamenta rezolūcijā. |
6. |
Reģioni un pilsētas kā lielākie ieguldītāji LPAA un NAZCA jau ir apliecinājuši, ka ir gatavi cīnīties pret klimata pārmaiņām un ka spēj rīkoties vēl aktīvāk. Tādām brīvprātīgām iniciatīvām kā ES Pilsētas mēru pakts un saprašanās memorands “Under 2 Degrees” ir īpaša pievienotā vērtība, jo tās sniedz LPAA un NAZCA kvantitatīvus datus un apliecina lielāku mērķtiecību nekā valstu likumdevēji. Šo iniciatīvu ieguldījums darbības ierosināšanai visos līmeņos būtu jāatzīst un jāveicina gan valdībām, gan pašvaldībām, gan starpvaldību organizācijām. Šie centieni būtu jāņem vērā un jāiekļauj attiecīgajos nacionāli noteiktajos devumos, kā tas jau tiek darīts, piemēram, Meksikā. Jāveicina arī citas uzraudzības un ziņošanas iniciatīvas un mehānismi, ar ko mērīt emisiju samazinājumu un novērtēt ietekmes mazināšanas un pielāgošanās pasākumus. |
Labāka reģionu un pilsētu integrēšana UNFCCC
7. |
Reģioni un pilsētas ir ciešāk jāintegrē UNFCCC procesā; tas ļautu laikus izveidot atgriezenisko saiti no pamatlīmeņa uz ANO līmeni. Valstīm būtu piekļuve vispilnīgākajai informācijai, kas ļautu tām pieņemt racionālus lēmumus, ko reģioni un pilsētas var īstenot uz vietas. Tādēļ jāizveido pastāvīgs un tiešs dialogs starp dažādiem līmeņiem, sākot no vietējā un reģionālā līmeņa. |
8. |
Minētā dialoga uzlabošanas pasākumi ietver:
|
Eiropas Savienības līmenī
9. |
Eiropas Komisija un Padome pēc COP21 arvien regulārāk sazinās ar RK, lai labāk integrētu vietēju pieeju ES tiesību aktiem – galvenokārt izmantojot ES Pilsētvides attīstības plānu. Turklāt ceļvedī Parīzes nolīguma īstenošanai Eiropas Savienībā ir pilnībā atbalstīts daudzlīmeņu pārvaldības princips. |
10. |
Eiropas Komisija ir arī sākusi ES Pilsētas mēru pakta paplašināšanu un pastiprināšanu. Tagad to ne tikai izvērš dažādās pasaules daļās, bet tajā papildus ietverts arī pielāgošanās elements. |
11. |
RK uzskata, ka ir ļoti svarīgi izmantot šo atpazīstamību un nodrošināt līdzsvarotu pieeju, kas atzīst reģionu un pilsētu atšķirīgo ieguldījumu šajā saistībā. |
12. |
RK vēlētos uzsvērt, ka daudzlīmeņu pārvaldības princips ir iekļaujošs un rentabls, jo ļauj saskaņot centienus visos pārvaldības līmeņos un tādējādi maksimāli palielināt to rīcības spēju. |
13. |
Reģioni lielā mērā nodrošina pilsētpolitikai kontekstu plašākā teritorijā un sasaista to ar citām politikas jomām, piemēram, mežsaimniecību, “zaļo” un “zilo” infrastruktūru, teritoriālo kohēziju un lauksaimniecību. Šai reģionu funkcijai ir īpaša nozīme Eiropas Savienībā, jo tās teritorija sastāv no mazām un vidēji lielām pilsētām, kuru resursi un rīcības spēja bieži ir ierobežoti. Reģioni palīdz nepieļaut centienu dublēšanos, kas izmaksā dārgi, un nodrošina plašu kohēziju starp pilsētām un ārpilsētu teritorijām. |
14. |
Piemēram, daudzi reģioni ES Pilsētas mēru paktā darbojas kā reģionālie koordinatori. Tādējādi vairākas pilsētas vienlaicīgi var kļūt par Pakta dalībniecēm. |
15. |
Tāpēc RK norāda uz dalībvalstu reģionu būtisko nozīmi šādā visu pārvaldības līmeņu vertikālā koordinēšanā. |
16. |
Piemēram, Itālijā reģioni ir izveidojuši reģionu valdi jautājumos, kas saistīti ar pielāgošanos klimata pārmaiņām. Valdē ir pārstāvēta Itālijas valdība un visi reģioni. Tā nodrošina, ka Itālijas stratēģija pielāgošanās jomā, kas tika izstrādāta, pamatojoties uz Eiropas stratēģiju par pielāgošanos klimata pārmaiņām, tiks īstenota reģionālā līmenī. Savukārt reģioni ir arī atbildīgi par palīdzības sniegšanu pilsētām un mazpilsētām vietējo pielāgošanās plānu attiecīgā izstrādē to teritorijās. |
17. |
Pamatojoties uz šo piemēru, RK aicina ES reģionus uzņemties iniciatīvu, piemērojot ES un valsts stratēģijas klimata jomā un veicinot pārmaiņas vietējā līmenī. Komiteja arī aicina Eiropas Komisiju un dalībvalstis ietvert šo uzdevumu iekļaujošas pārvaldības definīcijā klimata un enerģētikas jomā, kā arī Parīzes nolīguma īstenošanas stratēģijā. Tas nozīmētu, ka pienācīgi jāņem vērā reģionālo koordinatoru nozīme Pilsētas mēru pakta kontekstā, izstrādājot jaunus atbalsta instrumentus tā parakstītājiem. |
Horizontālā koordinēšana
18. |
RK uzskata, ka līdztekus vertikālajai koordinēšanai jāpalielina dažādu politikas jomu horizontālā koordinēšana. Klimata jautājuma iekļaušana visās politikas jomās ļaus vietējai sabiedrībai gūt priekšrocības no daudziem papildu ieguvumiem, tādiem kā augstāka dzīves kvalitāte un vietējās darbvietas. Tā sniegs arī iespēju radīt sinerģiju un samazināt darbības izmaksas. Piemēram, tiek lēsts, ka ES aprites ekonomikas pasākumu kopums, ja vien to pienācīgi īstenos, varētu palīdzēt samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par 2–4 % gadā (2). RK tādēļ aicina COP22 sarunās risināt būtisko jautājumu par izejvielu izmantošanas samazināšanu un atkritumu ilgtspējīgu apsaimniekošanu klimata pārmaiņu mazināšanas kontekstā. |
19. |
Tāpēc Reģionu komiteja aicina reģionus un pilsētas uzņemties iniciatīvu veicināt administratīvo sadarbību. Šajā saistībā var norādīt uz veiksmīgo Espo (Somija) administratīvās sadarbības komitejas modeli ilgtspējīgas attīstības jomā. Lielā mērā šīs integrētās pieejas dēļ Espo nesen tika atzīta par ilgtspējīgāko ES pilsētu, kā norādīts pētījumā, ko pasūtījusi Nīderlandes prezidentūra Eiropas Savienībā. |
20. |
Paplašinot horizontālo sadarbību vietējā un reģionālajā līmenī, jāizvairās arī no ierobežotas domāšanas reģioniem un pilsētām pieejamu ES atbalsta pasākumu izstrādē. Šajā saistībā RK sagaida, ka tiks izveidots vienots kontaktpunkts, kā norādīts Eiropas Komisijas paziņojumā “Ceļā no Parīzes”, un uzsver šā pakalpojuma nozīmi reģionu vajadzību apmierināšanā. |
Reģionu komitejas ieguldījums
21. |
Gatavojoties COP22, kā arī plašākā aspektā, RK apņemas atbalstīt Eiropas Komisiju un Padomi to centienos sekmēt nolīguma īstenošanu, cieši sadarbojoties ar Eiropas Parlamentu. |
22. |
RK būtu jāizvirza mērķis – kļūt par oglekļa emisiju ziņā neitrālu iestādi, un šajā jautājumā jāsadarbojas ar citām iestādēm, īpaši ar Eiropas Parlamentu. |
23. |
Reģionu komiteja ir apņēmusies informēt ES reģionus un pilsētas par to būtisko nozīmi uzlabotajos pasākumos klimata jomā un par mehānismiem, kas veicina augšupēju pasākumu atbalstu. |
24. |
RK, stingri atbalstīdama ES Pilsētas mēru paktu, mudina Komitejas locekļus līdzdarboties šajā iniciatīvā un ir izveidojusi RK Pilsētas mēru pakta vēstnieku grupu iniciatīvas popularizēšanai viņu pārstāvētajās valstīs. |
25. |
Reģionu komiteja tāpēc ir apņēmusies būt par paraugu. Tā ir iesaistījusies Kopienas vides vadības un audita sistēmā (EMAS) un kopā ar Komitejas locekļiem un administrāciju apņemas arī turpmāk censties mazināt iestādes radītās oglekļa dioksīda emisijas un fosilā kurināmā izmantošanu. Šajā saistībā RK pētīs, kā kompensēt nenovēršamās siltumnīcefekta gāzu emisijas, ko rada tās locekļu un darbinieku darba braucieni. Lai to veiktu, ir jāaprēķina RK oglekļa dioksīda pēda, šajā aprēķinā ņemot vērā visus komandējumus un ārējās sanāksmes. Kompensējot siltumnīcefekta gāzu emisijas, varētu finansēt ilgtspējīgus projektus Eiropas Savienībā. Vajadzētu plašāk izmantot jaunās tehnoloģijas, piemēram, videokonferences, tostarp arī RK komisiju sanāksmēs. |
26. |
Lai ieviestu “bezpapīra” lietvedību, RK vajadzētu sekot Eiropas Parlamenta piemēram, kurš vairs nedrukā dokumentus plenārsesijām un komisiju sanāksmēm, izņemot gadījumus, kad deputāti to īpaši pieprasa, vai citos gadījumos, kad papīra formāts ir obligāti nepieciešams. |
27. |
Reģionu komiteja ir apņēmusies strādāt ārpus ES robežām, saskaņojot darbību ar Klimata politikas ĢD, Eiropas Ārējās darbības dienestu un dalībvalstīm Zaļās diplomātijas tīkla ietvaros, lai atbalstītu valstu, kas nav ES dalībvalstis, pašreizējās apņemšanās īstenošanu un mudinātu šīs valstis uz jaunu apņemšanos līdzīgi tam, kā rīkojas Eiropas Savienība. |
28. |
Reģionu komiteja īpaši izmantos savas struktūras, piemēram, Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu reģionālo un vietējo pašvaldību asambleju, ES un Austrumu partnerības valstu Reģionālo un vietējo pašvaldību konferenci, darba grupu Ukrainas jautājumos un apvienotās konsultatīvās komitejas un darba grupas sadarbībai ar kandidātvalstīm un iespējamajām kandidātvalstīm, lai klimata politika arī turpmāk būtu viena no politikas darba kārtības galvenajām prioritātēm, un atbalstīs tās īstenošanu, ko veic vietējās un reģionālās pašvaldības visā pasaulē. |
29. |
RK aktīvi iesaistīsies Tanžerā organizētajā MEDCOP22 sanāksmē ar mērķi palielināt attiecīgā apgabala pilsētu un reģionu pilnvaras darboties klimata un enerģētikas jomā. Komiteja īpaši atbalstīs koncentrēšanos uz Eiropas un Vidusjūras reģiona vietējo un reģionālo pašvaldību finansējumu un spēju veidošanu un šiem jautājumiem pievērsīs ES delegācijas COP22 uzmanību. |
30. |
Konkrēti, Reģionu komiteja palīdzēs popularizēt Pilsētas mēru paktu pasaules līmenī, sākot ar Eiropas un Vidusjūras reģiona Pilsētas mēru paktu un, iespējams, Austrumu partnerības valstu Pilsētas mēru paktu 2016. gadā. |
31. |
Reģionu komiteja arī turpinās līdzdalību UNFCCC līmenī, lai atbalstītu ES delegācijas mērķtiecīgo nostāju klimata jomā un jo īpaši popularizētu ES daudzlīmeņu pārvaldības modeli saviem partneriem no Pašpārvalžu un pašvaldību pamatgrupas (Local Governments and Municipal Authorities Major Group). |
Iespēju radīšana sabiedrībai
32. |
Ņemot vērā to, cik vērienīgi pasākumi nepieciešami klimata jomā, mums visiem ir jāmaina gan ražošanas, gan patērēšanas modelis. Tādēļ, lai veicinātu sabiedrības atbalstu šādām būtiskām pārmaiņām, reģionu un pilsētu pamatpienākums būs iesaistīt iedzīvotājus, nodrošinot viņiem iespēju aktīvi piedalīties šajā pārejas procesā. |
33. |
Reģioniem un pilsētām ir izšķirīga nozīme informācijas izplatīšanā par uzvedības modeļa maiņu un pasākumiem, kas atbalsta individuālas ar klimatu saistītas iniciatīvas. |
34. |
Reģioniem un pilsētām arī jāapzina un jānovērš šķēršļi, kas liedz iedzīvotājiem pilntiesīgi iesaistīties pārejā uz mazoglekļa ekonomiku un tādu sabiedrību, kas ir noturīga pret klimata pārmaiņām; tas jādara, saskaņojot savu rīcību augstākajos pārvaldības līmeņos (valsts, ES un pasaules līmenī). |
35. |
Reģionu un pilsētu ilgtermiņa partnerattiecības ar uzņēmumiem, augstskolām, vietējām kopienām, pilsonisko sabiedrību, nevalstiskajām organizācijām (NVO) un skolām ir ļoti svarīgas pasākumu veicināšanai klimata jomā. |
36. |
Tādēļ RK aicina reģionus un pilsētas pilnībā īstenot savas pilnvaras, aktīvi atbalstot vietējos projektus, kuros iesaistīti daudzi dalībnieki, lai veidotu ilgtspējīgas attīstības kultūru, kas stimulē centienus dalībvalstu un Eiropas līmenī, un uzsver, ka dažādās ES daļās, kā arī reģionos un pilsētās, ļoti atšķiras ar klimata pārmaiņām saistītās vajadzības un problemātiskie aspekti. |
Uzmanības pievēršana pētniecībai
37. |
Pētniecībai ir izšķirīga nozīme, izstrādājot piemērotu politisko risinājumu klimata pārmaiņu mazināšanai. Ciešas saites ar akadēmiskajām aprindām sekmēs labu politikas veidošanu, kad lēmumi tiek pieņemti, pamatojoties uz ekspertu ieteikumiem. Tāpēc RK aicina reģionus un pilsētas gan savās teritorijās, gan ārpus tām veidot ciešu saikni ar augstskolām un pētniecības centriem un atbalstīt reģionu sadarbību šajās jomās. |
38. |
Kopīga zināšanu veidošana jau agrīnā posmā un salīdzinoša pārskatīšana, ko veic politikas veidotāji un akadēmisko aprindu pārstāvji, veicinās sadarbību problēmu noteikšanā un kopīgā risināšanā visā pētniecības procesa un politikas veidošanas ciklā. |
39. |
Reģionu komiteja ar gandarījumu norāda, ka Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes nesen pieņemtais lēmums izstrādāt īpašu ziņojumu par pilsētām un klimatu 2023. gadā sekmēs plašāku izpēti par pilsētu nozīmi klimata pārmaiņu ierobežošanā. Reģionu komiteja aicina Eiropas Komisiju aktīvi piedalīties šā ziņojuma izstrādāšanā un iesaistīt Reģionu komiteju šajā procesā, kā arī izrādīt iniciatīvu, sekmējot daudzlīmeņu teritoriālo redzējumu saistībā ar pasākumiem klimata jomā. Reģionu komiteja īpaši aicina Eiropas Komisiju veicināt pētniecību minētajās jomās, lai sniegtu konstruktīvu ieguldījumu īpašajā ziņojumā, ko izmantos turpmākajās UNFCCC diskusijās, proti, vispārējā situācijas izvērtējumā, kurā tiks novērtēta Parīzes nolīguma īstenošana līdz 2023. gadam. |
40. |
Reģionu komiteja atbalsta pētniecības pārstāvju iesaisti pielāgošanās un ietekmes mazināšanas politikas plānošanā un īstenošanā. |
Noturīga sabiedrība
41. |
Svarīgi ir tas, ka Parīzes nolīgumā ir atzīta pielāgošanās būtiskā pozitīvā ietekme uz klimata pārmaiņu ietekmes mazināšanas pasākumiem. |
42. |
Reģionu komiteja sagatavos atsevišķu atzinumu, kurā uzmanība tiks vērsta uz ES stratēģijas par pielāgošanos klimata pārmaiņām pārskatīšanu, kas paredzēta 2017. gadā. Šajā saistībā Reģionu komiteja aicina stingri apņemties integrēt ietekmes mazināšanas un pielāgošanās pasākumus, kā arī iekļaut pielāgošanos visās attiecīgajās politikas jomās. |
43. |
Reģionu komiteja norāda, ka klimata pārmaiņas var radīt nelabvēlīgu ietekmi uz cilvēkiem un aktīviem, tāpēc jānodrošina iespējas reģioniem un pilsētām pēc iespējas ātrāk palielināt savu noturību. Tomēr RK uzstāj, ka, lai pielāgotos klimata pārmaiņām, ir vajadzīga vertikāla un horizontāla sadarbība un ka šai nolūkā ir jāveido sasaiste starp reģioniem un pilsētām. |
44. |
RK atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas rīcības plānu par Sendai pamatprogrammu katastrofu riska mazināšanai laikposmā no 2015. gada līdz 2030. gadam, kā arī to, ka noturības pret katastrofām aspekts ir iekļauts COP21 nolīgumā. Ir jāturpina stiprināt saikni starp noturīgas infrastruktūras izveidi un pielāgošanos klimata pārmaiņām, lai veicinātu civilās aizsardzības dienestu dažādās jomās veiktās darbības koordināciju un pasākumu, kuru mērķis ir pielāgošanās klimata pārmaiņām, īstenošanu dažādos līmeņos. |
45. |
Reģionu komiteja aicina ieviest labākus informētības veicināšanas un atbalsta mehānismus, lai izstrādātu uz reģioniem vērstas valsts pielāgošanās stratēģijas. Minēto stratēģiju iestrāde saskaņotos reģionālos rīcības plānos un to īstenošana vietējā līmenī ir cieši jāuzrauga, nosakot skaidrus un regulāri sasniedzamus starpposma mērķus ES līmenī. |
Finansējums ES reģionu un pilsētu rīcībai klimata pārmaiņu jomā
46. |
Būtisks jautājums Parīzes nolīguma īstenošanā ir jautājums par finansējumu un piekļuvi finansējumam, jo īpaši attiecībā uz reģioniem un pilsētām. |
47. |
Lai gan ES piedāvā dažādas finansējuma iespējas, reģioni un pilsētas saskaras ar daudziem šķēršļiem, kas liedz tiem piekļūt pieejamajiem ES atbalsta pasākumiem, ko nodrošina ES fondi un Eiropas Investīciju banka (EIB). Pēc daudzām diskusijām ar dažādām ieinteresētajām personām Reģionu komiteja aicina Eiropas Komisiju, EIB un dalībvalstis galveno uzmanību pievērst atbilstīgu administratīvo spēju veidošanai pilsētās un reģionos, lai tie pilnībā izmantotu ES līmenī pieejamās valsts un privātā finansējuma iespējas; jo īpaši tas attiecas uz mazākām teritoriālajām struktūrām. |
48. |
Eiropas Savienības iestādēm arī būtu īpaši jācenšas sniegt informāciju par minētajām dažādajām iespējām. Reģionu komiteja apņemas atbalstīt Eiropas Komisiju un EIB, izstrādājot vajadzīgos mērķtiecīgos saziņas instrumentus. |
49. |
Tomēr Reģionu komiteja pauž bažas par iespējamu struktūrfondu neefektīvu izmantošanu vairākās dalībvalstīs. Lai gan 20 % ES budžeta ir piešķirti pasākumiem klimata jomā, klimata kritērijs struktūrfondu finansētajos projektos sistemātiski netiek piemērots vai pārbaudīts, tāpēc ir risks, ka ES finansējums var tikt izmantots tādiem projektiem, kas ir pretrunā ES mērķiem klimata jomā. Eiropas Komisijai un dalībvalstīm jābūt īpaši piesardzīgām un jāpārbauda šie gadījumi, veicot vajadzīgos koriģējošos pasākumus, vienlaikus ņemot vērā tehnoloģiskās neitralitātes principu un dalībvalstu tiesības izvēlēties dažādus energoresursus. |
50. |
RK aicina dalībvalstis ievērot savu apņemšanos pakāpeniski pārtraukt videi kaitīgu subsīdiju piešķiršanu. Turklāt RK uzskata, ka pašreizējās ETS reformas rezultātā būtu jānosaka taisnīga oglekļa cena, kas nekaitēs dalībvalstu konkurētspējai, un jāizveido mehānisms, kas ļautu reģioniem atbalstīt centienus mazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas. Reģionu komiteja vēlētos vērst Eiropas Komisijas un Padomes uzmanību uz sekmīgo piemēru saistībā ar oglekļa tirgus izveidi starp Kaliforniju un Kvebeku. Tagad miljardiem dolāru tiek atkārtoti ieguldīti vietējā ekonomikā, lai atbalstītu uzņēmumus, pilsētas un iedzīvotājus pārejā uz mazoglekļa ekonomiku. Reģionu komiteja aicina ES izmantot šo pieredzi, piešķirot kvotas. Komiteja aicina arī dalībvalstis sniegt iespēju reģioniem aktīvi iesaistīties emisijas kvotu tirdzniecības sistēmā (ETS), it īpaši pārvaldot daļu no izsolēs gūtajiem ieņēmumiem, un atkārtoti ieguldīt tos ilgtspējīgos projektos. |
51. |
Eiropas Savienībai būtu arī jāpārskata savi tiesību akti, lai atvieglotu ieguldījumus atjaunojamos energoresursos; piemēram, nodokļu atvieglojumi attiecībā uz biodegvielu pašlaik tiek uzskatīti par valsts atbalstu, ko var piešķirt tikai kā pagaidu izņēmumu, tādējādi tiek radīti nedroši apstākļi ieguldījumiem un administratīvais slogs atjaunojamo degvielu ražotājiem un piegādātājiem. Ņemot vērā lielās finansējuma vajadzības, reģioniem un pilsētām būs jāpiesaista gan valsts, gan privātais finansējums. Vēl aizvien ir liels neizmantotais potenciāls uzņēmējdarbības nozarēs, kas saistītas ar Parīzes nolīguma īstenošanu. |
52. |
Tādēļ RK aicina reģionus un pilsētas atbalstīt jaunu pieeju, proti, “līdzekļu piešķiršanas” vietā pāriet uz “finansējumu” dzīvotspējīgiem uzņēmējdarbības plāniem ilgtspējīgai attīstībai. |
53. |
Šajā saistībā jāveicina dialogs starp valsts un privāto sektoru. Turklāt reģioniem un pilsētām vajadzētu plašāk sadarboties ar EIB un banku nozari, lai palielinātu savas zināšanas par inovatīviem finansēšanas mehānismiem attiecībā uz projektiem, kas veicina mazoglekļa ekonomiku un noturību pret klimata pārmaiņām. Šajā saistībā Reģionu komiteja uzstāj, ka tiesiskā noteiktība un paredzamība ir galvenie priekšnoteikumi šādu projektu realizācijai. RK arī uzsver, ka ir svarīgi apmainīties ar paraugpraksi attiecībā uz ilgtspējas kritēriju iekļaušanu finanšu nozarē. Finanšu produkti būtu jāizvērtē un jāmarķē, pamatojoties uz to pakļautību ar klimatu saistītiem riskiem, kā arī to ieguldījumu pārejā uz zemu oglekļa emisiju līmeni, tādējādi nodrošinot vajadzīgo informāciju publiskā un privātā sektora investoriem. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) http://newsroom.unfccc.int/climate-action/global-climate-action-agenda/
(2) “Circular Economy Package 2.0: Some ideas to complete the circle” 2015. gada marts, Eiropas Vides birojs, http://www.eeb.org/index.cfm?LinkServID 2E1B48-5056-B741-DB594FD34CE970E9
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/49 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “ES ceļvedis velotransporta jomā”
(2017/C 088/10)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Paradigmas maiņa un ES ceļvedis velotransporta jomā
1. |
atgādina, ka daudzās Eiropas vietās jau kopš 20. gadsimta piecdesmitajiem gadiem transports, pilsētas un zemes izmantošana ir sistemātiski tikusi plānota tā, ka par prioritāti tiek noteikti individuāli mehāniskie transportlīdzekļi, nevis aktīva mobilitāte un sabiedriskais transports. Automobiļu izmantošana ir kļuvusi par izplatītāko pārvietošanās veidu – bieži vien pat tad, ja jāmēro īss attālums. Šī tendence ir ievērojami veicinājusi daudzas nopietnas problēmas, proti, klimata pārmaiņas, gaisa piesārņojumu, troksni, ceļu satiksmes drošības problēmas, sastrēgumus, nekvalitatīvu sabiedrisko telpu, zemes izmantošanas segregāciju, transporta nozares atkarību no naftas, patērētāju pirktspējas mazināšanos, lielas iedzīvotāju daļas nepietiekamu fizisko aktivitāti utt.; tieši no fiziskās aktivitātes trūkuma izriet tālākas problēmas (piemēram, motorikas spēju atpalicība, it īpaši bērniem, liekais svars, koncentrēšanās grūtības u. c.); |
2. |
lai risinātu šīs problēmas, pieprasa panākt paradigmas maiņu transporta un plānošanas/zemes izmantošanas politikā un izveidot jaunu ilgtspējīgu pārvietošanās hierarhiju, kā pirmo prioritāti nosakot tādus stimulus un pasākumus, kas palielina aktīvo transporta veidu (iešanas un velotransporta) drošību un pievilcību, to papildinot ar otro – sabiedriskā transporta veicināšanu, trešo – automobiļu koplietošanas attīstīšanu un ceturto – privātu automobiļu individuālu lietošanu, un paredzot dažādu transporta veidu nepieciešamo integrāciju. Tas ir jāatspoguļo visos satiksmes plānošanas aspektos, tostarp satiksmes plūsmu pakārtojot aktīvo transporta veidu lietotājiem, veicot ieguldījumus infrastruktūrā, nosakot autoceļu telpas sadalījumu, izvirzot prioritātes satiksmes noteikumos utt.; |
3. |
atzīst, ka transporta politikas paradigmas maiņa ir jāpanāk, īstenojot kopējus centienus visos pārvaldības līmeņos – gan vietējā un reģionālā, gan valsts, Eiropas un pat starptautiskā līmenī. Tādēļ aicina īstenot lielāku integrāciju starp dažādiem plānošanas līmeņiem, jo īpaši vietējo un reģionālo līmeni, paredzot visu pilsoniskās sabiedrības dalībnieku, tostarp uzņēmumu, NVO, arodbiedrību un akadēmisko aprindu pārstāvju, aktīvu iesaistīšanos; |
4. |
uzsver nepieciešamību teritoriālās plānošanas instrumentu ietvaros veicināt gājēju un velobraucēju piekļuves uzlabošanu sabiedriskā transporta pieturām un izveidot pārsēšanās punktos drošas, visiem pieejamas un pievilcīgas novietnes un vietas velosipēdiem un iespējamajiem velosipēdu koplietošanas pakalpojumiem; |
5. |
norāda, ka politikas izmaiņu un cilvēkresursu un finansiālo līdzekļu piešķiršanas pamatā ir vērienīgi politiskie mērķi, tādēļ iesaka Komisijai izvirzīt mērķi, ka nākamo 10 gadu laikā jādivkāršo velosatiksmes rādītāji visās ES dalībvalstīs (no aptuveni 7–8 % braucienu ar velosipēdu pašreizējā transporta veidu sadalījumā uz aptuveni 15 %). |
6. |
mudina Komisiju analizēt, kāds ilgtermiņā ir velotransporta potenciāls ES transporta veidu sadalījumā (2030., 2040. un 2050. gadā), lai prognozētu ieguldījumus un citus pasākumus, kas nepieciešami šā potenciāla izmantošanai, un lai veiktu izmaksu un ieguvumu visaptverošu analīzi. Veicot šo analīzi, būtu jāizmanto pārbaudīti rīki, piemēram, Pasaules Veselības organizācijas (PVO) veselības ekonomiskās ietekmes novērtēšanas instruments (Health Economic Assessment Tool) attiecībā uz iešanu un velotransportu, un šie rīki būtu jāpapildina, ņemot vērā transversālu pieeju attiecībā uz velotransportu saistībā ar attiecīgām jomām, piemēram, ekonomiku, vidi, klimatu, energoefektivitāti, transporta nozari, izglītību, veselību, sportu utt.; |
7. |
ļoti atzinīgi vērtē Eiropas Parlamenta (1) un dalībvalstu (2) iniciatīvu prasīt Eiropas Komisijai iesniegt Eiropas ceļvedi/ES līmeņa stratēģisko dokumentu velotransporta jomā. Dalībvalstu deklarācijā “Velotransports – klimatu saudzējošs transporta veids”, kas tika apstiprināta 2015. gada oktobrī Luksemburgas prezidentūras laikā, Komisijai ir prasīts izveidot Eiropas velotransporta kontaktpunktu; |
8. |
atzinīgi vērtē Parīzes deklarāciju, ko 2014. gadā pieņēma saskaņā ar Eiropas programmu transporta, veselības un vides jomā (THE PEP), un stingri atbalsta tādu Eiropas ģenerālplānu velotransporta veicināšanai, kuru izstrādātu dalībvalstis, PVO, ANO Eiropas Ekonomikas komisija un citas ieinteresētās personas (3); |
9. |
prasa Komisijas darba programmā 2018. gadam iekļaut ES ceļvedi velotransporta jomā. Ar šo ceļvedi būtu jāņem vērā pieaugošais pieprasījums pēc saskaņotas rīcības ES līmenī, lai varētu izmantot velotransporta pierādīto potenciālu vides, veselības un ekonomikas jomā, vienlaikus nodrošinot, ka šajā ceļvedī tiek paredzēti pasākumi, kas ļauj palielināt informētību un izplatīt šādus ieguvumus, lai izveidotu velotransporta lietošanas paradumu vai kultūru; |
10. |
atgādina, ka saskaņā ar subsidiaritātes principu velotransporta nacionālā tīkla stratēģiskā attīstība ir dalībvalstu kompetencē un ka Eiropas Savienībai vajadzētu uzņemties atbalsta funkciju, jo īpaši saistībā ar šo tīklu pārrobežu savienojumiem un ar to valstu un reģionu stratēģijām, kuros velosipēdu ikdienā izmanto mazāk, kā arī koordinēt un izstrādāt Eiropas velosipēdu maršrutu tīklu; |
11. |
tomēr uzsver, ka tieši vietējās un reģionālās pašvaldības ir tās, kas veido turpmāko pilsētas un reģionālā transporta un mobilitātes sistēmu, pilnībā piemērojot subsidiaritātes un proporcionalitātes principu, jo pilsētu mobilitāte un pilsētu transports ir vietējo un reģionālo pašvaldību kompetencē. Šajā sakarā gūtā pieredze liecina, ka detalizētus velotransporta plānus var iekļaut vietējā transporta stratēģijās, lai attīstītu vērienīgus redzējumus attiecībā uz velotransportu, ko var atbalstīt vietējās kopienas. Savukārt arī reģionālā transporta partnerības un stratēģijas var velotransportu iekļaut reģionālajās politikās un nodrošināt velotransporta atbalsta programmas; |
12. |
tādēļ atgādina, ka Reģionu komiteja ir aicinājusi vietējās un reģionālās pašvaldības aktīvāk iesaistīties lēmumu pieņemšanas procesā (4), un uzskata, ka Reģionu komitejai kā vietējo un reģionālo pašvaldību pārstāvei būtu jāieņem vadošā loma diskusijā par ES iniciatīvām, kuras attiecas uz velotransporta izmantošanas veicināšanu, tāpēc ka tieši pilsētas un reģioni no šiem pasākumiem iegūs visvairāk; |
13. |
turklāt uzskata, ka velotransports ir viens no ilgtspējīgas pilsētu mobilitātes centrālajiem elementiem un ir integrēta ES pilsētvides attīstības plāna pamatā; |
Finansējums
14. |
norāda – zinātniskie dati nepārprotami liecina, ka ieguvumu un izmaksu attiecība ieguldījumiem velotransporta infrastruktūrā ir vismaz 5:1 (5). Ekonomiskie ieguvumi skar dažādas jomas – pirmkārt, tiek radītas pārsvarā vietējās darbvietas velosipēdu ražošanā un mazumtirdzniecībā, remontā, infrastruktūras būvniecībā vai uzturēšanā, kā arī velotūrisma, velotransporta un citu ar velosipēdiem saistītu pakalpojumu jomā. Otrkārt, tiek uzlabota sabiedrības veselība, jo pieaug fiziskā aktivitāte un samazinās gaisa un trokšņa piesārņojums. Treškārt, mazāk sastrēgumu nozīmē to, ka samazinās pārslogoto ceļu, kavējumu un zaudēto darba stundu skaits, kā arī tiek izniekots mazāk degvielas. Viss minētais uzlabos dzīves kvalitāti pilsētās un vienlaikus palielinās pilsētu pievilcību. Visbeidzot, ekonomiskos ieguvumus sniedz arī efektīvāka zemes izmantošana; |
15. |
tādēļ atkārto, ka transporta ministri deklarācijā “Velotransports – klimatu saudzējošs transporta veids” prasīja izstrādāt tādu ES līmeņa stratēģisko dokumentu velotransporta jomā, kurā tiktu noteikti ES politikas un finansēšanas instrumenti, kas jau ir piesaistīti vai kas būtu jāpiesaista, lai palielinātu velotransporta īpatsvaru un veicinātu ar velotransportu saistītu nodarbinātību ES, kā arī aicināja iekļaut velotransportu ES politikā un finansēšanas instrumentos (6); |
16. |
turklāt prasa attiecībā uz transporta nozari īstenot tālredzīgu ES ieguldījumu politiku, kas uzlabotu arī sabiedrības veselību un, pilnībā ņemot vērā ANO Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Pušu konferences 21. sesijā (COP 21) pieņemto Parīzes nolīgumu, piešķirt ES finansējumu velotransportam (7); |
17. |
ierosina katrā attiecīgā infrastruktūras projektā, kas saņem ES līdzfinansējumu, cik vien iespējams ņemt vērā velotransportu, cita starpā – lai nepieļautu, ka velobraukšanu negatīvi ietekmē automaģistrāļu, dzelzceļa u. c. būvniecība (t. i., princips, kas paredz iekļaut velotransportu visos infrastruktūras projektos). Turklāt Eiropas Komisijas pētniecības un inovācijas pamatprogrammas “Apvārsnis 2020” (mobilitāte izaugsmei) darba programmās 2018.–2020. gadam velotransports būtu jānosaka kā atsevišķa finansēšanas prioritāte; |
18. |
prasa, lai Eiropas Komisija noteiktu minimālos velotransporta infrastruktūras kvalitātes kritērijus, kas jāievēro ES līdzfinansētiem attiecīgiem projektiem, sevišķi tīklu plānošanas kritērijus, kuros būtu uzsvērta drošība, funkcionalitāte un ceļa zīmes, lai nodrošinātu Eiropas nodokļu maksātāju līdzekļu efektīvu izlietojumu; turklāt aicina Eiropas Komisiju sadarboties ar dalībvalstīm un vietējām un reģionālajām pašvaldībām, lai izstrādātu valstu pamatnostādnes un nodrošinātu paraugprakses datubāzi un zināšanu apmaiņu par velotransporta infrastruktūras nodrošināšanu; tāpat aicina Eiropas Komisiju noteikt galveno pasākumu finansēšanas, pārvaldības un ekonomiskās dzīvotspējas kritērijus; |
19. |
ierosina velotransporta tālsatiksmes maršrutu tīklu EuroVelo (8) iekļaut TEN-T, tādējādi uzlabojot pārrobežu savienojumus, attīstot tūrisma iespējas un veicinot labāku iekšpilsētas pieejamību, un iesaka Eiropas infrastruktūras savienošanas instrumenta (EISI) finansējumu izmantot pilsētu mezgliem, piemēram, lai pilsētās un priekšpilsētās būvētu (ātrus) velotransporta maršrutus; |
Ceļu satiksmes drošība
20. |
atgādina, ka bailes no iespējamajiem negadījumiem, velobraucējiem pārvietojoties vienā satiksmes plūsmā ar mehāniskiem transportlīdzekļiem, vēl vairāk popularizē priekšstatu, ka velobraukšana ir bīstama. Šīs bailes ir daļēji nepamatotas, jo lielākajā daļā negadījumu nav iesaistīti citi transportlīdzekļi, tikai pats velosipēdists, taču tās attur no braukšanas ar velosipēdu un var kavēt velobraukšanas izplatību; |
21. |
atgādina, ka zemi ātruma ierobežojumi apdzīvotās vietās un to ievērošana ir viens no svarīgākajiem faktoriem, kā samazināt ceļu satiksmes negadījumos bojāgājušo skaitu. Sadursmes starp velobraucējiem un mehāniskajiem transportlīdzekļiem, kas brauc lielā ātrumā, ir viens no galvenajiem iemesliem, kādēļ velobraucēji iet bojā vai tiek smagi ievainoti. Tāpēc RK aicina Eiropas Savienību ierosināt valstu, reģionālajām un vietējām iestādēm ieteikumus par ātruma pārvaldības uzlabojumiem un satiksmes palēnināšanas paņēmieniem, piemēram, iespēju pilsētu zonās noteikt ielas ar 30 km/h (jeb 20 jūdzes stundā) kā standarta ātruma ierobežojumu, ņemot vērā velosipēdus un nodrošinot līdzāspastāvēšanu dažādiem satiksmes dalībniekiem: gājējiem, velosipēdistiem, vieglajiem un smagajiem transportlīdzekļiem, ārkārtas dienestu (neatliekamās medicīniskās palīdzības, ugunsdzēsēju utt.) transportlīdzekļiem. Turklāt attiecībā uz visu jauno mehānisko četrriteņu automobiļu, autobusu un kravas transportlīdzekļu tipa apstiprināšanu būtu pakāpeniski jāievieš prasība par intelektiskas ātruma pielāgošanas sistēmas izmantošanu; norāda, ka pastāv acīmredzama nesakritība starp velotransporta objektīvo faktisko drošību un daudzu cilvēku subjektīvo drošības izjūtu. Lai mazinātu šo nesakritību, jāuzsver arī nesaistoši informācijas un saziņas pasākumi, piemēram, plašai sabiedrībai domātas efektīvas informatīvas kampaņas. Tikai tad, kad mazināsies bailes no pārvietošanās ar velosipēdu un tādējādi uzlabosies subjektīvā drošības izjūta, arī nedroši velosipēdisti jutīsies labi un izmantos velosipēdu kā transportlīdzekli; |
22. |
atgādina arī: lai gan pilsētās lielāku un smagāku transportlīdzekļu skaits ir salīdzinoši neliels salīdzinājumā ar motorizētu transportlīdzekļu kopējo skaitu, tie ir nesamērīgi biežāk iesaistīti velobraucēju nāves gadījumos; |
23. |
pauž nožēlu par to, ka velobraucēju nāves gadījumu skaits samazinās pārāk lēni, un šajā saistībā atbalsta ES līmenī pieņemtu mērķi, proti, samazināt smagi cietušo skaitu un izpētīt iespējamu neziņošanu par smagām traumām. Tāpēc ES ceļvedī velotransporta jomā ir jānosaka darba princips – virzīties uz to, lai līdz nullei samazinātu nāves gadījumu skaitu un kļūtu par pasaules līderi velobraucēju drošības un aizsardzības jomā; |
24. |
prasa laikus pārskatīt Vispārējās drošības regulu, īpaši saistībā ar kravas transportlīdzekļu vadītāju tiešās redzamības uzlabojumiem, ko varētu papildināt ar citām obligātām aktīvās drošības sistēmām, piemēram, sensoriem, kuri atpazīst velosipēdistus, un automātiskām bremzēšanas sistēmām, tā novēršot sadursmes; |
25. |
prasa atjaunināt regulu par mehānisko transportlīdzekļu tipu apstiprināšanu attiecībā uz gājēju un citu ievainojamu satiksmes dalībnieku aizsardzību (9), tajā iekļaujot arī pārbaudes procedūras velosipēdistu aizsardzībai gadījumā, ja notiek sadursme ar automobiļu frontālajām virsmām; |
26. |
aicina apsvērt iespēju spēkā esošajās ES direktīvās, piemēram, direktīvā par ES tuneļu infrastruktūras drošību un TEN-T infrastruktūru pilsētu un lauku ceļiem (10), iekļaut īpašus pasākumus velosipēdistu drošības uzlabošanai; |
Mobilitāte pilsētās un intelektiskās transporta sistēmas
27. |
prasa, lai gaidāmajās Eiropas Komisijas pamatnostādnēs par pilsētu loģistiku (11) tiktu atzīts lielais potenciāls, kuru sniedz pāreja uz tādu pakalpojumu un preču piegādi ar elektriskajiem kravas velosipēdiem, kas nepārsniedz 250 kg, tādēļ iesaka kā vēlamo risinājumu noteikt piegādi ar velosipēdu, kad vien tas ir iespējams; |
28. |
norāda, ka saistībā ar vietējo mobilitāti pilsētplānošana visās jomās ir cieši jāsaista un jāintegrē ar satiksmes plānošanu; |
29. |
uzskata, ka īpaši svarīgi ir jau skolās uzsākt izglītošanu par ceļu satiksmes drošību, satiksmes un transporta kustības noteikumiem, kā arī dažiem velotransporta noteikumiem, un tas veicinās negadījumu, kuros iesaistīti velosipēdisti, skaita samazināšanu; Eiropas Komisija varētu palīdzēt izplatīt izmēģinātas un pārbaudītas vietējās skolu programmas, kurās iesaistītas skolas, policijas iestādes un citas ieinteresētās personas; šo centienu mērķis būtu izglītot jaunos velosipēdistus par labām velobraukšanas tehnikām, sniegt pamatzināšanas par to, kā novērtēt uz ceļa notiekošās kustības potenciālo ietekmes spēku un ātrumu, kā arī popularizēt velobraukšanas priekšrocības, proti, velobraukšana kā sabiedrisks, veselīgs un principā drošs transporta veids; |
30. |
atgādina Reģionu komitejas nostāju – nacionālā un municipālā pilsētu pieejamības ierobežošana un ceļu lietošanas maksa var būt efektīvi instrumenti, ar kuriem pārvaldīt konkurējošo pieprasījumu pēc pilsētu autoceļu telpas un risināt nopietnas problēmas, piemēram, sastrēgumus, piesārņojumu un pilsētu izplešanos (12), un šajā saistībā uzsver, ka gaidāmajās Komisijas nesaistošajās pamatnostādnēs par pilsētu pieejamību (13) velotransports būtu konsekventi jānosaka kā prioritāte; iesaka vietējām un reģionālajām pašvaldībām daļu ienākumu no piekļuves ierobežošanas shēmām un ceļu lietošanas maksas atkārtoti ieguldīt velotransportā, lai radītu pievilcīgas alternatīvas automobiļu izmantošanai; |
31. |
norāda, ka velotransporta un sabiedriskā transporta kombinēšana sniedz abpusējas priekšrocības un ka multimodalitātei ir izšķiroša nozīme, lai pilsētās veiksmīgi izveidotu integrētus sabiedriskā transporta tīklus; atkārto, ka Reģionu komiteja ir pieprasījusi obligāti publicēt transporta kustības grafikus un citu ar ceļojumiem saistītu informāciju un pilnībā padarīt to pieejamu visiem ES iedzīvotājiem (14), tāpat kā izstrādāt informācijas sistēmas un maršrutu lietojumprogrammas, kurās būtu ņemta vērā intermodalitāte, un pieprasa, lai attiecībā uz multimodalitāti tehniskajos standartos, ES tiesību aktos un ES finansētajās pētniecības un izstrādes shēmās tiktu pilnīgi integrēts velotransports un velosipēdu koplietošanas shēmas, jo īpaši saistībā ar braucienu plānošanu, biļešu pārdošanu, stāvvietām utt. Jāuzlabo gan autobusa pieturu un dzelzceļa staciju infrastruktūra un infrastruktūra to tuvumā, gan paša sabiedriskā transporta aprīkojums, lai veicinātu ērtu transporta veida maiņu starp vilcieniem, autobusiem un velosipēdiem (15); |
Elektromobilitātes un publiskā iepirkuma politika
32. |
iesaka nodrošināt, ka visos elektromobilitātes politikas pārvaldības līmeņos vienmēr tiek ņemts vērā elektriskais velotransports; |
33. |
iesaka Eiropas Komisijai, pārskatot ES zaļā publiskā iepirkuma kritērijus transportam, iekļaut tajā velotransportu. Iepirkuma kritērijiem vajadzētu ne tikai panākt papildu uzlabojumus attiecībā uz automobiļiem un vieglajiem kravas transportlīdzekļiem, ko iegādājas publiskā iepirkuma rīkotāji, bet arī panākt, ka notiek pāreja uz videi draudzīgiem transporta veidiem, piemēram, velotransportu. Tādēļ saskaņā ar ES zaļā publiskā iepirkuma kritērijiem, īstenojot iepirkuma procedūras, būtu obligāti jāpārbauda, vai var iegādāties velosipēdus (tostarp velosipēdus ar elektrisko piedziņu), nevis vieglos automobiļus un – kravas velosipēdus (tostarp elektriskos kravas velosipēdus un kravas velosipēdus ar elektrisko piedziņu), nevis vieglos kravas transportlīdzekļus. Komiteja arī iesaka pieņemt ar inovāciju saistītus publiskā iepirkuma kritērijus, lai visos aspektos veicinātu tehnoloģiju attīstību un izplatīšanu dalībvalstīs; |
Klimata pārmaiņu mazināšana un gaisa kvalitāte
34. |
atzīst, ka nepieciešams attīstīt dažādas rīcībpolitikas, lai mazinātu klimata pārmaiņas, sasniegtu ES transporta nozares dekarbonizācijas mērķus un uzlabotu gaisa kvalitāti pilsētās. Tas ietver tehniskus risinājumus, politiskas pārmaiņas un pasākumus, kas stimulē neveikt nevajadzīgus braucienus. Vērienīgām programmām, kas paredz velosipēdus izmantot piegādes jomā, vajadzētu būt ikvienas klimata pārmaiņu mazināšanas un gaisa kvalitātes stratēģijas daļai neatkarīgi no pārvaldības līmeņa. Vērienīga velotransporta politika arī var veicināt Apvienoto Nāciju Organizācijas 11 ilgtspējīgas attīstības mērķu sasniegšanu (16); |
Dati par velotransportu
35. |
uzsver: lai pieņemtu uz informāciju balstītus lēmumus un izmērītu politikas un finansēšanas pasākumu ietekmi, nepieciešami uzticami un salīdzināmi dati, tādēļ iesaka Komisijai (Eurostat) izstrādāt kopējas datu vākšanas metodes un saskaņotas definīcijas attiecībā uz valstu un pilsētu datiem par velotransporta izmantošanu; |
Eiropas Komisijas velotransporta kontaktpunkts un paraugprakses apmaiņa
36. |
atzinīgi vērtē kontaktpersonas velotransporta jomā izraudzīšanu Mobilitātes un transporta ģenerāldirektorātā, taču norāda, ka šā amata pienākumi būtu jāpadara nozīmīgāki, izveidojot Eiropas Komisijas līmeņa velotransporta kontaktpunktu, un šim kontaktpunktam jāpiešķir vismaz viens pilnslodzes ekvivalents personāla resursos, un papildus tam jāizveido velotransporta kontaktpunkti visos attiecīgajos Komisijas ĢD, lai Komisijā nodrošinātu starpdienestu efektīvu apspriešanos un koordināciju; |
37. |
prasa Komisijai atbalstīt koordinācijas struktūru, kurai šo uzdevumu veikšanai ir piešķirti atbilstoši resursi, lai dalībvalstīm un vietējām un reģionālajām pašvaldībām nodrošinātu piekļuvi paraugpraksei, gadījumu pētījumiem, ziņojumiem, finansējuma iespējām un citai informācijai par velotransportu (17). |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) Dokumentā (2015/2005(INI)) prasīts “nodrošināt, lai ES ceļvedis velotransporta jomā tiktu iekļauts Komisijas darba programmā 2016. gadam”.
(2) Deklarācija “Velotransports – klimatu saudzējošs transporta veids”, ES transporta ministru neformāla sanāksme Luksemburgā 2015. gada 7. oktobrī. http://www.eu2015lu.eu/en/actualites/communiques/2015/10/07-info-transports-declaration-velo/07-Info-Transport-Declaration-of-Luxembourg-on-Cycling-as-a-climate-friendly-Transport-Mode---2015-10-06.pdf.
(3) http://www.unece.org/fileadmin/DAM/thepep/documents/Déclaration_de_Paris_EN.pdf
(4) Atzinums “2011. gada Baltās grāmatas par transportu īstenošana”, ziņotājs: Spyros Spyridon (EL/PPE) (OV C 195, 12.6.2015., 10. lpp.).
(5) Apvienotās Karalistes Transporta departaments savā 2014. gada dokumentā Value for Money Assessment for Cycling Grants (“Dotācijas velotransporta jomā: cenas un vērtības attiecības novērtējums”) norādīja, ka ieguvumu un izmaksu attiecība dotācijām velotransporta jomā ir 5,5:1; uzņēmums Transport and Mobility Leuven savā 2014. gada dokumentā Impact et potentiel de l’usage du vélo sur l’économie et l’emploi en Région de Bruxelles-Capitale: Les effets directs et indirects de l’usage du vélo en 2002, 2012 et 2020 (“Velotransporta izmantošanas ietekme un potenciāls galvaspilsētas Briseles reģiona ekonomikā un nodarbinātībā: velotransporta izmantošanas tiešā un netiešā ietekme 2002., 2012. un 2020. gadā”) lēsa, ka plānotajiem ieguldījumiem galvaspilsētas Briseles reģionā ieguvumu un izmaksu attiecība būs 5:1–9:1; Helsinku domes dokumentā Helsinki Bicycle Account 2015 (“Pārskats par velotransportu Helsinkos, 2015. gads”) paredzētā ieguvumu un izmaksu attiecība ir 8:1.
(6) Deklarācijā minētie politikas pasākumi ir šādi: ilgtspējīgas pilsētu mobilitātes plāni, kas ir iekļauti 2013. gada tiesību aktu kopumā par mobilitāti pilsētās, satiksmes drošības politikas ievirzes 2011.–2020. gadam, CIVITAS 2020, ELTIS, URBACT un Eiropas mobilitātes nedēļa, kā arī attiecīgie finansēšanas instrumenti (tostarp Eiropas strukturālie un investīciju fondi, COSME un “Apvārsnis 2020”).
(7) Tas attiecas ne tikai uz infrastruktūru, bet arī uz mobilitātes pakalpojumiem, piemēram, velosipēdu koplietošanu, intelektiskajām transporta sistēmām, velosipēdiem piemērotu ritošo sastāvu utt.
(8) http://www.eurovelo.org/
(9) Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 14. janvāra Regula (EK) Nr. 78/2009 par mehānisko transportlīdzekļu tipu apstiprināšanu attiecībā uz gājēju un citu ievainojamu satiksmes dalībnieku aizsardzību, ar ko groza Direktīvu 2007/46/EK un atceļ Direktīvu 2003/102/EK un 2005/66/EK (OV L 35, 4.2.2009., 1. lpp.).
(10) Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/54/EK par minimālajām drošības prasībām Eiropas ceļu tīkla tuneļiem (OV L 167, 30.4.2004., 39. lpp.), Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 19. novembra Direktīva 2008/96/EK par ceļu infrastruktūras drošības pārvaldību (OV L 319, 29.11.2008., 59. lpp.).
(11) http://ec.europa.eu/transport/facts-fundings/tenders/index_en.htm
(12) Atzinums “Tiesību aktu kopums par mobilitāti pilsētās”, ziņotājs: Albert Bore (UK/PSE) (OV C 271, 19.8.2014., 18. lpp.).
(13) http://ec.europa.eu/transport/themes/urban/news/2015-11-27-guidance-acces-regulations_en.htm
(14) Atzinums “Informācijas, plānošanas un biļešu iegādes pakalpojumi multimodāliem ceļojumiem”, ziņotājs: Petr Osvald (CZ/PSE) (OV C 19, 21.1.2015., 36. lpp.).
(15) Projekts BiTiBi, ko atbalsta programma “Saprātīga enerģija Eiropai”.
(16) World Cycling Alliance/ECF, “Cycling delivers on the Global Goals” (“Velotransporta devums globālo mērķu sasniegšanā”), 2015. https://ecf.com/sites/ecf.com/files/The%20Global%20Goals_internet.pdf.
(17) ELTIS pilsētu mobilitātes novērošanas centrs ir apkopojis daudzus labas prakses piemērus (www.eltis.org).
III Sagatavošanā esoši tiesību akti
REĢIONU KOMITEJA
119. plenārsesija 2016. gada 10., 11. un 12. oktobrī
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/54 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “ES e-pārvaldes rīcības plāns 2016.–2020. gadam”
(2017/C 088/11)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
1. |
atzinīgi vērtē priekšlikuma vispārējos principus un mērķus, kas paredz likvidēt šķēršļus, kuri pašlaik kavē digitālā vienotā tirgus darbību, un, modernizējot publisko pārvaldi, nepieļaut turpmāku sadrumstalošanos; |
2. |
uzsver, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir būtiska nozīme, jo, pirmkārt, tās, veidojot un pārvaldot digitālo infrastruktūru un digitālos pakalpojumus sabiedrībai nozīmīgās jomās, sekmē pārvaldes modernizēšanu un, otrkārt, tās ir atbildīgas par šo pakalpojumu tiešu sniegšanu iedzīvotājiem un cenšas panākt, ka tie atbilst arvien digitalizētākai pasaulei raksturīgajām vēlmēm; |
3. |
uzsver, ka publiskajai pārvaldei ir liela nozīme, jo tā – šeit nav runa tikai par e-pārvaldi – ir Eiropas tautsaimniecības digitalizācijas virzītājspēks, un norāda, ka iesniegtie priekšlikumi paredz īstenot pasākumus, kas aptver gandrīz visus iedzīvotāju dzīves aspektus, taču neparedz pasākumus kultūras un izglītības nozarē; |
4. |
norāda, ka publiskās iestādes un pārvaldes sistēmas ir jāmodernizē un jānodrošina iedzīvotājiem un uzņēmumiem iespēja piekļūt šīm iestādēm, izmantojot elektroniskos pakalpojumus, un tādēļ uzsver, ka atbalsta ieceri arī turpmāk attīstīt pārrobežu publiskos pakalpojumus, it īpaši tos, kas nodrošina sadarbspēju un informācijas apmaiņu, piemēram, e-iepirkumu, elektronisko identifikāciju, e-parakstu, dokumentu elektronisku izsniegšanu un citus ar e-pārvaldi saistītus pakalpojumus (1); |
5. |
iesaka vietējās un reģionālās pašvaldības, kam ir būtiska loma paredzēto pasākumu sekmīgā īstenošanā, iesaistīt ne tikai dalībvalstu plānoto pasākumu īstenošanā un instrumentu izmantošanā, kā tas paredzēts rīcības plānā, bet arī šo pasākumu un instrumentu izstrādē; |
6. |
ierosina E-pārvaldes rīcības plāna valdē iesaistīt Eiropas Reģionu komiteju, lai debatēs izskanētu vietējo un reģionālo pašvaldību viedoklis, jo vietējie un reģionālie dalībnieki sniedz lielāko daļu sociālo pakalpojumu; |
Ievads
7. |
piekrīt Komisijas viedoklim, ka, ieviešot e-pārvaldi, pārvalde kļūst pārredzamāka, vienkāršāka un efektīvāka; |
8. |
uzskata, ka Eiropas, valsts un vietējo pārvaldes iestāžu digitalizācijai piešķirtā nozīme ir pozitīvs faktors, tostarp no laikietilpīgo administratīvo procedūru vienkāršošanas viedokļa, kā arī tāpēc, ka tā dod iespēju iedzīvotājiem sekot līdzi likumdošanas darbam, būt informētiem par jautājumiem, kas viņus skar tieši, kā arī aktīvi piedalīties lēmumu pieņemšanas procesos; |
9. |
piekrīt arī Komisijas atziņai, ka daudzi iedzīvotāji un uzņēmumi joprojām nespēj izmantot visu e-pārvaldes potenciālu, un norāda, ka e-pārvaldes ieviešana ES dalībvalstīs un reģionos norit atšķirīgi; |
10. |
tādēļ atzinīgi vērtē to, ka rīcības plāns ierosināts, lai apvienotu pūliņus, kuru mērķis ir pārvaldes iestāžu modernizācija Eiropas Savienībā; |
11. |
atzinīgi vērtē to, ka izstrādāts dinamisks un elastīgs rīcības plāns, kas ļauj īstenot citus pasākumus, kuros var izmantot vietējo un reģionālo pašvaldību zinātību, kas saistīta ar digitālo publisko pakalpojumu sniegšanu tādās sabiedrībai nozīmīgās jomās kā izglītība, sociālie pakalpojumi, ražošana, veselība un infrastruktūra; |
12. |
norāda, ka digitālā pārvalde paver iespējas daudzās jomās, tostarp iespējas reaģēt katastrofas gadījumā; mobilo tehnoloģiju, interneta un sociālo plašsaziņas līdzekļu izmantošana saziņai var būt lietderīgs līdzeklis ne tikai datu vākšanai, izplatīšanai un koordinēšanai, bet arī demokrātiskas pārskatatbildības un pārredzamības veicināšanai; |
13. |
uzsver, ka svarīgs ir rīcības plāna mērķis veicināt publiskā sektora modernizācijas pasākumus. Lai šī modernizācija būtu sekmīga, vietējās un reģionālās pašvaldības būtu jāiesaista šajā darbā un jānodrošina tām viegla piekļuve finanšu avotiem un atbalsta pasākumiem, kas paredzēti ar rīcības plānu koordinētajās ES programmās; |
Redzējums un pamatprincipi
14. |
atbalsta Komisijas redzējumu, ka līdz 2020. gadam publiskās pārvaldes sistēmām un publiskajām iestādēm Eiropas Savienībā vajadzētu kļūt atvērtām, efektīvām un iekļaujošām un neatkarīgi no robežām sniegt personalizētus, ērti lietojamus pilncikla (end-to-end) digitālos publiskos pakalpojumus visiem ES iedzīvotājiem un uzņēmumiem; |
15. |
atzīst, ka pārredzama pārvalde, kas pārredzami un droši pārvalda datus un sniedz pakalpojumus, ir svarīga, lai varētu uzlabot pārredzamību un paaugstināt efektivitāti; vienlaikus norāda, ka publiskās iestādes pārvalda arī tādu informāciju, kuras aizsardzības līmenim ir jābūt augstam; |
16. |
atzinīgi vērtē principu “digitalitāte pēc noklusējuma”, proti, publiskās pārvaldes iestādēm pakalpojumi būtu jāsniedz pirmām kārtām digitāli, un tādēļ uzsver, ka vajadzīgi mērķtiecīgi, ilgtermiņa un strukturēti pūliņi, lai vairotu digitālās līdzdalības iespējas un panāktu, ka vairāk cilvēku var piekļūt infrastruktūrai un apgūt prasmes izmantot digitalizācijas pavērtās iespējas; |
17. |
atbalsta to, ka publiskās pārvaldes iestādēm būtu jānodrošina, lai iedzīvotājiem un uzņēmumiem publiskajai pārvaldei viena un tā pati informācija jāsniedz tikai vienreiz; |
18. |
vienlaikus norāda uz juridiskajām, tehniskajām un organizatoriskajām problēmām, kas ir jāatrisina, lai informāciju varētu izmantot vairākkārt; šajā saistībā atzinīgi vērtē sākto izmēģinājuma projektu tādā jomā kā vienreizējas iesniegšanas principa attiecināšana uz uzņēmumu un pārvaldes iestāžu saziņu pārrobežu līmenī un uzskata, ka izmēģinājuma posmā būtu jāanalizē uzņēmumu intensīvā saziņa ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām; |
19. |
uzskata, ka ir vērts izvērtēt novatoriskus e-pārvaldes risinājumus, piemēram, e-dzīves vieta, kas iedzīvotājiem un uzņēmumiem nodrošina iespēju neatkarīgi no fiziskās atrašanās vietas piekļūt noteiktiem e-pārvaldes pakalpojumiem. Šāds risinājums mazina apgrūtinošās administratīvās formalitātes un rada labvēlīgākus apstākļus ārvalstu uzņēmumu ieguldījumiem; |
20. |
atzīst, ka iekļautības principa ievērošana digitālā satura un pakalpojumu izstrādē sniegs labumu visiem lietotājiem, it īpaši cilvēkiem ar invaliditāti. Tādēļ ir svarīgi turpināt ar pašlaik spēkā esošo standartu atjaunināšanu saistīto sadarbību un pētniecību, lai neatpaliktu no tehnoloģiju attīstības; |
21. |
atbalsta principu, ka publiskās pārvaldes iestādēm būtu pārredzami un atvērti jāapmainās ar informāciju un datiem gan savstarpēji, gan ar iedzīvotājiem un uzņēmumiem; vienlaikus uzsver, ka iestādēm jābūt kompetentām izlemt, kādai informācijai jābūt publiski pieejamai un kāda informācija ir jāaizsargā; |
22. |
atbalsta principu “pārrobežu pakalpojumi pēc noklusējuma” attiecībā uz publisko pārvaldes iestāžu sniegtajiem e-pārvaldes pakalpojumiem un norāda, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām, it īpaši pierobežas reģionos, var būt būtiska nozīme atbilstīgu efektīvu un netraucētu pārrobežu pakalpojumu apzināšanā un izstrādē; |
23. |
atbalsta principu “sadarbspēja pēc noklusējuma”, jo tas ir nozīmīgs faktors, lai varētu izmantot digitalizācijas pavērtās iespējas; |
24. |
piekrīt Komisijai, ka jau digitālo pakalpojumu izstrādes posmā uzmanība jāpievērš pietiekamai personas datu un privātuma aizsardzībai un IT drošībai, jo nepietiekamā uzticēšanās digitālajiem pakalpojumiem joprojām ir šķērslis, kas kavē e-pārvaldes attīstību; |
25. |
vienlaikus uzsver, ka princips “pārrobežu pakalpojumi pēc noklusējuma”, ko piemērotu e-pārvaldē un publisko pārvaldes iestāžu sadarbspējas nodrošināšanai, nedrīkst aizstāt jau labi funkcionējošus valstu, reģionu vai vietējā līmeņa risinājumus, bet tas būtu jāizmanto ar mērķi sniegt pārskatu par standartiem un specifikācijām, kurus iestādes var izmantot, lai nodrošinātu sadarbspēju, ja esošās sistēmas ir jāatjaunina; |
26. |
norāda, ka visām organizācijām, kas pārvalda jebkāda veida sensitīvus datus, regulāri jārūpējas par datu klasifikāciju un drošību. Tas ir īpaši svarīgi, jo, piemēram, augsti attīstīti hakeru uzbrukumi, kiberkarš un kiberterorisms var radīt ļoti lielu kaitējumu. Lai arī ir jācenšas nodrošināt pārredzamību, visas datu kopas, kas uzskatāmas par aizsargājamām, patiešām ir pienācīgi jāaizsargā. Dažos īpašos gadījumos tas var nozīmēt, ka dati vai visa sistēma kopumā ir jāglabā atdalīti no interneta; |
27. |
tādēļ atzinīgi vērtē tiesiskā regulējuma, ko veidos Vispārīgā datu aizsardzības regula, saskaņošanu, tomēr norāda, ka šajā jomā konkurencei ir globāls raksturs, un uzsver: svarīgi ir nodrošināt, ka tiesiskais regulējums nemazina jaunu risinājumu un pakalpojumu izstrādes ātrumu; |
28. |
uzsver, ka svarīgas ir efektīvas pamatnostādnes par datu aizsardzības regulas piemērošanu un ka visas ieinteresētās personas ir jāiesaista debatēs par īpašumtiesībām un atbildību saistībā ar personas datu apstrādi; |
29. |
norāda uz Komisijas lomu centienos radīt pamatnosacījumus, lai varētu nodrošināt sadarbspēju un saskaņošanu, kas pavērs iespēju informācijas apmaiņai, kura ir principu pamatā; |
Politiskās prioritātes
30. |
norāda, ka Eiropā joprojām ir iedzīvotāju grupas, kas nevar piekļūt internetam vai kam nav pietiekamu digitālo prasmju, lai varētu izmantot digitālos pakalpojumus, un tāpēc ir vajadzīgi proaktīvi pūliņi, kuri vērsti uz digitālās līdzdalības iespēju vairošanu; |
31. |
uzsver, ka visās jomās būtiska nozīme ir uzticamiem, ātrdarbīgiem un cenu ziņā pieejamiem tīkliem, kas nodrošinātu, ka visi iedzīvotāji un uzņēmumi var piekļūt mūsdienīgiem publiskiem digitāliem pakalpojumiem un iespējami efektīvi izmantot nākamās paaudzes tehnoloģijas (lietisko internetu, lielo datu tehnoloģiju, e-veselību, viedās pilsētas utt.); |
32. |
norāda, ka Eiropas un valstu līmenī konsekventi un pastāvīgi jāturpina uzlabot atbalsta iespējas, lai veicinātu ātrgaitas platjoslas tīklu izveidi visās teritorijās, it īpaši to reģionu lauku rajonos, kuros nepietiekamā rentabilitāte bieži vien ir šķērslis tirgus virzītai attīstībai; |
33. |
norāda: lai publisko pārvaldi varētu modernizēt, ir vajadzīgi kopīgi standarti un tehniskās specifikācijas, kas jāizstrādā sadarbībā ar visām attiecīgajām ieinteresētajām personām; tad varēs sniegt vairākkārt izmantojamus un efektīvus digitālos pakalpojumus, kam raksturīga ļoti laba sadarbspēja; |
34. |
atzinīgi vērtē Komisijas ieceri pārskatīt Eiropas sadarbspējas satvaru un rosina Komisiju arī turpmāk atbalstīt iestāžu centienus īstenot satvarā minētos ieteikumus; |
35. |
norāda: Eiropas sadarbspējas satvarā būtu jāatspoguļo, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir ne tikai pārrobežu standartu un pakalpojumu lietotājas, bet arī nozīmīgas izstrādātājas; |
36. |
atzinīgi vērtē Komisijas ieceri izstrādāt publiskā iepirkuma Eiropas IKT standartu kataloga prototipu un uzsver, ka publiskais iepirkums ir ļoti svarīgs, it īpaši vietējās un reģionālajās pašvaldībās, lai varētu izvairīties no atkarības no viena ražotāja vai piegādātāja un nodrošināt iespēju ieviest risinājumus un pakalpojumus, kam raksturīga ļoti laba sadarbspēja un kas ir ļoti progresīvi; |
37. |
rosina Komisiju, kas cenšas atbalstīt līdz 2019. gadam veicamo pāreju uz pilnībā elektronisku iepirkumu, šajā jomā ciešāk sadarboties ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām, it īpaši tādēļ, ka problēmas varētu rasties vietējā un reģionālajā izpildes līmenī; sadarbība ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām un ar privāto sektoru ir ļoti būtiska, lai varētu izmantot visas ietaupījumu iespējas, ko paver publiskā iepirkuma tirgus, kura vērtība, kā liecina aplēses, ir lielāka nekā divi triljoni euro; |
38. |
norāda, ka elektroniskā identifikācija ir būtisks drošu, efektīvu un pieejamu publisko digitālo pakalpojumu priekšnosacījums, un atzinīgi vērtē Komisijas ieceri veikt pasākumus, kas paātrinās eIDAS pakalpojumu ieviešanu (2); |
39. |
norāda, ka darbam, kas saistīts ar sadarbspēju un standartiem, būs vajadzīgs laiks un ilgtermiņa skatījums, kā arī pietiekams un pastāvīgs finansējums; |
40. |
tādēļ atzinīgi vērtē Komisijas apņemšanos paziņot, kā iecerēts nodrošināt pārrobežu digitālo pakalpojumu infrastruktūras ilgtspēju. Tas ir svarīgi, lai palielinātu uzticēšanos šiem pakalpojumiem un to tehniskajiem elementiem un nodrošinātu, ka saistībā ar šiem pūliņiem īstenotie pasākumi nav veltīgi; |
41. |
uzskata, ka publiskajām iestādēm sadarbībā ar privāto un bezpeļņas sektoru būtu kopīgi jācenšas nodrošināt pietiekami pieejamu infrastruktūru, taču, tā kā atbilstoša sistēmu atjaunošanas termiņa noteikšana un tehnoloģijas digitālajās ekosistēmās ir sarežģītas, rosina Komisiju rūpīgi analizēt, kāda varētu būt “nepārmantošanas principa” iespējamās ieviešanas radītā ietekme un ierobežojumi; |
42. |
atzinīgi vērtē Komisijas nodomu izveidot Eiropas e-tiesiskuma portālu, kas būs vienas pieturas aģentūra, kurā būs apkopota dažāda informācija un funkcijas, kas ļaus gan sazināties, gan meklēt informāciju un praksi, kura saistīta ar Eiropas tiesību normām un tiesvedību, kā arī informāciju par uzņēmumiem un maksātnespējas reģistriem; |
43. |
atzinīgi vērtē obligāto prasību izveidot dalībvalstu uzņēmējdarbības reģistru starpsavienojumu, jo uzņēmumi arvien biežāk darbojas pāri robežām un it īpaši, bet ne tikai Eiropas pierobežas reģionos pieaug vajadzība un pieprasījums pēc informācijas par uzņēmumiem pārrobežu kontekstā; |
44. |
tādēļ atzinīgi vērtē arī maksātnespējas reģistru elektronisko starpsavienojumu izveidi, lai uzlabotu pārredzamību un juridisko noteiktību iekšējā tirgū un novērstu centienus izvēlēties labvēlīgāko tiesu (forum shopping); |
45. |
atbalsta iniciatīvu, kas veicinās digitālo risinājumu izmantošanu visā uzņēmumu dzīves ciklā, un pauž cerību, ka šī iniciatīva samazinās uzņēmumu administratīvo slogu; |
46. |
atzinīgi vērtē to, ka Komisija iesniegs priekšlikumus paplašināt Vienotā elektroniskā reģistrācijas un PVN maksāšanas instrumenta darbības jomu, un rosina mērķtiecīgi pilnveidot sarežģītās PVN tiesību normas, lai atvieglotu tiešsaistes tirdzniecību pāri robežām; tas būtu īpaši izdevīgi maziem un mikrouzņēmumiem, jo tiem ir grūtāk nekā lieliem uzņēmumiem pārvarēt ar sarežģītiem noteikumiem neizbēgami saistīto administratīvo slogu; |
47. |
atbalsta apņemšanos veicināt iedzīvotāju pārrobežu mobilitāti, izveidojot sistēmu sociālā nodrošinājuma informācijas elektroniskai apmaiņai (EESSI) un Eiropas Savienībā nodrošinot informācijas apmaiņu starp darba meklētājiem un darba devējiem (EURES); |
48. |
atzinīgi vērtē ES iniciatīvas pavērt iespējas veselības datu un veselības aprūpes pakalpojumu pārrobežu apmaiņai (tostarp ieviest sadarbspējīgas digitālo recepšu sistēmas), kas vairo pacientu drošību, atbilst Direktīvai par pacientu tiesību piemērošanu pārrobežu veselības aprūpē (3) un paaugstina veselības aprūpes kvalitāti un efektivitāti; |
49. |
piekrīt Komisijas viedoklim, ka iedzīvotāji, uzņēmumi un zinātnes iestādes, cik iespējams, jāiesaista publisko digitālo pakalpojumu plānošanā un sniegšanā, jo tādā veidā varēs paaugstināt šo pakalpojumu kvalitāti un efektivitāti un nodrošināt to lietošanas ērtību; |
50. |
uzsver, ka atklāti dati, kas droši un uzticami tiek nodoti trešām personām, ir būtisks priekšnosacījums vietējo un reģionālo pašvaldību modernizācijai un tādai pielāgošanai, kura nodrošinās to spēju savas darbības ietvaros turpmāk sniegt novatoriskus pakalpojumus; |
51. |
tādēļ atzinīgi vērtē iniciatīvu izveidot ES platformu, kurā publiskās pārvaldes iestādes varēs nodrošināt savu datu un pakalpojumu pieejamību, taču uzsver, ka Komisijai, tehniski un sistemātiski atbalstot vietējās un reģionālās pašvaldības, būtu jāveicina datu pieejamības nodrošināšanas stratēģiju izstrāde un koordinācija; |
52. |
norāda: lai varētu nodrošināt kvalitatīvus un sadarbspējīgus datus, būs vajadzīgi mērķtiecīgi visu līmeņu pūliņi, kas saistīti arī ar informācijas sistēmu arhitektūru, informācijas klasifikāciju un sadarbspēju; tādēļ atzinīgi vērtē datu infrastruktūras veidošanu un izmantošanu ES līmenī un norāda, ka saskaņā ar INSPIRE direktīvu veiktais darbs var kļūt par paraugu centienos nodrošināt vienotas datu definīcijas; |
53. |
šajā saistībā atzinīgi vērtē Eiropas mākoņdatošanas iniciatīvu (4), jo tā ļaus uzlabot pārredzamību un paaugstināt efektivitāti, kā arī izveidot kopīgu mākoņa infrastruktūru e-pārvaldes pakalpojumu sniegšanai; |
54. |
uzsver, ka iedzīvotāju, kā arī nodarbināto un darba meklētāju digitālajai pratībai un prasmēm ir būtiska nozīme ekonomikas digitalizācijas visaptverošā īstenošanā un pārvaldes modernizēšanā; |
Rīcības plāna īstenošana
55. |
piekrīt viedoklim, ka rīcības plānu izdosies īstenot, ja visos līmeņos būs vērojama kopīga apņēmība un ieinteresētība, un norāda uz atbildību, ko uzņemas vietējās un reģionālās pašvaldības, kuras ir svarīgākā “saskarne” publiskā sektora attiecībās ar iedzīvotājiem un uzņēmumiem. |
Briselē, 2016. gada 11. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) Skatīt CdR 4165/2014, 5960/2013, 5559/2013, 3597/2013, 1646/2013, 2414/2012, 1673/2013, 626/2012, 402/2012, 65/2011, 104/2010 un 5514/2014.
(2) Regula (ES) Nr. 910/2014.
(3) 2011/24/ES.
(4) COM(2016) 178 final.
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/59 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Eiropas sociālo tiesību pīlārs”
(2017/C 088/12)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Vispārīgas piezīmes
1. |
atzinīgi vērtē priekšlikumu par Eiropas sociālo tiesību pīlāru, jo tas palīdzēs sasniegt Eiropas Savienības mērķus, kas noteikti LES 3. pantā, proti, “Savienības darbība ir vērsta uz to, lai panāktu stabilu Eiropas attīstību, kuras pamatā ir līdzsvarota ekonomiskā izaugsme un cenu stabilitāte, sociālā tirgus ekonomika ar augstu konkurētspēju, kuras mērķis ir panākt pilnīgu nodarbinātību un sociālo attīstību, (..) apkaro sociālo atstumtību un diskrimināciju un veicina sociālo taisnīgumu un aizsardzību, sieviešu un vīriešu līdztiesību, paaudžu solidaritāti un bērnu tiesību aizsardzību, un (..) veicina ekonomisko, sociālo un teritoriālo kohēziju un solidaritāti dalībvalstu starpā”; |
2. |
cer, ka Eiropas Komisija, ierosinot Eiropas sociālo tiesību pīlāru, ievēros subsidiaritātes principu un respektēs visas plašās pilnvaras, kādas sociālajā politikā ir valsts un pašvaldību iestādēm; jānodrošina arī pīlāra satura atbilstība labāka regulējuma programmas vispārējiem principiem; |
3. |
atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisija ir nolēmusi sākt atklātu apspriešanos par sociālo tiesību pīlāru, jo pēc krīzes gadiem, kam raksturīgs augsts bezdarba līmenis un taupības politika, bija ļoti nepieciešamas politiskas debates par jaunu iniciatīvu sociālo tiesību jomā; uzskata, ka šis pīlārs var dot ieguldījumu dalībvalstu sociālās politikas un sociālo tiesību koordinēšanā un stiprināt augšupvērstu konverģenci; |
4. |
atzinīgi vērtē Komisijas centienus apspriest topošā sociālā pīlāra darbības jomu un saturu, un uzsver, ka vietējo un reģionālo pašvaldību iesaistīšana šādās debatēs radītu pievienoto vērtību, īpaši tādēļ, ka tas ļautu stiprināt un izcelt to sociāli ekonomisko jautājumu teritoriālo dimensiju, kuri ir daļa no ES vispārējās politikas pieejas un vietēja līmeņa pieejas, kad notiek sociālo un ekonomisko rīcībpolitiku izstrāde un īstenošana; |
5. |
atkārtoti aicina Eiropas pusgadā uzlabot ekonomikas un sociālās politikas koordināciju starp Eiropas un valstu pārvaldes līmeņiem un aicina šajā koordinēšanā plašāk iesaistīt vietējās un reģionālās pašvaldības (1); |
6. |
uzskata, ka šā sociālā pīlāra pamatā jābūt uzskatāmai vietējā, reģionālā un valsts līmeņa pievienotajai vērtībai un ka tam ir jābūt horizontālam, lai nodrošinātu, ka ir labāk ņemta vērā ekonomiskās un monetārās savienības (EMS) ekonomikas pārvaldības sociālā dimensija, kam ir izšķiroša nozīme saistībā ar EMS darbību un dzīvotspēju un Eiropas integrācijas procesa leģitimitāti; |
7. |
uzsver: ja šī iniciatīva nodrošinās spēcīgu sociālo aizsardzību, tostarp piekļuvi pakalpojumiem veselības aprūpes un izglītības jomā un sociālajiem pakalpojumiem (arī vispārējas nozīmes sociālajiem pakalpojumiem), tā var kalpot par koordinācijas instrumentu, kas palīdzētu dalībvalstīm novērst sociālo nevienlīdzību un cīnīties pret sociālo dempingu, veicināt sociālo standartu augšupvērstu konverģenci eurozonā un konsolidēt ES mērķus attiecībā uz iekļaujošu un ilgtspējīgu izaugsmi; |
8. |
atkārtoti uzsver: lai uzlabotu EMS sociālo dimensiju, ir svarīgi novērst reģionālās atšķirības, attiecīgos gadījumos modernizējot esošos tiesību aktus un/vai paredzot jaunus pasākumus lielākas konverģences stiprināšanai; tāpēc norāda, ka EMS sociālo rādītāju pārskatam būtu jāpievieno reģionālo atšķirību rādītāji (2); |
9. |
sagaida, ka Eiropas Komisijas priekšlikums par Eiropas sociālo tiesību pīlāru palīdzēs tālāk nostiprināt gan individuālās, gan kolektīvās sociālās tiesības, kas iekļautas ES Pamattiesību hartā (3); |
10. |
atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisijas rīkotajā apspriešanā ir uzsvērti svarīgi dzimumu līdztiesības problēmjautājumi, piemēram, zema sieviešu līdzdalība darba tirgū un dzimumu segregācija darba tirgū (5. punkts), ar dzimumu saistītās atšķirības atalgojuma un pensiju ziņā (5. un 13. punkts), nepietiekama ģimenes dzīves un darba saskaņošanas iespēja (5. un 18. punkts) un sieviešu daudzie pienākumi radinieku ilgtermiņa aprūpes dēļ (17. punkts). Eiropas Komisijai vajadzētu arī paskaidrot, vai ar ierosinātajiem pasākumiem pietiek, lai samazinātu sieviešu diskrimināciju, vai arī papildus vajag vēl vairāk ņemt vērā dzimumu līdztiesības jautājumu; |
11. |
atzinīgi vērtē faktu, ka, neraugoties uz to, ka Komisijas priekšlikums attiecas tikai uz eurozonas dalībvalstīm, piedalīties ir uzaicinātas arī pārējās ES dalībvalstis, kas neietilpst eurozonā; |
12. |
uzsver, ka, ciešāk koordinējot ekonomikas un fiskālo politiku eurozonā, vienlaikus pilnībā jāņem vērā EMS sociālā dimensija; |
13. |
aicina lielāku uzsvaru likt uz sociālās politikas finansēšanu, jo vietējām un reģionālajām pašvaldībām tas ir īpaši problemātiski. Problēmas rodas ne tikai tāpēc, ka Eiropā izdevumi labklājības sistēmām ir ļoti atšķirīgi, bet arī tāpēc, ka kopumā ieguldījumi vietējā līmenī samazinās (4); |
14. |
uzsver, ka ir svarīgi veidot stingru Eiropas sociālo programmu, kurā konkurētspēja un sociālais taisnīgums papildina viens otru un svarīgs elements ir taisnīgs atalgojums – joma, kurā Eiropas Savienībai ir tikai koordinācijas pilnvaras un kuru katra dalībvalsts nosaka ar likumu vai darba koplīguma slēgšanas sarunās, taču ikvienā gadījumā pilnībā respektējot savas tradīcijas un praksi; šādā programmā ir pilnībā jāievēro nediskriminācijas princips atbilstoši Pamattiesību hartas 21. pantam; |
15. |
uzsver: ņemot vērā pēdējos gados vērojamo jaunatnes bezdarba palielināšanos un aizvien pieaugošo to cilvēku skaitu, kuri dzīvo nabadzībā vai kuriem draud nabadzība, sociālā pīlāra veidošanā jāņem vērā nepieciešamība īstermiņā mazināt nabadzību, veicināt sociālo iekļaušanu un cīnīties pret jauniešu bezdarbu; |
16. |
uzsver, ka vajadzīga ciešāka dažādu pārvaldes līmeņu, nozaru un ieinteresēto personu sadarbība, tostarp jāstiprina sociālo partneru loma un jāievieš efektīvs pilsoniskā dialoga instruments, kas stiprinātu Savienības demokrātisko leģitimitāti; |
17. |
norāda, ka dažas vietējās un reģionālās pašvaldības ir izmantojušas publiskā iepirkuma politiku, lai mudinātu līgumslēdzējus un uzliktu tiem pienākumu maksāt taisnīgu atalgojumu saviem darbiniekiem; tādējādi publiskais iepirkums var būt papildu svira, ar ko panākt, ka organizācijas ievieš taisnīgu nodarbinātības praksi. Šajā sakarā atgādina, ka ES tiesības neliedz izslēgt no līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras pretendentu, kurš atsakās uzņemties saistības maksāt attiecīgajiem darbiniekiem likumā noteikto minimālo atalgojumu (5); |
18. |
pauž nožēlu, ka Komisijas priekšlikumā nav pievērsta lielāka uzmanība tam, kā risināt problēmas, kuras rodas mainīgajā darba pasaulē, tostarp pieaugušās digitalizācijas apstākļos, un kuras jārisina, īpašu uzmanību pievēršot darba ņēmēju digitālo prasmju attīstīšanai. Nestandarta darba veidu rašanās faktiski rada jaunus “pelēko zonu” riskus saistībā ar darba tiesībām un piekļuvi labklājības sistēmām: tāpēc komiteja aicina Komisiju precīzi definēt darba nosacījumu elastīgumu, lai nodrošinātu līdzsvaru starp elastīgumu un drošību; |
19. |
atgādina, ka ekonomikas un sabiedrības straujas digitalizācijas apstākļos ir svarīgi sniegt iedzīvotājiem – it īpaši vecāka gadagājuma cilvēkiem – iespēju apgūt digitālās prasmes, kas ir nepieciešamas iekļaujošāka sociālā modeļa īstenošanai; |
20. |
uzsver, ka mainīgos darba apstākļos prasmju apguve ar izglītības un apmācības palīdzību un piekļuve mūžizglītībai ir svarīgākas nekā jebkad, taču vienlaikus uzsver, ka ir svarīgi saskaņot prasmes ar darba tirgus vajadzībām; |
21. |
ir pārliecināta, ka EMS demokrātisko leģitimitāti varēs nostiprināt tikai tad, ja Eiropas iedzīvotāji būs pārliecināti, ka tajā tiek saglabāts sociālā progresa un iespēju vienlīdzības princips un ka nodarbinātība un sociālās normas netiek uzskatītas tikai par makroekonomiskās pielāgošanās procesa mazāksvarīgu elementu; |
22. |
aicina ar Eiropas sociālo tiesību pīlāru nodrošināt, ka vietējās un reģionālās pašvaldības saņem atbalstu savos centienos īstenot pienācīgu nodarbinātības un sociālo politiku, tostarp atbalstu un palīdzību spēju veidošanā, lai atbilstīgi nesenajam Eiropas Komisijas priekšlikumam varētu izstrādāt darba un privātās dzīves līdzsvara politiku. Saskaņā ar šādu pieeju jāpievēršas vietējām un reģionālām problēmām šajās jomās un jāveicina paraugprakses apmaiņa vietējā un reģionālā līmenī; |
23. |
atzīmē, ka Eiropa saskaras ar milzīgām sociālām problēmām, un starp Eiropas reģioniem pastāv uzkrītošas ekonomiskas un demogrāfiskas atšķirības, turklāt daudzi jaunieši sastopas ar virkni problēmu, piemēram, darba tirgus vajadzībām neatbilstoša izglītības sistēma, grūtības atrast darbu, šķēršļi, kas kavē it īpaši to jauniešu mobilitāti, kuri dzīvo mazu pašvaldību teritorijā nomaļos, tālākajos, salu vai lauku reģionos, piespiedu mobilitāte un sociālā izolācija. Tāpēc nav viena visiem piemērota politikas risinājuma, un politikas pasākumos – gan publiskos, gan privātos – ir jāņem vērā vietējās un reģionālās īpatnības, kā, piemēram, reģioni, kas saskaras ar demogrāfiskām problēmām un/vai intelektuālā darbaspēka emigrāciju, un vienlaikus jānodrošina jauniešiem vismaz iespēju obligātais minimums sociālajā, ekonomiskajā un izglītības jomā. Turklāt, tā kā jauniešu bezdarba līmenis pastāvīgi ir augsts, atkārtoti uzsver, ka ir svarīgi attiecināt shēmu “Garantija jauniešiem” uz jauniešiem līdz 30 (nevis 25) gadu vecumam (6); |
24. |
uzsver, ka Eiropas sociālo tiesību pīlārā par prioritāti būtu jāuzskata vajadzība nodrošināt vispārēju piekļuvi kvalitatīvām labklājības sistēmām un kvalitatīviem sabiedriskajiem pakalpojumiem un ka vienlaikus ir pilnībā jārespektē dalībvalstu kompetence šajā jomā; |
25. |
norāda uz vietējo un reģionālo pašvaldību lomu elastīgu darba metožu ieviešanā un godīgu darba apstākļu radīšanā darba vietā, ko tās īsteno, apspriežoties ar darba ņēmējiem un arodbiedrībām un ievērojot līdztiesības un cieņas principu; |
26. |
ierosina Komisijai apsvērt iespēju ieviest stimulējošus pasākumus tām EMS valstīm, kuras īsteno reformas, lai sasniegtu stratēģijas “Eiropa 2020” sociālos mērķus un novērstu sociālo nelīdzsvarotību; |
27. |
mudina Komisiju Eiropas pusgada ietvaros atbalstīt dalībvalstu centienus modernizēt sociālās aizsardzības sistēmas; sagaida, ka Komisija ierosinās veidot eurozonas fiskālās spējas, kuru veidošanā varētu iesaistīties visas dalībvalstis un kas arī ļautu Eiropas līmenī koordinēt pret cikliskumu vērstus pasākumus; |
28. |
atgādina, ka ilgstošs bezdarbs var radīt apburto loku, kas samazina nodarbinātības izredzes, noved pie prasmju zuduma, samazina iespējas nopelnīt un visā dzīves laikā palielina nabadzības un sociālās atstumtības risku; |
29. |
norāda, ka, ņemot vērā sabiedrības novecošanu Eiropā, daudzās dalībvalstīs radīsies darbaspēka trūkums darba tirgū, un viens no veidiem, kā novērst šo problēmu, var būt mobilie darba ņēmēji; piekrīt Komisijas viedoklim, ka Eiropā mobilo darba ņēmēju skaits vēl joprojām ir pārāk neliels, lai varētu runāt par reālu Eiropas darba tirgu; tāpēc ir būtiski ātrā, vienkāršā un uzticamā veidā atzīt ES mobilo darba ņēmēju kvalifikācijas (7); |
30. |
uzsver, ka vecāka gadagājuma iedzīvotāji pieder pie to iedzīvotāju grupām, kurus visvairāk apdraud nabadzība un sociālā atstumtība. Lielākajā daļā dalībvalstu tas visvairāk attiecas uz nomaļu lauku apvidu vai pilsētu nelabvēlīgo rajonu iedzīvotājiem. Turklāt vecāka gadagājuma cilvēki bieži vien turpina dzīvot mazapdzīvotās vai pat uz izzušanas robežas esošās kopienās; |
31. |
kā jau norādīts Reģionu komitejas atzinumā “ES risinājumi demogrāfijas problēmai”, ir jāievieš efektīvāki un iedarbīgāki sabiedriskie pakalpojumi un jāizstrādā jauni risinājumi, kas uzlabotu visu iedzīvotāju dzīves kvalitāti un fizisko, garīgo un sociālo labklājību. Jāizmanto iespējas, ko sniedz demogrāfiskās pārmaiņas, tostarp nodarbinātības iespējas saistībā ar veciem cilvēkiem sniegtajiem pakalpojumiem (fiziski, digitāli, ar veselīgu dzīvesveidu saistīti pakalpojumi utt.) “senioru ekonomikas” jomā. Šo pakalpojumu pieejamība ir viena no viņu pamattiesībām; |
32. |
norāda, ka Eiropā cilvēki dzīvo ilgāk, tāpēc veselības un sociālās aprūpes izmaksas ievērojami palielināsies un 2050. gadā sasniegs apmēram 9 % no ES IKP; šajā sakarā IKT var būt spēcīgs instruments, lai uzturētu izmaksu ziņā efektīvu un augstas kvalitātes veselības un sociālo aprūpi, jo tas paver iespējas visu vecumu cilvēkiem neatkarīgi no dzīvesvietas labāk rūpēties par savu veselību un dzīves kvalitāti; |
33. |
atgādina, ka ieguldījumi IKT jomā ir nozīmīgs instruments, kas reģioniem un pilsētām palīdz risināt ar sabiedrības novecošanu saistītās problēmas. Šādi ieguldījumi var paaugstināt dzīves kvalitāti, sekmēt sociālo iekļaušanu, palīdzēt būt informētiem par jaunākajiem notikumiem Eiropas vai valsts līmenī, paver iespēju ieguldīt uzkrāto pieredzi un iemaņas sabiedrības attīstībā un, izmantojot jaunus produktus un pakalpojumus, veicināt konkurētspēju un izaugsmi vietējā un reģionālajā līmenī; |
Konkrēti ieteikumi grozījumiem pielikumā
34. |
Pielikuma (I nodaļas) 2. punkta a) apakšpunktu pēc teikumiem “Jānodrošina vienlīdzīga attieksme (..). Jānovērš (..) nestabilu un pagaidu darba attiecību izmantošana” papildināt šādi: “tostarp jāpastiprina nosacījumi par atbilstību darba līgumu standartiem, kas uzņēmumiem jāievēro, lai piekļūtu ES finansējumam un tādējādi novērstu sociālā dempinga risku.”; |
35. |
(I nodaļas) 2. punkta b) apakšpunktam vajadzētu būt šādam: “Elastīgi nodarbinātības nosacījumi var palīdzēt iekļauties darba tirgū un saglabāt darba devēju spēju ātri reaģēt uz pieprasījuma izmaiņām; tomēr, ja tas ir iespējams, būtu jānodrošina pāreja uz beztermiņa līgumiem.”; |
36. |
(II nodaļas) 7. punkta c) apakšpunkta pirmajam teikumam vajadzētu būtu šādam: “Darba ņēmēja, kas ir veiksmīgi izturējis pārbaudes laiku, atlaišanai jābūt pamatotai, par to pirms tam saprātīgā termiņā, ko nosaka valsts līmenī, jāpaziņo darba ņēmējam, un saistībā ar to jābūt pienācīgai kompensācijai, ja atlaišana ir nepamatota, kā arī iespējai ātri un efektīvi iesniegt pārsūdzību neatkarīgai strīdu risināšanas instancei.”; |
37. |
(II nodaļas) 8. punkta a) apakšpunkta pirmajam teikumam vajadzētu būt šādam: “Darbam jābūt taisnīgi apmaksātam, nodrošinot cilvēka cienīgu dzīves līmeni. Algu un attiecīgā gadījumā minimālo algu katra dalībvalsts nosaka, izmantojot pārskatāmu un paredzamu mehānismu, vai nu ar likumu, vai darba koplīgumu un vienmēr pilnībā respektējot savas tradīcijas un praksi. Nosakot algas, jāsaglabā piekļuve nodarbinātībai un motivācija meklēt darbu, un algu apmēra dinamikai jāatbilst ražības attīstībai.”; |
38. |
(III nodaļas) 11. punkta a) apakšpunktam vajadzētu būt šādam: “Pabalsti un sociālās aizsardzības pakalpojumi, ciktāl iespējams, jāintegrē vismaz tuvākajās teritorijās, svarīgi nozīmi piešķirot vietējām un reģionālajām pašvaldībām, lai stiprinātu šo pasākumu saskaņotību un efektivitāti un sekmētu integrāciju sabiedrībā un darba tirgū.” |
39. |
(III nodaļas) 12. punkta a) apakšpunkta pirmajam teikumam vajadzētu būt šādam: “Ikvienam ir jāsaņem savlaicīga piekļuve kvalitatīvai profilaktiskai un ārstnieciskai veselības aprūpei, kā arī vecu cilvēku un/vai apgādājamo aprūpei, un nepieciešamība pēc veselības aprūpes vai vecu cilvēku aprūpes nedrīkst novest pie nabadzības un finansiālām grūtībām.”; |
40. |
(III nodaļas) 12. punkta c) apakšpunkta pirmajam teikumam vajadzētu būt šādam: “Visiem darba ņēmējiem neatkarīgi no darba līguma veida slimības laikā ir jānodrošina atbilstoši apmaksāts slimības atvaļinājums (ņemot vērā attiecīgo darba ņēmēju līdz šim iegūtās tiesības valsts sociālā nodrošinājuma sistēmās); jāveicina pašnodarbināto līdzdalība apdrošināšanas shēmās.” Naudas maksājumu slimības gadījumā nevar noteikt, neņemot vērā citus dalībvalstī spēkā esošos noteikumus par sociālo nodrošinājumu. Pretējā gadījumā tas nozīmētu pretenzijas uz sociālo nodrošinājumu, neņemot vērā pašas personas ieguldījumu, un tas savukārt būtu pretrunā subsidiaritātes principam; |
41. |
(III nodaļas) 13. punkta a) apakšpunkta pirmajam teikumam vajadzētu būt šādam: “(..), piemēram, atbilstoši uzskaitot aprūpes periodus, kuros darba ņēmējam joprojām ir tiesības uz atalgojumu vai pabalstu zaudēto ienākumu vietā, ņemot vērā attiecīgā darba ņēmēja līdz šim iegūtās tiesības sociālā nodrošinājuma sistēmā. Jāveicina pašnodarbināto līdzdalība pensiju shēmās atbilstoši valstu īpatnībām.”; |
42. |
(III nodaļas) 15. punkta a) apakšpunktam vajadzētu būt šādam: “Pienācīgi minimālie pabalsti – atbilstoši attiecīgās valsts praksei – jāgarantē tiem, kuriem nav pietiekamu līdzekļu, lai nodrošinātu cilvēka cienīgus dzīves apstākļus. Attiecībā uz darbspējīga vecuma iedzīvotājiem, kuri var strādāt, šis valsts garantētais iztikas minimums ir jāsaista ar pienākumu sadarboties, piemēram, piedalīties aktīva atbalsta pasākumos, lai veicinātu (re)integrāciju darba tirgū. Šo pabalstu saņemšana nedrīkst būt par šķērsli nodarbinātībai.”; |
43. |
(III nodaļas) 18. punkta b) apakšpunktam vajadzētu būt šādam: “Jāveic pasākumi agrīnā posmā, un jāpieņem preventīvas pieejas, lai risinātu bērnu nabadzības problēmu, tostarp īpaši pasākumi, lai veicinātu nelabvēlīgākos apstākļos esošu bērnu iesaistīšanu. Šajā nolūkā ir jāpielāgo aizsardzības sistēmas, īpašu uzmanību pievēršot bērnu un ģimeņu ar apgādībā esošiem bērniem aizsardzībai.”; |
44. |
(III nodaļas) 19. punkta a) apakšpunktam vajadzētu būt šādam: “Piekļuve sociālajiem mājokļiem vai mājokļu palīdzība pirmām kārtām jānodrošina nelabvēlīgā situācijā esošām vai sociāli neaizsargātām personām, tostarp bezpajumtniekiem, kā arī tiem, kas dzīvo veselībai kaitīgos, nepiemērotos vai pārapdzīvotos mājokļos. Standartiem neatbilstoši sociālie mājokļi ir jālikvidē. Neaizsargātas personas, kam netiek piešķirts cits mājoklis, ir jāaizsargā pret izlikšanu no mājokļa.” 1. Tāpat kā iepriekšējos RK atzinumos, komiteja arī šajā atzinumā ierosina paplašināt definīciju par sociālo mājokļu nodrošināšanu, lai atspoguļotu dalībvalstu rīcības brīvību sociālo mājokļu celtniecības plānošanā, nodrošināšanā, finansēšanā un organizēšanā, garantētu demokrātiskās tiesības brīvi pieņemt lēmumus un noteiktu par prioritāti tiesības uz piemērotu mājokli par pieņemamu cenu, jo pašreizējie tirgi nespēj nodrošināt visām vajadzībām atbilstošus mājokļus. 2. Izlikšanu no mājokļa kā tādu nevajadzētu aizliegt, jo tas būtu pretrunā ar tiesībām uz īpašumu un subsidiaritātes principu. Tāpēc pret izlikšanu no mājokļa būtu jāaizsargā vienīgi neaizsargātas personas, un šāda aizsardzība būtu jāpapildina ar prasību nodrošināt citu mājokli. 3. Uz mājsaimniecību ar maziem un vidējiem ienākumiem piekļuves mājokļa īpašumam veicināšanu nevajadzētu noteikt likumīgas tiesības – šādas normas nav arī Pamattiesību hartā –, jo šādas veicināšanas sociālā un ekonomiskā lietderība ir atkarīga no pasaules, valstu, reģionālajiem un vietējiem apstākļiem, kā arī politikas prioritātēm, kas saskaņā ar subsidiaritātes principu jānosaka valsts, reģionālā vai vietējā līmenī; |
45. |
(III nodaļas) 20. punkta a) apakšpunktam vajadzētu būt šādam: “Visiem cilvēkiem jānodrošina cenu ziņā pieejama piekļuve vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pamatpakalpojumiem, tostarp elektroniskai saziņai, enerģētikai, transportam un finanšu pakalpojumiem. Lai veicinātu piekļuvi šiem pakalpojumiem, jāatbalsta attiecīgi pasākumi.” Jēdziens “pamatpakalpojumi” – atšķirībā no vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem (sk. arī ES Pamattiesību hartas 36. pantu) – nedz ES primārajos, nedz sekundārajos tiesību aktos nav iekļauts. Turklāt jāatvieglo šo pakalpojumu pieejamība visiem, ne tikai cilvēkiem, kam vajadzīga palīdzība. |
Briselē, 2016. gada 11. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) RK atzinums “Eiropas ekonomiskās un monetārās savienības sociālā dimensija” (CDR 6863/2013).
(2) Rezolūcija par Eiropas Komisijas darba programmu 2016. gadam (COR-2015-5929).
(3) IV nodaļa – SOLIDARITĀTE.
(4) https://www.oecd.org/els/soc/OECD2014-Social-Expenditure-Update-Nov2014-8pages.pdf
(5) Eiropas Savienības Tiesas spriedums lietā C-115/14 (2015. gada 17. novembris), kurā noteikts, ka dalībvalsts reģionālas struktūrvienības prasība, lai tās rīkotā publiskā iepirkuma konkursa pretendenti un viņu apakšuzņēmēji maksātu vismaz minimālo algu darbiniekiem, kuri sniedz iepirkuma līgumā paredzētos pakalpojumus, atbilst ES tiesību aktiem.
(6) CDR789-2013.
(7) Profesionālo kvalifikāciju direktīvas modernizēšana (Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/55/ES) (OV L 354, 28.12.2013., 132. lpp.).
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/64 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Eiropas kaimiņattiecību politikas pārskatīšana”
(2017/C 088/13)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Vispārīgas piezīmes
1. |
uzskata, ka stabilitātes un labklājības veicināšanai ES kaimiņreģionos vajadzētu būt vienai no ES ārpolitikas un drošības politikas galvenajām prioritātēm; aicina Eiropas ārpolitikas izstrādāšanā un īstenošanā ņemt vērā vietējo un reģionālo pašvaldību (VRP) potenciālu. Reģionu komitejai būtu jāsniedz nozīmīgs ieguldījums uzticēšanās veidošanā un reģionālā un vietējā līmeņa starptautiskajā sadarbībā; |
2. |
norāda, ka Eiropas kaimiņattiecību politikai (EKP) var būt paliekoša ietekme tikai tad, ja tā sniedz ES dalībvalstu un EKP valstu iedzīvotājiem konkrētu labumu; aicina noteikt šo aspektu par vienu no centrālajiem elementiem jaunās stratēģijas īstenošanā; |
3. |
secina, ka EKP galvenokārt ir Eiropas Savienības iestāžu, kā arī dalībvalstu un kaimiņvalstu valdību projekts. RK uzsver, ka programmu un projektu sekmīga īstenošana gan ES dalībvalstīs, gan arī iesaistītajās trešās valstīs būtiski ietekmēs reģionālo un vietējo līmeni. RK aicina prioritāri stiprināt sadarbību vietējā un reģionālā līmenī un valstu pilsonisko sabiedrību mijiedarbību EKP ietvaros, kā arī nodrošināt atbilstošu finansējumu. Vietējās un reģionālās pašvaldības un to apvienības būtu jāiesaista visos EKP īstenošanas posmos, sākot no plānošanas līdz demokrātiskai kontrolei; uzskata, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām un to apvienībām būtu jāpiedalās asociācijas komiteju un padomju darbā un jāsaņem pastāvīgo novērotāju statuss; |
4. |
aicina īstenot vairāk konkrētu projektu, lai veicinātu tiešus personiskus kontaktus; uzskata, ka ir jāpiešķir vairāk līdzekļu pārrobežu sadarbībai, partnerībai starp pašvaldībām un zinātnes, kultūras un jaunatnes apmaiņai; atkārtoti aicina iesaistīt partnerus Eiropas Savienības programmās, piemēram, Erasmus; atzinīgi vērtē to, ka Komisija ir pievērsusi lielu uzmanību vīzu režīma atvieglošanas jautājumam un nākusi klajā ar konkrētiem priekšlikumiem attiecībā uz Ukrainu un Gruziju; apliecina savu atbalstu sadarbībai vīzu režīma un mobilitātes jautājumos ar tām EKP partnervalstīm, kas to vēlas, tostarp attiecībā uz vīzu režīma liberalizāciju un dialoga atvieglošanu; |
5. |
atgādina savā 2015. gada 9. jūlija atzinumā “Jauna Eiropas kaimiņattiecību politika” sniegtos priekšlikumus; aicina Eiropas Komisiju un Eiropas Ārējās darbības dienestu (EĀDD) tos ņemt vērā stratēģijas īstenošanā; |
6. |
norāda, ka bruņoto konfliktu, spēka lietošanas, teritoriālās suverenitātes pārkāpumu, cilvēktiesību un tautu līdztiesības principa pārkāpumu, terorisma un nopietnās destabilizācijas dēļ daudzās ES kaimiņvalstīs un kaimiņreģionos ir pieaudzis cilvēku bojāejas gadījumu, ievainojumu un iekšzemē pārvietotu cilvēku skaits, palielinājusies piespiedu migrācija un ir grūti veidot noturīgas partnerības. Uzsver, ka ir svarīgi atteikties no ģeopolitiskiem apsvērumiem un nepieņemt vēlamo par esošo, bet gan noteikt reālistiskus mērķus, kuru pamatā ir reālistisks novērtējums, un organizēt sadarbību starp partneriem, kuriem ir patiesa interese kopīgi darboties un spēja sasniegt ilgtermiņa mērķus; uzsver: lai gan diferenciācija ir vajadzīga, ir jāsaglabā arī līdzsvars starp austrumu un dienvidu kaimiņreģioniem; |
7. |
norāda, ka ilgtspējīga var būt tikai tāda partnerība, kuras pamatā ir līdztiesība un abpusējs labums, un atzinīgi vērtē to, ka Komisija EKP pārskatīšanā šim jautājumam pievērš īpašu uzmanību; attiecībā uz EKP partnerību aicina īstenot praksē līdztiesīgas abpusējās atbildības koncepciju; |
8. |
jo īpaši uzsver, ka nedrīkst tikt apdraudēta cilvēktiesību un starptautiskajos tiesību aktos nostiprināto humanitāro noteikumu konsekventa ievērošana. Šajā sakarā norāda, ka konflikti, kas ir satricinājuši daudzas EKP partnervalstis, rada jaunus izaicinājumus saistībā ar bēgļu aizsardzību un starptautisko humanitāro tiesību ievērošanu un ka ir jāizstrādā jaunas metodes, kas ietvertu jaunus un efektīvākus instrumentus, kuru mērķis ir nodrošināt Eiropas un starptautisko standartu pilnīgu piemērošanu bēgļu aizsardzības jomā. Turklāt uzsver, ka gaidāmajās sarunās ar daudzām EKP partnervalstīm par globāliem migrācijas nolīgumiem būtu jāiesaista vietējās pašvaldības un savstarpēji ciešāk jāintegrē migrācijas politika un kaimiņattiecību politika, lai novērstu pretrunas un neatbilstības; |
Stabilitāte Eiropas Savienībā un tās kaimiņvalstīs
9. |
uzsver, ka Eiropa savu kaimiņreģionu stabilitāti un labklājību var ietekmēt galvenokārt ar ES sociāli ekonomiskā modeļa pievilcīgumu, ES dalībvalstu vienotību un solidaritāti, ilgtspējīgu attīstību, demokrātiju un cilvēktiesību un demokrātisko brīvību ievērošanu; nozīmīgākais ieguldījums ES kaimiņvalstu stabilizācijā ir ES stabilitāte un uzticība savām vērtībām un principiem; |
10. |
aicina drošības apdraudējumus analizēt kompleksi, vispirms pievēršoties nestabilitātes cēloņiem; uzsver, ka pirmkārt ir jānovērš aktuālo drošības un migrācijas problēmu sociāli ekonomiskie cēloņi, un atzinīgi vērtē ES apņemšanos sadarboties ar EKP partneriem, īstenojot ANO ilgtspējīgas attīstības mērķus; aicina pievērst papildu uzmanību sociālo tiesību veicināšanai, jo ilgtspējīga ekonomiskā un sociālā attīstība ir būtiski svarīga stabilitātes nodrošināšanai kaimiņreģionos; uzsver, ka darbvietu radīšanai ir izšķiroša nozīme vairuma kaimiņvalstu nākotnē, un atbalsta to, ka īpaša uzmanība tiek pievērsta jauniešu nodarbināmībai, kā arī mazo un vidējo uzņēmumu darbības veicināšanai; uzsver, ka tam ir vajadzīga daudzlīmeņu pieeja, sākot no valsts līdz reģionālajam un vietējam līmenim, kā arī reģionālā, apakšreģionālā un pārrobežu sadarbība; aicina izstrādāt nozaru sadarbības programmas tā, lai tās varētu īstenot vietējās un reģionālās pašvaldības; |
11. |
atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisija ir izvirzījusi priekšlikumu izveidot jaunu satvaru partnerattiecībām ar trešām valstīm un jaunu Eiropas Ārējo investīciju plānu, kuru mērķis ir izskaust migrācijas pamatcēloņus, mobilizējot ieguldījumus, pilnveidojot tehnisko palīdzību un atbalstot ekonomikas un strukturālās reformas, lai uzlabotu uzņēmējdarbības vidi un politikas vidi vispār; aicina šajā procesā iesaistīt Eiropas reģionālās un vietējās pašvaldības; |
12. |
sagaida, ka jaunajos “Migrācijas paktos”, par kuriem, ņemot vērā 2016. gada 7. jūnija paziņojumu par jauna satvara izveidi partnerībai ar trešām valstīm, ES ved sarunas ar Jordāniju un Libānu, tiks panākts līdzsvars starp bēgļu vajadzībām, šo valstu vajadzībām un apstākļiem un ES un tās dalībvalstu vēlmēm, vienlaikus nodrošinot cilvēktiesību un starptautiskajos tiesību aktos paredzēto humanitāro standartu ievērošanu; |
13. |
atjauno savu apņemšanos attiecībā uz Tunisijas tautu un aicina īstenot patiesi dziļu un visaptverošu ES un Tunisijas partnerību; uzsver, ka, turpinot mierīgu un demokrātisku šīs valsts virzību uz ekonomikas un drošības stabilitāti, tiktu dots pozitīvs signāls visām EKP valstīm; uzsver, ka ir būtiski jāpalielina ES palīdzība Tunisijai, lai atbalstītu demokrātiskas pārejas nostiprināšanu, sekmētu investīcijas un attīstību visās tautsaimniecības nozarēs un visā sabiedrībā, īpašu uzmanību pievēršot darbvietu radīšanai un kvalitatīvu, visiem pieejamu sabiedrisko pakalpojumu nodrošināšanai; atzīmē, ka ir uzsāktas sarunas par tālejošu brīvās tirdzniecības nolīgumu starp ES un Tunisiju, un aicina Komisiju piemērot visaptverošu pieeju, lai gādātu, ka šis nolīgums ir abpusēji izdevīgs, vienlaikus ņemot vērā ievērojamās ekonomikas atšķirības starp abām pusēm; |
14. |
aicina prioritāri atbalstīt vietējās un reģionālās pašvaldības gan Eiropas Savienībā, gan EKP valstīs, lai nodrošinātu pienācīgas kvalitātes pamatpakalpojumus bēgļiem, nevis tos nosūtītu uz trešām valstīm, kā arī ilgtermiņā sekmētu ilgtspējīgu sociālo un ekonomisko attīstību šo cilvēku izcelsmes vietās un reģionos; norāda, ka bēgļi, kas ierodas Eiropā no kaimiņvalstīm, nākotnē var būt saikne starp ES un šīm kaimiņvalstīm; |
15. |
ņemot vērā reliģisko radikalizāciju, nacionālismu, ekstrēmismu un terorismu, aicina izstrādāt stratēģijas un nodrošināt atbilstošus instrumentus, lai veicinātu starpkultūru dialogu Eiropas Savienībā un ar tās kaimiņvalstu sabiedrību, uzsverot vietējo un reģionālo pašvaldību atbildību un potenciālu šajā jomā; mums ir vajadzīgs šis dialogs starp politiķiem, taču arī starp pilsonisko sabiedrību un jo īpaši iedzīvotājiem; |
16. |
uzsver, ka stabilitātei Eiropā ir nepieciešamas labas kaimiņattiecības ar EKP valstīm un to kaimiņvalstīm; norāda, ka ekonomiskā sadarbība un politiskais dialogs starp ES un Krievijas Federāciju ir īpaši svarīgi; ekonomisko un politisko attiecību ar Krieviju normalizēšanās ir atkarīga no Minskas vienošanās pilnīgas īstenošanas; norāda, ka pašvaldību, pilsoniskās sabiedrības un uzņēmējdarbības līmenī sadarbība un dialogs turpinās un ka būtu labāk jāizmanto šis potenciāls domstarpību pārvarēšanai; |
Diferenciācija un reģionālā sadarbība
17. |
norāda, ka sadarbībai ar ES nevajadzētu radīt konkurenci starp kaimiņvalstīm par labākajām attiecībām ar ES, bet gan veicināt reģionālo un teritoriālo sadarbību; uzsver EKP daudzpusējās dimensijas nepieciešamību. Sarežģītās problēmas, kas saistītas ar kaimiņvalstu stabilizāciju, var pārvarēt tikai tad, ja visi partneri reģionā sistemātiski sadarbojas; Eiropas Savienībai ir vairāk jācenšas īstenot daudzpusēju pieeju kaimiņattiecību politikā un sekmēt vietējo un reģionālo pašvaldību centrālo lomu šajā procesā; |
18. |
vērš uzmanību uz Reģionu komitejas iesaisti un potenciālu reģionālās sadarbības sekmēšanā, it īpaši saistībā ar Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu reģionālo un vietējo pašvaldību asambleju (ARLEM), ES un Austrumu partnerības valstu Reģionālo un vietējo pašvaldību konferenci (CORLEAP), kā arī Ukrainas darba grupu; aicina Komisiju un ES delegācijas vairāk izmantot trīs minēto organizāciju ekspertzināšanas; |
19. |
norāda, ka Gruzija, Moldova un Ukraina, sagaidot ilgtermiņa labumu savai demokrātiskajai un ekonomiskajai attīstībai, ir izšķīrušās par īpaši ciešām attiecībām ar ES un parakstījušas asociācijas nolīgumus; pauž bažas par reformu sociālajām izmaksām, kas var apdraudēt iedzīvotāju atbalstu tuvināšanās procesam, un aicina ES vēl ciešāk sadarboties ar attiecīgajām valstīm, lai rastu iespēju, kā risināt šo problēmu; uzsver, cik nozīmīgas nolīgumu īstenošanā ir decentralizācijas reformas šajās valstīs, un aicina prioritārā kārtā atbalstīt demokratizācijas procesu vietējā un reģionālajā līmenī; |
20. |
aicina izstrādāt stratēģijas, lai nepieļautu situāciju, kad valstīm ir jāizvēlas starp ciešāku sadarbību ar ES vai citiem partneriem, un atzinīgi vērtē to, ka jaunākās vienošanās starp ES un Armēniju ir pavērušas jaunus ceļus ciešai sadarbībai ar ES, neskarot citas starptautiskās saistības; uzskata, ka šī pieredze būtu jāizmanto arī attiecībās ar Baltkrieviju un Azerbaidžānu; |
21. |
aicina izstrādāt apakšreģionālas stratēģijas, kas atbilstu tik dažādajām problēmām un atšķirīgajiem apstākļiem dienvidu kaimiņreģionos, proti, Adrijas un Jonijas jūras reģiona stratēģiju, Vidusjūras rietumu reģiona stratēģiju un Vidusjūras austrumu reģiona stratēģiju; |
22. |
aicina Augsto pārstāvi un Komisiju nākt klajā ar konkrētu stratēģiju, kā iesaistīt EKP kaimiņvalstu kaimiņvalstis, it īpaši ar Krievijas Federāciju, lai īstenotu šo pieeju; |
23. |
uzsver, ka partnerība sākas pierobežas reģionos; aicina Komisiju atzīt tās nozīmi un atbalstīt pārrobežu sadarbības attīstību starp vietējām un reģionālajām pašvaldībām kaimiņvalstīs un tādējādi sniegt paraugu citām EKP valstīm; aicina izstrādāt ilgāka termiņa visaptverošu koncepciju, kas būtu plašāka par pašreizējo finanšu shēmu; šajā saistībā aicina ES un kaimiņreģionu sadarbībā izmantot Eiropas teritoriālās sadarbības grupas (ETSG), kā arī bez kavēšanās panākt vienošanos starp Interreg Europe un Eiropas Kaimiņattiecību instrumentu par ES fondu saskaņotu izmantošanu visu to ES reģionu attīstībai, kuri robežojas ar EKP valstīm; |
Atbildība un koncentrēšanās uz iedzīvotājiem
24. |
uzsver: lai EKP būtu sekmīga, būtiska atbildība ir vietējam un reģionālajam līmenim, un ES politika, pasākumi un finansējums ir jānosaka atbilstīgi reģionālajām vajadzībām. Ir jāizstrādā visaptveroša pieeja, kas dod labumu visiem sabiedrības slāņiem un sekmē reģionālo attīstību. Būtu jāstiprina vietējo un reģionālo pašvaldību, īpaši pierobežas pašvaldību, loma divpusējos rīcības plānos, tāpēc ir jānostiprina vietējo un reģionālo pašvaldību tiesības un pilnvaras, kā arī jāgādā, ka tām ir pieejami attiecīgi finanšu resursi; |
25. |
norāda, ka vietējā līmenī un plašākā sabiedrībā joprojām trūkst zināšanu par Eiropas Savienību un tās nolīgumiem ar EKP valstīm; aicina Komisiju sadarbībā ar ES delegācijām būtiski veicināt sadarbības programmu atpazīstamību reģionālajā un vietējā līmenī, vairāk informēt un apmācīt vietējās un reģionālās ieinteresētās personas, piemēram, izmantojot apmācības programmas skolotājiem un apmainoties ar didaktisko materiālu, kā arī stiprināt EKP programmu izmantošanas spēju pašvaldībās; |
26. |
uzskata, ka būtiski ir stiprināt jauniešu ieinteresētību un sieviešu līdzdalību, jo tie ir īpaši svarīgi faktori kaimiņvalstu attīstībai; |
27. |
aicina īstenot vairāk konkrētu projektu, kas sniedz taustāmus rezultātus un pozitīvi ietekmē iedzīvotāju ikdienas dzīvi; |
Laba pārvaldība, tiesiskums un cilvēktiesību un pilsonisko brīvību ievērošana
28. |
uzsver, ka labai pārvaldībai, tiesiskumam, demokrātijai un cilvēktiesību un demokrātisko brīvību ievērošanai ir būtiska nozīme stabilitātes nodrošināšanā; norāda, ka ES kaimiņvalstu sabiedrībām ir atšķirīga vēsturiskā pieredze un apstākļi un ka demokrātiskos un cilvēktiesību standartus nevar uzspiest ne no ārpuses, ne arī no augšas, bet tiem ir jāattīstās augšupējā virzienā; uzsver vietējo un reģionālo pašvaldību lomu demokrātijas un tiesiskuma nostiprināšanā sabiedrībā; norāda, ka šīs pamatvērtības ir EKP pamats un tās nedrīkst vājināt; uzsver, ka partnerattiecību nolīgumos vajag iekļaut efektīvākus institucionālos mehānismus, kuri ļautu pārraudzīt, kā partneri ievēro šos principus; |
29. |
norāda, ka lielākajā daļā kaimiņvalstu administratīvās spējas vietējā līmenī ir jāuzlabo; apliecina RK, tās locekļu un iesaistīto pašvaldību, kā arī pašvaldību nacionālo apvienību gatavību piedalīties programmās, kas paredzētas administratīvās spējas veidošanai kaimiņvalstīs; aicina Komisiju radīt tam nepieciešamos administratīvos un finansiālos priekšnoteikumus; aicina pastiprināti atbalstīt decentralizācijas reformas kaimiņvalstīs; ierosina vienoties ar kaimiņvalstīm par nozaru izmēģinājuma projektiem, kuru īstenošana būs vietējo un reģionālo pašvaldību pārziņā, lai nodrošinātu pieredzi decentralizācijas procesu īstenošanā; |
30. |
aicina Komisiju izstrādāt vietējā un reģionālā līmeņa deputātiem un vietējās pašpārvaldes struktūrām paredzētus projektus, kuru ietvaros var organizēt pieredzes apmaiņu ar ES vietējām un reģionālajām pašvaldībām; aicina vairāk atbalstīt vietējo un reģionālo pašvaldību nacionālās apvienības, lai EKP valstīs veicinātu pieredzes apmaiņu starp vietējām un reģionālajām pašvaldībām; aicina būtiski izvērst pilsētu partnerības programmas un Tehniskās palīdzības un informācijas apmaiņas programmu (TAIEX), kā arī mērķsadarbības programmas; aicina Komisiju atbalstīt RK vadītos un ARLEM, CORLEAP un Ukrainas jautājumu darba grupas ietvaros izstrādātos pasākumus ne tikai politiski, bet arī finansiāli; |
31. |
atkārto savu aicinājumu Eiropas Ārējās darbības dienestam, proti, kā praktisku pasākumu katrā no 16 Eiropas Komisijas delegācijām EKP valstīs iecelt “kontaktpersonu” sadarbībai ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām; |
Sadarbība enerģētikas jomā
32. |
norāda, ka cieša sadarbība enerģētikas jautājumos ir būtiska sastāvdaļa ES attiecībās ar tās kaimiņvalstīm, no kurām daudzas ir svarīgi energoresursu piegādātāji ES dalībvalstīm; uzskata, ka ES var samazināt atkarību no ārējiem piegādātājiem un enerģijas avotiem, uzlabojot energoefektivitāti visos enerģētikas ķēdes posmos, maksimāli izmantojot atjaunojamos un citus vietējos energoresursus un prioritāti piešķirot ekoloģiski ilgtspējīgam kurināmajam un tehnoloģijām. Šādā veidā ES veicinās arī Parīzē apstiprināto COP 21 mērķu sasniegšanu; uzsver, ka sadarbībai enerģētikas jomā starp ES un tās kaimiņvalstīm noteikti jāietver enerģētikas infrastruktūras un energoefektivitātes attīstības projekti; |
33. |
norāda, ka Pilsētas mēru pakts klimata un enerģētikas jomā var būt viena no platformām šādai sadarbībai, tādēļ nolūkā īstenot klimata un enerģētikas mērķus EKP valstīs piedāvā izmantot RK Pilsētas mēru pakta vēstnieku lietpratību un zinātību; |
34. |
atzīst valstu tiesības pašām pieņemt lēmumus par savu energoapgādi; aicina šajā procesā konsekventi ņemt vērā vietējo un reģionālo pašvaldību un iedzīvotāju intereses; norāda, ka daudzām pašvaldībām Eiropas Savienībā ir būtiski iebildumi pret dabasgāzes un naftas ieguvi pēc hidropārrāvumu metodes, un aicina noteikt visaugstāko ES vides standartu ievērošanu dabasgāzes un naftas ieguvē un pārstrādē par priekšnoteikumu sadarbībai ar EKP valstīm enerģētikas jomā; |
35. |
aicina enerģijas tīklu savienojamību uzlabot ne tikai Eiropas Savienībā, bet arī starp ES un tās kaimiņvalstīm un šo valstu kaimiņvalstīm; |
36. |
pauž bažas par to, ka dažās EKP valstīs ir ievērojami palielinājušās enerģijas cenas; uzskata, ka Komisijas apņēmībai veicināt enerģijas pieejamību būtu jāizpaužas praktiskās stratēģijās, kā palīdzēt tiem EKP valstu iedzīvotājiem, kurus skar enerģētiskā nabadzība; |
37. |
pauž pārliecību, ka jaunajiem projektiem enerģētikas nozarē vajadzētu būt vērstiem uz enerģijas piegādes dažādošanu un tiem nevajadzētu apdraudēt EKP valstu kā tranzīta valstu statusu; |
Sinerģijas veidošana
38. |
iesaka uzlabot sadarbībā ar austrumu un dienvidu kaimiņvalstīm gūtās pieredzes apmaiņu un atzinīgi novērtē ARLEM, CORLEAP un Ukrainas jautājumu darba grupas locekļu līdzdalību šajā jomā; |
39. |
aicina ciešāk koordinēt Eiropas kaimiņattiecību politiku un ES izstrādātās programmas bēgļu situācijas atvieglošanai kaimiņvalstīs; |
40. |
atzinīgi vērtē to, ka Globālā Eiropas Savienības ārpolitikas un drošības politikas stratēģijā ir atzīta reģionu loma, jo tie “pārstāv būtiski svarīgas pārvaldības telpas decentralizētā pasaulē”, un izteikts aicinājums “sekmēt un atbalstīt sadarbībā balstītas reģionālas sistēmas visā pasaulē”; aicina Augsto pārstāvi un EĀDD izvērtēt un izmantot vietējo un reģionālo pašvaldību gūto pieredzi; |
Finanšu resursi
41. |
uzsver, ka Eiropas Kaimiņattiecību instrumenta nodrošinātais finansējums nav atbilstošs politiskajiem mērķiem un uzdevumiem ES kaimiņos, un pauž nožēlu, ka pēc EKP pārskatīšanas netika sniegts ieteikums finanšu resursus palielināt; |
42. |
norāda, ka ES pašlaik piedzīvo vairāk krīžu nekā jebkad agrāk, it īpaši bēgļu krīzi, dabas katastrofas un bruņotus konfliktus, kas radījuši pamatvērtību apdraudējumu. Šīs krīzes vēl nebija paredzamas brīdī, kad tika noslēgta daudzgadu finanšu shēma (DFS) 2014.–2020. gadam; aicina Komisiju nākt klajā ar priekšlikumu par DFS pārskatīšanu, lai palielinātu maksimālās robežvērtības DFS 4. kategorijā, kā arī 3. kategorijā, ievērojami palielinot EKP līdzekļus, arī lai varētu risināt migrācijas un bēgļu krīzi un nodrošinātu migrantu uzņemšanu un integrāciju, par kuru galvenokārt ir atbildīgas vietējās un reģionālās pašvaldības. Jaunā DFS paver iespēju vairāk līdzekļu piešķirt Eiropas programmā migrācijas jomā minēto prioritāšu īstenošanai, it īpaši tās ārējai dimensijai; |
43. |
aicina pakāpeniski samazināt praksi, kas EKP finansējumu koncentrē galvenokārt uz valstu līmeņa sadarbību; aicina noteikt katrā valstī esošajiem apstākļiem pēc iespējas atbilstošas procentu likmes projektu finansēšanai vietējā un reģionālajā līmenī. ES finanšu resursi ir jāpielāgo reģionālo un vietējo dalībnieku vajadzībām, tostarp atbalstot mazākus projektus un nodrošinot elastīgumu līdzfinansējuma sniegšanā. Komisijai būtu jāapsver iespēja no jauna ieviest Vietējās administrācijas atbalsta instrumentu (LAF), ko izmantoja pievienošanās procesā esošās valstis, un attiecināt tā izmantošanu arī uz EKP valstīm ar stingrākiem atmaksāšanas noteikumiem, kas paredz īstenot konkrētus un ilgtspējīgus projektus. Finanšu līdzekļu izlietošana ir rūpīgi jāuzrauga, tostarp ar pilsoniskās sabiedrības līdzdalību. |
Briselē, 2016. gada 11. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/69 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Aviācijas stratēģija”
(2017/C 088/14)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
1. |
piekrīt Komisijas viedoklim, ka aviācijas nozarei ir liela nozīme, lai nodrošinātu ekonomikas izaugsmi, nodarbinātību, tirdzniecību un mobilitāti gan ES, gan ārpus tās. Gaisa transports ir būtiska ekonomikas nozare, kas rada daudz darbvietu; |
2. |
uzsver gaisa transporta sociālo nozīmi un tā svarīgo lomu teritoriālās kohēzijas veicināšanā, galvenokārt tāpēc, ka nomaļiem un mazapdzīvotiem reģioniem, tostarp salām un tālākajiem reģioniem, šī nozare paver iespēju piekļūt plašākiem kopējiem tirgiem un kultūras apmaiņai. Konkurētspējīga un ilgtermiņā ilgtspējīga Eiropas aviācijas nozare būtiski ietekmē arī attīstību vietējā un reģionālā līmenī; |
3. |
piekrīt Komisijai, ka, ņemot vērā pēdējos gados notikušās strukturālās pārmaiņas starptautiskajā gaisa pārvadājumu tirgū, ir vajadzīga saskaņota aviācijas stratēģija, un atbalsta stratēģijas mērķi sekmēt ES iedzīvotāju mobilitāti un visā ES aviācijas nozares pievienotās vērtības ķēdē uzlabot konkurētspēju un panākt ekoloģisku, ekonomisku un sociālu ilgtspēju; |
4. |
uzsver, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir būtiska loma lidostu un gaisa transporta attīstīšanā, jo tās ir atbildīgas par iedzīvotāju dzīves kvalitāti, vidi un telpisko plānošanu. Lai Eiropā ilgtspējīgi attīstītu gaisa transportu un efektīvāk izmantotu un palielinātu lidostu jaudu, telpiskās plānošanas jomā ir jāveido atklāta, pārredzama un uz savstarpēju uzticēšanos balstīta sadarbība starp vietējām un reģionālajām pašvaldībām, gaisa transporta nozares pārstāvjiem un lidostām. Tas ir obligāts nosacījums, lai veidotos pozitīva attieksme, kas Eiropas aviācijas nozarei vajadzīga nolūkā uzlabot tās konkurētspēju un saglabāt tās vadošo pozīciju; |
5. |
šajā sakarā pauž patiesu nožēlu, ka, norādot uz vajadzību pēc kopīgiem centieniem un sadarbības, nav minēts vietējais un reģionālais līmenis un to iestādes. Nav minēta arī teritoriālā un telpiskā perspektīva un ietekmes uz vidi vietējā un reģionālā mērogā apzināšanās, kas ir būtisks priekšnoteikums gaisa transporta ilgtermiņa attīstībā. Nozares pārstāvji to apzinās, bet stratēģijā tas nav atspoguļots; |
Gaisa transporta tirgus attīstība
6. |
uzskata, ka Eiropas gaisa transporta tirgus reģioniem un to iedzīvotājiem pēdējo 20 gadu laikā ir sniedzis daudz ieguvumu, un atbalsta ierosinātos pasākumus, kuru mērķis ir veicināt gaisa pārvadājumu tirgus attīstību, tostarp ES līmeņa sarunas par visaptverošiem gaisa transporta nolīgumiem ar vairākām valstīm un reģioniem, kā arī sarunas par konkurences noteikumiem, jo šādi pasākumi var veicināt gaisa transporta tālāku liberalizāciju un nodrošināt vienlīdzīgus apstākļus godīgai konkurencei gaisa transporta nozarē. Sarunās apspriestajos visaptverošajos gaisa transporta nolīgumos ir jāņem vērā SDO pamatkonvencijas; |
7. |
apzinās liberalizācijas ietekmi uz ES gaisa transporta nozari, taču norāda arī uz lielajiem jaunajiem uzdevumiem, ar ko nozare saskaras, proti, nepieciešamību sekmēt līdzsvarotu teritoriālo attīstību, nodrošināt esošo un jaunizveidoto darbvietu atbilstību Eiropas standartiem, kā arī piemērot valsts atbalsta noteikumus; |
Jaudas trūkums gan uz zemes, gan gaisā?
8. |
norāda, ka, ar tirgus dalībniekiem apspriežoties par satiksmes jaudu gaisā, ir radies iespaids, ka gaisa telpā jaudas netrūkst un vidējais kavējumu ilgums ir ļoti neliels. Joprojām pastāv lielas iespējas uzlabot efektivitāti un sasniegt labākus rezultātus vides jomā, kā arī samazināt izmaksas, īstenojot vienoto Eiropas gaisa telpu (Single European Sky) un ieviešot SESAR projekta rezultātus, tostarp izmantojot kopējus standartus, kas var palīdzēt atvērt tirgu gaisa satiksmes pārvaldības sistēmām. Efektīva, integrēta gaisa satiksmes pārvaldības sistēma sniedz labumu reģioniem un ir reģionu interesēs – tas īpaši attiecas uz nomaļiem reģioniem ar mazām lidostām. Gaisa satiksmes tālvadība ir piemērs, kā ar jaunu tehnoloģiju palīdzību iespējams efektīvāk organizēt mazu reģionālo lidostu darbību; |
9. |
atbalsta priekšlikumu attīstīt stratēģisku plānošanu lidostu jaudas pārvaldībai ES līmenī gadījumā, kad trūkst jaudas dažās lielākās lidostās, bet vienlaikus daudzas citas lidostas nav pilnībā noslogotas; tā kā kopumā pastāv jaudas pārpalikums, jānodrošina jau esošās infrastruktūras efektīvāka izmantošana, kas nepārprotami ietekmētu vidi. Šādai plānošanai valsts un reģionālā līmenī jābūt balstītai uz teritoriālo dimensiju. Īpaši svarīgs ir jautājums par to, kā var vislabāk izmantot lidostu pašreizējo jaudu. Stratēģijā ir izklāstītas starp dažādiem reģioniem pastāvošās atšķirības savienojamības jomā, kuras ne vienmēr ir izskaidrojamas ar vietējo apstākļu atšķirībām vai ar atšķirībām starp pieprasījumu un piedāvājuma nosacījumiem. Šīs atšķirības ievērojami samazina dažu reģionu konkurētspēju un neļauj tiem labāk un vienmērīgāk izmantot savu potenciālu, kā arī vājina teritoriālo kohēziju. Būtu jātiecas uz to, lai nodrošinātu visu Eiropas reģionu pienācīgu reģionālu savienojamību, vienlaikus nepieļaujot nerentablu lidostu skaita palielināšanos un konkurences izkropļojumus gadījumos, kad pastāv funkcionējoša tirgus priekšnoteikumi; |
10. |
atzinīgi vērtē to, ka Komisija turpinās sadarboties ar Lidostu novērošanas centru, lai uzraudzītu gan ES iekšējo, gan ES ārējo savienojamības tendenču attīstību, konstatētu nepilnības un īstenotu piemērotus pasākumus. Koordinēta un pastāvīga analīze, kurā sniegta informācija par reģionu savienojumu atbilstību pašreizējam pieprasījumam un informācija par reģioniem, kas nav pietiekami savienoti, kā arī par pieejamo jaudu lidostās, būtu vērtīgs pamats lidostu jaudas izmantošanas un attīstības plānošanai. Plānošanas pasākumi, ar ko uzlabo pieejamību un paplašina aptverto teritoriju, var vairot nepietiekami noslogotu lidostu pievilcību. Šādā plānošanā būtu jāņem vērā gan pasažieru, gan kravas transports, tā jābalsta uz vairākveidu transporta pieeju un tajā jāņem vērā ietekme uz ekonomiku, sociālo jomu un vidi; |
11. |
atzīmē, ka Komisija stratēģijā aicina Padomi un Eiropas Parlamentu pēc iespējas ātrāk pieņemt pārskatīto regulu par laika nišām, kuru tā bija iesniegusi 2011. gadā. Reģionālā savienojamība tagad būtu jānosaka par prioritāti skaidrāk nekā tad, kad tika iesniegts pārskatīšanas priekšlikums. Priekšlikums par Laika nišu regulas pārskatīšanu būtu jāgroza, lai reģionālo savienojamību noteiktu par augstāku prioritāti; |
Kravu aviopārvadājumi
12. |
norāda: lai arī kravu pārvadājumiem gaisa transporta nozarē ir ievērojams īpatsvars, aviācijas stratēģijā tiem nav veltīta nekāda uzmanība. Kravu aviopārvadājumi ir svarīga kravu transporta nozares un loģistikas sastāvdaļa, tie ietekmē reģionu attīstības iespējas, it īpaši tālākajos reģionos, un ir svarīgs reģionālās plānošanas elements. Ir svarīgi kravu pārvadājumus ņemt vērā plānošanā, raugoties no vairākveidu pārvadājumu loģistikas perspektīvas. Visaptverošā ES aviācijas stratēģijā saistībā ar lidostu jaudu, vairākveidu transporta sistēmu un loģistikas tīklu jāņem vērā arī kravu aviopārvadājumi, arī tādā īpašā aspektā kā lidmašīnu radītais troksnis vēlu vakarā, naktī un agri no rīta; |
Savienojamība
13. |
secina, ka reģionu attīstības potenciāls ir lielā mērā atkarīgs no tā starptautiskās savienojamības kvalitātes. Raugoties no reģionālās perspektīvas, svarīgs gaisa transporta nozares uzdevums ir nodrošināt labu savienojamību. Tāpēc reģioni ir pamatoti ieinteresēti veidot vairāk un labākus savienojumus, izvēršot maršrutus. Attiecībā uz tālāko reģionu lidostām gaisa satiksmes savienojamība ir obligāti nepieciešama ģeogrāfiskās situācijas dēļ un tāpēc, ka nav alternatīvu transporta veidu. Šajā sakarā varētu izmantot stimulus jaunu tiešo gaisa satiksmes maršrutu ieviešanai un pasākumus maršruta galamērķa popularizēšanai. Lai novērstu konkurences kropļojumus un nezaudētu uzticamību, jānodrošina pārredzamība; |
14. |
vienlaikus uzsver, ka reģionu savienojamība pirmām kārtām tiek nodrošināta ar integrētām vairākveidu transporta sistēmām. Gaisa satiksme ir svarīgs transporta veids, ko izmanto tāliem pārvadājumiem un kontinentāliem un starpkontinentāliem savienojumiem. Tomēr ceļošanai “no durvīm līdz durvīm” un lai uzlabotu visa ceļojuma kvalitāti, izšķiroši ir tas, kā gaisa satiksme mijiedarbojas ar pārējiem transporta veidiem integrētā labi funkcionējošā transporta sistēmā. Šajā sakarā arī jāatzīmē, ka tie, kas strādā lidostās vai to tuvumā, ir atkarīgi no sabiedriskā transporta, kas brauc viņu vajadzībām atbilstošos laikos (galvenokārt ārpus parastā darba laika); |
Lidostu nodevas kā pārvaldības instruments
15. |
uzsver, ka, nosakot lidostas nodevas, ir svarīgi nodrošināt pārredzamību un dialogu starp lidostām un aviokompānijām. RK arī aicina ES aviācijas stratēģijā iekļaut prasību koordinēti iekasēt lidostas nodevas, ko izmanto vides mērķiem attiecībā uz troksni un gaisa kvalitāti. Visaptveroša koordinēta vides nodevu izmantošana varētu būt viens no vairākiem stimuliem, kas kopā ar ekonomikas politikas instrumentiem, kuri vērsti uz degvielas patēriņa un ietekmes uz vidi samazināšanu, ļautu paātrināt flotes atjaunošanu, kas ir vēlama klimata un vides apsvērumu dēļ. Turklāt RK mudina jautājumam par stimuliem, kas paātrinātu flotes atjaunošanu vides un klimata aizsardzības nolūkos, stratēģijā veltīt vispārēju uzmanību; |
Atbalsts nepietiekami savienotiem reģioniem
16. |
pauž nožēlu, ka Komisija stratēģijā nav pievērsusi uzmanību reģionālo lidostu lomai un nozīmei gaisa transporta attīstībā. Līdzsvarotajā pieejā, ko Komisija gatavojas piemērot atbilstoši Pamatnostādnēm par valsts atbalstu lidostām un aviokompānijām (OV C 99, 4.4.2014., 3. lpp.), jāņem vērā nepieciešamība nodrošināt reģionālo attīstību un visu Eiropas reģionu savienojamību, it īpaši attiecībā uz mazapdzīvotiem, nomaļiem un tālākajiem reģioniem, jo pastāv acīmredzams risks, ka tirgus šīs vajadzības neapmierinās. RK uzsver, ka vispārējas nozīmes transporta pakalpojums ir jautājums, kam reģionālā perspektīvā ir izšķiroša nozīme. Turklāt jāņem vērā, ka reģionālajām lidostām jābūt iespējai saņemt atbalstu, lai tās varētu ilgtspējīgi un noturīgi nodrošināt ekonomiskās rentabilitātes slieksni. Tālākajiem, nomaļiem un mazapdzīvotiem reģioniem, kā arī reģioniem, kuros ir slikta savienojamība citu iemeslu dēļ, gaisa savienojumi ar ekonomikas un administratīvajiem centriem un valsts gaisa transporta mezgliem, kas veic tālāku transportēšanu, ilgtermiņā ir būtisks izdzīvošanas elements. Lai nodrošinātu atbilstīgus apstākļus šo reģionu attīstībai, daudzos gadījumos ir nepieciešami publiskā iepirkuma konkursi, atbalsts ieguldījumiem lidostās un lidostu darbībā, kā arī jānodrošina pacelšanās un nolaišanās laika nišas maksimālās slodzes laikā gaisa transporta mezglos, kuri nodrošina savienojumus ar Eiropas un starpkontinentāliem mērķiem. Tas ir būtiski, lai nodrošinātu ES teritoriālo kohēziju, tāpēc Komiteja uzskata, ka šis aspekts aviācijas stratēģijā ir skaidri jāatspoguļo. RK apstiprina jau agrāk pausto nostāju, ka Komisijai jākoncentrējas uz lielajām lidostām un ka atbalsta pasākumi mazām lidostām, kuras gadā vidēji apkalpo mazāk nekā 300 000 pasažieru, nav iekļaujami valsts atbalsta noteikumu piemērošanas jomā, tāpēc ka tie nevar būtiski ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm, tāpēc ka šādas lidostas nav strukturāli spējīgas segt kapitāla un darbības izmaksas (1) un valsts atbalsts palīdz veidot drošu un saimnieciski dzīvotspējīgu gaisa transporta infrastruktūru reģionos, kuriem ir vāji attīstīti transporta savienojumi ar citiem reģioniem (2). Šis nosacījums, protams, būtu jāievieš, vienlaikus ievērojami paaugstinot atbrīvojuma robežvērtību (kas pašlaik ir 200 000 pasažieru gadā) attiecībā uz atbalstu lidostām, kas sniedz vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumus, un vajadzētu atgriezties pie robežvērtības, kas bija spēkā, pirms tika pieņemta t. s. Almunia pakete par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem, proti, 1 miljons pasažieru gadā. Tomēr šādas rīcības priekšnoteikumam jābūt tādam, ka pienācīgu savienojamību nevar nodrošināt nekādā citā veidā; |
17. |
uzskata, ka valsts atbalsta noteikumus, it īpaši 2014. gada Pamatnostādnes par valsts atbalstu lidostām un aviokompānijām, piemērot kopā ar ES noteikumiem par vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumiem ir pārāk sarežģīti. Tas rada neskaidrību par to, kā vietējās un reģionālās pašvaldības var finansiāli atbalstīt reģionālās lidostas. Šādu jautājumu izskatīšana Komisijā ir ļoti laikietilpīga, tāpēc būtu jāprecizē un jāpaātrina atļaujas saņemšanas procedūras. Nenoteiktība un kavēšanās apstrādes procesā kopumā apgrūtina centienus nodrošināt mazu, nomaļu un tālāko reģionu pienācīgu savienojamību un var negatīvi ietekmēt ekonomikas attīstību šajos reģionos; |
18. |
saistībā ar Vispārējās grupu atbrīvojuma regulas (VGAR) (3) pārskatīšanu, kuras mērķis ir atcelt paziņošanas prasības attiecībā uz atbalstu lidostu infrastruktūrai, RK pilnībā piekrīt Eiropas Komisijas nostājai jautājumā par ieguldījumu atbalstu reģionālajām lidostām, proti, “ziņošanas robežvērtības noteikšana attiecībā uz atbalsta apmēru nav lietderīga, jo atbalsta ietekme uz konkurenci pirmām kārtām ir atkarīga no lidostas lieluma, nevis no ieguldījumu apjoma”. RK arī pauž cerību, ka Eiropas Komisija nodrošinās sadaļas “Definīcijas attiecībā uz atbalstu reģionālajām lidostām” atbilstību jau spēkā esošajiem ES tiesību aktiem; |
Pētniecība un inovācija
19. |
atzinīgi vērtē to, ka stratēģijā ir uzsvērta pētniecības un izstrādes, kā arī inovācijas nozīme, lai Eiropa var saglabāt vadošo lomu gaisa transporta un aviācijas nozarē. RK uzsver reģionu lomu, ņemot vērā arī to atbildību par reģionālās attīstības darbu, ko tie veic sadarbībā ar publisko un privāto sektoru un augstskolām un kas orientēts uz pētniecības, izstrādes un inovācijas veicināšanu. Pētniecība un izstrāde, kuras mērķis ir mazināt gaisa transporta ietekmi uz apkārtējo vidi, ir īpaši nozīmīga vietējām un reģionālajām pašvaldībām. Piemēram, svarīga pētniecības joma ir izmaksu ziņā efektīvu nefosilu aviācijas degvielu izstrāde; |
Droni
20. |
ir pārliecināta, ka bezpilota lidaparātu izmantošanai vietējā un reģionālajā līmenī piemīt liels potenciāls, it īpaši reti apdzīvotos Eiropas reģionos, un atbalsta mērķi Eiropu izvirzīt vadībā dronu tehnikas izstrādē un izmantošanā. Kā piemēru pielietojuma jomai ar lielu attīstības potenciālu var minēt lauksaimniecību, kur dronu izmantošana var sekmēt ilgtspējīgu un noturīgu efektivitātes palielināšanu. Paredzams, ka to pakalpojumu klāsts, kurus var sniegt ar droniem, ievērojami palielināsies un šo pakalpojumu skaits pieaugs, un uzņēmumiem un iedzīvotājiem tas varētu būt ļoti noderīgi. Tomēr dronu aizvien plašākā izmantošana nozīmē arī to, ka būs jāanalizē un jārisina problēmas saistībā ar drošību gaisa telpā un uz zemes, privātās sfēras aizsardzību, kā arī jautājumi saistībā ar atbildību, radiofrekvenču spektra izmantošanas regulējumu un akceptēšanu sabiedrībā. Šajā sakarā RK ir veikusi novērtējumu par dronu izmantošanas ietekmi vietējā un reģionālajā līmenī. Komiteja vēlas, lai tiesību akti par dronu izmantošanu tiktu pieņemti ES līmenī – tajos jāiekļauj riska apzināšanās, tiem jābūt saskaņotiem un jānodrošina to atbilstība subsidiaritātes principam; Komiteja uzsver nepieciešamību nodrošināt dialogu starp Eiropas Aviācijas drošības aģentūru (EASA), kuras kompetencē ir galvenie regulējuma jautājumi, un attiecīgajiem valsts, reģionālā un vietējā līmeņa dalībniekiem dalībvalstīs. Dronu tehnikas dēļ gaisa satiksme vietējā un reģionālā līmenī paplašinās citādi nekā agrāk, un šī telpiskā dimensija ir jāatzīst normatīvajos aktos. Vispārējos saskaņotajos tiesību aktos par droniem jābūt iekļautiem arī noteikumiem par apmācības sertifikāciju un akreditāciju attiecībā uz dronu ekspluatāciju un tehnisko apkopi, lai nodrošinātu šo profesionāļu brīvu pārvietošanos un uzņēmumu brīvu dibināšanu visā Eiropas Savienības teritorijā; |
Klimats, vide un vairākveidu transporta sistēmas – telpiskā plānošana ilgtspējīgai attīstībai
21. |
uzskata, ka ir dīvaini, ka klimata jautājums – kas viens no lielākajiem kopējiem nākotnes uzdevumiem – stratēģijā ir minēts tikai vispārīgi. Šajā sakarā norāda, ka īpaša uzmanība jāpievērš diviem nozīmīgiem faktoriem, kas kavē oglekļa dioksīda emisiju samazināšanu – Eiropas gaisa telpas sadrumstalotībai un nepietiekamiem globāla līmeņa klimata pārmaiņu seku mazināšanas pasākumiem. Tas, ka Starptautiskajā Civilās aviācijas organizācijā (ICAO) tiek veidots pasaules mēroga mehānisms, lai samazinātu aviācijas ietekmi uz klimatu, ir pareizs un svarīgs pasākums, taču tas nedrīkstētu būt šķērslis, kas neļauj Eiropā – saskaņā ar stratēģijā izvirzītajiem mērķiem – saglabāt augstos vides standartus un laika gaitā tos paaugstināt, un izvirzīt vērienīgākus mērķus nekā ICAO noteiktie minimālie mērķi. Īpaši būtu jāpievēršas pieejamības un konkurētspējas problēmu mazināšanai, kuras rodas LESD 349. pantā minētajos reģionos; |
22. |
pauž nožēlu par to, ka aviācijas nozare (līdz ar kuģniecību) netika iekļauta pagājušā gada Parīzes klimata nolīgumā. Atgādina, ka lidojumiem ES robežās jau piemēro Savienības emisijas kvotu tirdzniecības sistēmu (ETS), un stingri atbalsta šāda mehānisma piemērošanu arī ārpus ES, lai ierobežotu oglekļa dioksīda emisijas. Tādēļ RK uzstājīgi mudina Starptautisko Civilās aviācijas organizāciju gaidāmajā ICAO 39. asamblejā panākt tālāku virzību šajā jautājumā; |
23. |
uzsver, ka par klimata aizsardzību kopīgi ir atbildīgi visi dalībnieki; ir svarīgi uz šo jautājumu aplūkot kopumā un uz gaisa transporta ietekmi uz klimatu neraudzīties izolēti. Vietējā un reģionālajā līmenī būtisku daļu, proti, līdz 50 % no kopējām oglekļa emisijām, rada sauszemes transports un lidostu darbība. Sadarbība, kas izveidojusies starp vietējām un reģionālajām pašvaldībām, privātiem uzņēmumiem un lidostām un kuras mērķis ir attīstīt videi nekaitīgākus, vairākveidu transporta risinājumus, ir piemērs iniciatīvām, kuras var dot būtisku ieguldījumu ietekmes uz vidi samazināšanā. Daudzas lidostas īsteno vērienīgas programmas, lai palīdzētu ievērojami samazināt oglekļa dioksīda emisijas Eiropas lidostās. RK uzskata, ka aviācijas stratēģijā būtu jāņem vērā vietējā un reģionālā līmeņa atbildība par aviācijas nozares oglekļa dioksīda emisiju aktīvu ierobežošanu un to potenciāls īstenot šādus pasākumus; |
24. |
uzskata, ka lidmašīnu radītais troksnis ir nopietna problēma, kas jārisina, lai aviācijas nozare Eiropas Savienībā varētu turpināt attīstīties. RK pauž pārsteigumu par to, ka šī ar gaisa transportu saistītā problemātika ir analizēta tik nepilnīgi. Lidmašīnu radītais troksnis izraisa lielas veselības problēmas un pazemina dzīves kvalitāti. Tā kā vietējās un reģionālās pašvaldības ir atbildīgas par iedzīvotāju veselības aizsardzību, drošību un labklājību, kā arī telpisko plānošanu, tām ir svarīga loma cīņā pret lidmašīnu radīto troksni lidostu tuvumā un ar šo jautājumu saistīto interešu konfliktu risināšanā; |
25. |
turklāt aicina sīkāk analizēt gaisa transporta radīto cita veida ietekmi uz vidi, jo īpaši slāpekļa oksīda un cieto daļiņu emisijas. Stratēģijā ir norādīts uz pētniecības un izstrādes projektu, piemēram, Clean Sky un SESAR, gaidāmajiem rezultātiem; izmantojot ikgadēju ziņojumu par ietekmi uz vidi, Eiropas Savienība, dalībvalstis un gaisa satiksmes nozare labāk varēs analizēt gaisa satiksmes veikumu vides ilgtspējas jomā, kā arī labāk novērtēt dažādo pasākumu efektivitāti. RK atzinīgi vērtē šo sistemātisko, pilnīgo un regulāro vides ilgtspējas novērtējumu. Vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir svarīgi piekļūt datiem par zemāku ģeogrāfisku līmeni; |
26. |
uzskata, ka aviācijas stratēģijā ir skaidri jāatzīst vietējo un reģionālo pašvaldību būtiskā loma, un aicina attīstīt labu sadarbības praksi starp lidostu operatoriem un vietējām un reģionālajām pašvaldībām. Lai veicinātu un atbalstītu šādu attīstību, būtu jāizceļ paraugprakses piemēri; |
27. |
aicina – lai ierobežotu ietekmi uz vidi – piemērot divas pamata pieejas, kas viena otru papildina. Pirmkārt, ir jāierobežo emisiju rašanās pie to avota, ko var lielā mērā ietekmēt ar starptautiskiem standartiem un instrumentiem. Otrkārt, ir svarīgi nodrošināt efektīvu telpisko plānošanu un citus pasākumus vietējā un reģionālā līmenī, sadarbojoties vietējām un reģionālajām pašvaldībām, lidostām un aviācijas nozari, lai ierobežotu vietējās emisijas un to ietekmi. Faktam, ka plānošana vietējā un reģionālajā līmenī ir svarīga un ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām šajā jomā ir būtiska loma, stratēģijā nav veltīta nekāda uzmanība, un tas ir nopietns trūkums. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) Reģionu komitejas 2013. gada 28. novembra atzinums “ES pamatnostādnes par valsts atbalstu lidostām un aviokompānijām”, COTER-V-043 (OV C 114, 15.4.2014., 11. lpp.).
(2) Sk. Eiropas Komisijas lēmumu par Angulēmas lidostu, 23.7.2014.: http://europa.eu/rapid/press-release_MEMO-14-498_en.htm.
(3) http://ec.europa.eu/competition/consultations/2016_gber_review/index_en.html
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/74 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēma (ENAS)”
(2017/C 088/15)
|
I. IETEIKUMI GROZĪJUMIEM
1. grozījums
6. apsvērums
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
Nesenā krīze parādīja, ka iekšējā tirgus darbība var tikt apdraudēta un ka palielinās finansiālās sadrumstalotības risks. Kad maksātnespējīga kļūst banka, kas ir salīdzinoši liela dalībvalsts banku nozares ietvaros, vai kad vienlaikus maksātnespējīga kļūst daļa no valsts banku nozares, tas var izraisīt dalībvalsts NGS neaizsargātību pret lieliem vietēja mēroga satricinājumiem, pat neraugoties uz papildu finanšu mehānismiem, ko nodrošina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/49/ES. Šāda dalībvalsts NGS neaizsargātība pret lieliem vietēja mēroga satricinājumiem var veicināt nelabvēlīgas atsauksmes starp bankām un to valsts vadītājiem, apdraudot noguldījumu aizsardzības viendabīgumu un sekmējot noguldītāju uzticības zudumu, kā arī izraisot tirgus nestabilitāti. |
Nesenā krīze parādīja, ka iekšējā tirgus darbība var tikt apdraudēta un ka palielinās finansiālās sadrumstalotības risks. Kad maksātnespējīga kļūst banka, kas ir salīdzinoši liela dalībvalsts banku nozares ietvaros, vai kad vienlaikus maksātnespējīga kļūst daļa no valsts banku nozares, tas var izraisīt dalībvalsts NGS neaizsargātību pret lieliem vietēja mēroga satricinājumiem, pat neraugoties uz papildu finanšu mehānismiem, ko nodrošina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/49/ES , ja saskaņā ar šo Direktīvu izveidojamās dalībvalstu NGS nav pilnībā izveidotas un finansiāli pietiekami nodrošinātas . Šāda dalībvalsts NGS neaizsargātība pret lieliem vietēja mēroga satricinājumiem var veicināt nelabvēlīgas atsauksmes starp bankām un to valsts vadītājiem, apdraudot noguldījumu aizsardzības viendabīgumu un sekmējot noguldītāju uzticības zudumu, kā arī izraisot tirgus nestabilitāti. |
Pamatojums
Pielāgojuma mērķis ir precizēt, ka Direktīvā 2014/49/ES paredzētās un valstu tiesību aktos transponējamās dalībvalstu NGS ir īpaši neaizsargātas tad, ja tās nav pilnībā izveidotas un valstu fondos tām nav paredzēti pietiekami līdzekļi.
2. grozījums
8. apsvērums
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
Lai gan Direktīva 2014/49/ES būtiski uzlabo valstu sistēmu spēju izmaksāt kompensācijas noguldītājiem, nepieciešami efektīvāki noguldījumu garantiju mehānismi Banku savienības līmenī, lai nodrošinātu pietiekamus finanšu līdzekļus visu noguldītāju uzticības pamatošanai un tādējādi saglabātu finanšu stabilitāti. ENAS nostiprinās Banku savienības noturību pret krīzēm nākotnē, plašāk kopīgojot risku, un piedāvās vienādu aizsardzību apdrošinātajiem noguldītājiem, atbalstot iekšējā tirgus pienācīgu darbību. |
Lai gan Direktīva 2014/49/ES būtiski uzlabo valstu sistēmu spēju izmaksāt kompensācijas noguldītājiem, eventuāli var būt nepieciešami efektīvāki noguldījumu garantiju mehānismi Banku savienības līmenī, lai nodrošinātu pietiekamus finanšu līdzekļus visu noguldītāju uzticības pamatošanai un tādējādi saglabātu finanšu stabilitāti. Darboties spējīga ENAS nostiprinās Banku savienības noturību pret krīzēm nākotnē, plašāk kopīgojot risku, un piedāvās vienādu aizsardzību apdrošinātajiem noguldītājiem, atbalstot iekšējā tirgus pienācīgu darbību. Tomēr, lai to panāktu, visām dalībvalstīm, īstenojot Direktīvu 2014/49/ES, ir jārada vienādi priekšnosacījumi, ko Eiropas Komisija izvērtē un līdz 2016. gada 31. decembrim apstiprina ar ziņojumu. Atbilstoši savām labāka regulējuma pamatnostādnēm Komisija līdz minētajam datumam veic arī iesniegtā priekšlikuma ietekmes novērtējumu, kurā cita starpā ņemti vērā institucionālas aizsardzības aspekti. |
Pamatojums
Direktīvas 2014/49/ES 19. panta 5. punktā ir paredzēts, ka Eiropas Komisija līdz 2019. gadam iesniedz ziņojumu par dalībvalstu NGS darbību Eiropas sistēmā. Tā kā izskatāmais regulas priekšlikums ir publicēts pirms minētā ziņojuma publicēšanas un ir tieši balstīts uz funkcionējošām dalībvalstu NGS, Eiropas Komisijai ziņojums būtu jāizstrādā jau šogad, lai varētu rīkot reālajā situācijā balstītas diskusijas. Tas pats attiecas uz izstrādājamo ietekmes novērtējumu.
3. grozījums
15. apsvērums
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus iekšējā tirgū kopumā, šī regula ir saskaņota ar Direktīvu 2014/49/ES. Tā papildina minētās direktīvas noteikumus un principus, lai nodrošinātu pienācīgu ENAS darbību un pienācīga finansējuma pieejamību šai sistēmai. Tādēļ materiālās tiesības par noguldījumu garantijām, kas piemērojamas ENAS ietvaros, būs saskanīgas ar tiesībām, ko piemēro dalībvalstu NGS vai izraudzītās iestādes neiesaistītajās dalībvalstīs un kas saskaņotas ar Direktīvu 2014/49/ES. |
Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus iekšējā tirgū kopumā, šī regula ir saskaņota ar Direktīvu 2014/49/ES. Tā papildina minētās direktīvas noteikumus un principus, lai nodrošinātu pienācīgu ENAS darbību un pienācīga finansējuma pieejamību šai sistēmai. Tajā ir īpaši ņemta vērā saikne starp ekonomikas stabilitāti un vietējo un reģionālo banku, kā arī attīstību veicinošu banku darbību. Šīs iestādes galvenokārt sniedz finansiālu atbalstu veicināšanas pasākumiem vietējā, reģionālajā un valsts līmenī. Tādēļ materiālās tiesības par noguldījumu garantijām, kas piemērojamas ENAS ietvaros, būs saskanīgas ar tiesībām, ko piemēro dalībvalstu NGS vai izraudzītās iestādes neiesaistītajās dalībvalstīs un kas saskaņotas ar Direktīvu 2014/49/ES. |
Pamatojums
Grozījuma mērķis ir nodrošināt, ka priekšlikumā ir pietiekami ņemta vērā publiskā sektora banku loma.
4. grozījums
1. panta 3. punkts
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
||||
regulas 2. pantu aizstāj ar šādu: |
regulas 2. pantu aizstāj ar šādu: |
||||
“2. pants. Darbības joma |
“2. pants. Darbības joma |
||||
1. VNM nolūkos šo regulu piemēro šādām vienībām: |
1. VNM nolūkos šo regulu piemēro šādām vienībām: |
||||
|
|
||||
|
|
||||
|
|
||||
2. ENAS nolūkos šo regulu piemēro šādām vienībām: |
2. ENAS nolūkos šo regulu piemēro šādām vienībām: |
||||
|
|
||||
|
|
||||
|
3. ENAS nolūkos šo regulu tomēr nepiemēro attīstību veicinošām bankām, kas definētas 3. panta 1. punkta 16) apakšpunktā (jauns). |
||||
Ja šī regula rada tiesības vai pienākumus iesaistītai NGS, kuru administrē izraudzītā iestāde, kas definēta Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 18. apakšpunktā, uzskata, ka šīs tiesības un pienākumi ir izraudzītās iestādes tiesības un pienākumi.”; |
Ja šī regula rada tiesības vai pienākumus iesaistītai NGS, kuru administrē izraudzītā iestāde, kas definēta Direktīvas 2014/49/ES 2. panta 1. punkta 18. apakšpunktā, uzskata, ka šīs tiesības un pienākumi ir izraudzītās iestādes tiesības un pienākumi.”; |
Pamatojums
Attīstību veicinošas bankas ļoti atšķiras no parastajiem banku modeļiem. Lai gan tās pašas sevi refinansē kapitāla tirgū, darbības to būtības un esošā kapitāla apjoma dēļ šo banku maksātnespējas risks ir ļoti zems. Tāpēc tās būtu jāizslēdz no prasībām, kas saistītas ar noguldījumu garantiju sistēmu.
5. grozījums
1. panta 4. punkts
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
||||||||
regulas 3. pantu groza šādi: |
regulas 3. pantu groza šādi: |
||||||||
|
|
||||||||
|
|
||||||||
|
|
||||||||
|
|
||||||||
|
|
Pamatojums
Būtu jāizmanto Regulas (ES) 2015/63 1. iedaļas 3. panta 27. punktā minētā definīcija, jo saskaņotības interesēs tai būtu jādod priekšroka un tajā ir minēti visi būtiskie elementi un atšķirīgu terminu definīciju iekļaušana tiesību aktos nav vēlama.
6. grozījums
74.c panta 5. punkts
Komisijas ierosinātais teksts |
RK grozījums |
||||
Komisija ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 93. pantu , lai precizētu uz risku balstīto metodi iemaksu aprēķināšanai saskaņā ar šā panta 2. punktu. |
Komisija iesniedz priekšlikumus , kuros precizē uz risku balstīto metodi iemaksu aprēķināšanai saskaņā ar šā panta 2. punktu. |
||||
Tā pieņem vienu deleģēto aktu, kurā precizē metodi, kā aprēķināt iemaksas, kas jāsamaksā par labu iesaistītajām NGS un – vienīgi attiecībā uz pārapdrošināšanas periodu – par labu NAF. Šajā deleģētajā aktā aprēķinu pamatā ir jāliek apdrošināto noguldījumu summa un riska pakāpe, kas rodas katrai kredītiestādei, attiecībā pret visām citām kredītiestādēm, kas piesaistītas tai pašai iesaistītajai NGS. |
Tā ierosina noteikumus, kuros precizē metodi, kā aprēķināt iemaksas, kas jāsamaksā par labu iesaistītajām NGS un – vienīgi attiecībā uz pārapdrošināšanas periodu – par labu NAF. Aprēķinu pamatā ir jāliek apdrošināto noguldījumu summa un riska pakāpe, kas rodas katrai kredītiestādei, attiecībā pret visām citām kredītiestādēm, kas piesaistītas tai pašai iesaistītajai NGS. Tā ņem vērā arī to, vai valstī pastāv papildu brīvprātīgas garantiju sistēmas. |
||||
Tā pieņem arī otru deleģēto aktu, kurā precizē metodi, kā aprēķināt iemaksas, kas jāmaksā par labu NAF, sākot no kopapdrošināšanas perioda. Šajā otrajā deleģētajā aktā aprēķinu pamatā ir jāliek apdrošināto noguldījumu summa un riska pakāpe, kas rodas katrai kredītiestādei, attiecībā pret visām citām kredītiestādēm, kas minētas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā. Abos deleģētajos aktos jāiekļauj aprēķinu formula, konkrētie rādītāji, dalībnieku riska kategorijas, svērtās riska robežvērtības ar piesaisti konkrētām riska kategorijām un cita nepieciešamā informācija. Riska pakāpe jāvērtē, pamatojoties uz šādiem kritērijiem: |
Tā ierosina vēl vienus noteikumus, kuros precizē metodi, kā aprēķināt iemaksas, kas jāmaksā par labu NAF, sākot no kopapdrošināšanas perioda. Aprēķinu pamatā ir jāliek apdrošināto noguldījumu summa un riska pakāpe, kas rodas katrai kredītiestādei, attiecībā pret visām citām kredītiestādēm, kas minētas 2. panta 2. punkta b) apakšpunktā. Abos deleģētajos aktos jāiekļauj aprēķinu formula, konkrētie rādītāji, dalībnieku riska kategorijas, svērtās riska robežvērtības ar piesaisti konkrētām riska kategorijām un cita nepieciešamā informācija. Riska pakāpe jāvērtē, pamatojoties uz šādiem kritērijiem: |
||||
|
|
||||
|
|
||||
|
|
||||
|
|
||||
|
|
||||
|
|
||||
|
|
Pamatojums
Viens no grozījumu mērķiem ir aprēķina metodi pielāgot attiecībā uz kredītiestādēm, kurās ir brīvprātīgas garantiju sistēmas. Ir jānodrošina, ka stimulu saglabāt brīvprātīgas (papildu) sistēmas neapdraud divkāršas maksāšanas pienākums. Turklāt būtu skaidri jāparedz, ka aprēķina metodi nosaka nevis vienīgi Eiropas Komisija, bet tai būtu jāizriet no parastās likumdošanas procedūras.
II. IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Ievada piezīmes
1. |
atzīst, ka pasaules ekonomikas krīzes dēļ ir pieaugusi iedzīvotāju neuzticēšanās lielai banku nozares daļai. Atsevišķu lielu banku veiktās augsta riska spekulācijas šo krīzi ievērojami pastiprināja vai – vēl vairāk – bija viens no daudzajiem finanšu sistēmu sabrukuma iemesliem. Raugoties no ekonomiskā viedokļa, bija vajadzīga arī sistēmiskas nozīmes banku “glābšana”, tomēr dalībvalstu iedzīvotāji ļoti kritiski vērtēja to, ka dalībvalstis uzņemas atbildību par galvenokārt privātu finanšu iestāžu riskantiem darījumiem. Tādēļ ir svarīgi nodrošināt, lai ar atbilstošiem priekšlikumiem par Eiropas noguldījumu garantiju sistēmu visās dalībvalstīs līdzvērtīgi stiprinātu iedzīvotāju uzticēšanos Eiropas banku nozarei; |
2. |
uzsver, ka starp dalībvalstu ekonomisko stabilitāti un tajās darbojošos banku stabilitāti pastāv skaidra saikne. Tāpēc Eiropas banku savienības sistēmu nedrīkst aplūkot izolēti; vienmēr ir jāņem vērā arī dalībvalstu līmenī īstenotie ekonomikas pārvaldības pasākumi, kuru mērķis ir panākt un nodrošināt ekonomikas stabilitāti. Dažās dalībvalstīs, piemēram, valstu noteikumi par maksātnespēju rada pārāk garas procedūras, un līdz ar to izpildu dokumentus var saņemt tikai pēc ievērojamas kavēšanās. Šādi noteikumi ir pretrunā Komisijas priekšlikumu mērķiem, jo saistību neizpildes gadījumā banku noregulējums ir ievērojami apgrūtināts vai pat neiespējams; |
3. |
šajā sakarā atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas centienus saistībā ar banku savienību, kuru nolūks ir atgūt iedzīvotāju uzticību. Banku un finanšu krīze atklāja nepilnības banku sistēmā, un ar nākamajiem pasākumiem tās bija konsekventi jānovērš. Noguldījumu garantiju sistēmas direktīva (NGSD), kas nāca klajā 2014. gadā, un Banku atveseļošanas un noregulējuma direktīva (BRRD), ir svarīgs solis uz priekšu nozīmīgās jomās, bet šīs direktīvas vēl joprojām nav īstenotas visās dalībvalstīs. Šajā sakarā jāatzīmē, ka priekšlikumā paredzēts, ka dalībvalstīm – līdztekus kopējam Eiropas fondam – jāturpina uzturēt jau izveidotie valsts noguldījumu garantiju fondi vismaz līdz tam laikam, kad būs nodrošināta pilnīga apdrošināšana saskaņā ar garantiju sistēmu; |
4. |
atzīst, ka pāreja no noguldījumu garantiju sistēmas valsts līmeņa uz Eiropas līmeņa sistēmu ir nozīmīgs solis; lai gan šis process ir riskants, tas varētu garantēt Eiropas Savienības iedzīvotāju noguldījumu drošību. Tomēr minētā priekšnoteikumi ir, ka Komisija vispirms veic ietekmes novērtējumu, ka NGS direktīva ir transponēta visās dalībvalstīs un ka esošie riski ir samazināti līdz minimumam. Tikai tādā veidā līdztekus noguldījumu aizsardzībai ar sistēmas palīdzību var stiprināt arī finanšu stabilitāti un vēl vairāk mazināt saikni starp bankām un valsts parādu; |
5. |
uzskata, ka, pirms apsvērt Eiropas noguldījumu garantiju sistēmas ieviešanu, visām dalībvalstīm būtu jātransponē NGS direktīva. Tas īpaši attiecas uz vienotajām prasībām par noguldījumu garantiju sistēmu finansēšanu un līdzekļu izmantošanas iespējām (tostarp preventīvi vai iestāžu nodrošināšanas pasākumi). Eiropas noguldījumu garantiju sistēmas izveide, iepriekš nenodrošinot valstu noguldījumu garantiju sistēmu pielīdzināšanu, atņems dalībvalstīm, kas vēl nav transponējušas NGS direktīvu, stimulu to darīt. ENAS nekādā ziņā nedrīkst radīt situāciju, ka stabiliem un efektīviem fondiem jāuzņemas atbildība par nestabilām sistēmām, nepastāvot iespējai ietekmēt šo sistēmu riska pārvaldību. Šajā sakarā jānorāda, ka pašā NGS direktīvā ir paredzēts, ka līdz 2019. gadam jāizstrādā ziņojums par valstu noguldījumu garantiju sistēmu sadarbību. Atbilstošs ziņojums būtu priekšnoteikums Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmas ieviešanai; |
6. |
šajā sakarā atkāroti apstiprina arī atziņas, kas izteiktas atzinumā “Turpmākais darbs pēc piecu priekšsēdētāju ziņojuma “Eiropas ekonomiskās un monetārās savienības izveides pabeigšana””; |
7. |
norāda, ka dalībvalstīs bankas ļoti atšķiras pēc lieluma un veida, kā arī darbības veida. Turklāt pastāv arī atšķirīgi īpašnieku un līdzīpašnieku modeļi, kas savukārt rada lielas atšķirības attiecībā uz stratēģisko ievirzi, riskiem un darbību tirgū; |
8. |
uzskata, ka modeļu dažādošana krīzes laikā var radīt priekšrocības. Ņemot vērā dažādās valstu un reģionālās īpatnības, ir regulāri vajadzīga attiecīgajai situācijai pielāgota stratēģija. Lai ES un tās dalībvalstu konkurētspēju ne tikai saglabātu, bet arī stiprinātu, Eiropas noguldījumu garantiju sistēmā jāiekļauj jau esošas un labi funkcionējošas sistēmas; |
9. |
uzskata, ka Eiropas bankas ievērojami ietekmē arī uzņēmumus Eiropas Savienībā un ārpus tās un, būdamas Eiropas ekonomikas pamats, sekmē arī Eiropas iekšējā tirgus darbību. Iedzīvotāju un uzņēmumu pilnīga uzticēšanās bankām un finanšu iestādēm ir būtisks priekšnoteikums publiskajiem un privātajiem ieguldījumiem dalībvalstīs; |
Publiskā sektora banku loma Eiropas Savienībā
10. |
atzīst, ka, neraugoties uz banku krīzes postošo ietekmi uz Eiropas ekonomiku un iestādēm dažādās dalībvalstīs, ir vairāki piemēri, kas atspoguļo, kā pat šajā laikā tika pareizi nodrošināta iedzīvotāju aktīvu aizsardzība; |
11. |
uzsver, ka publiskās vietējās un reģionālās bankas, pateicoties saviem mērķiem un saiknei ar vietējo vidi, arī banku un ekonomikas krīzes laikā nezaudēja iedzīvotāju uzticēšanos; |
12. |
apstiprina, ka vietējās un reģionālās bankas principā nav orientētas uz peļņu, bet darbojas sabiedrības vispārējās interesēs. Vietējās un reģionālās bankas, tāpat kā attīstību veicinošas bankas dalībvalstīs, pirmkārt un galvenokārt, stiprina vietējo iedzīvotāju un uzņēmumu pozīciju. Sadarbībā ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām tām ir būtiska nozīme pamata infrastruktūras būvniecībā un uzturēšanā, kā arī MVU, mikrouzņēmumu un jaunizveidotu uzņēmumu finansēšanā; |
13. |
norāda, ka publiskā sektora banku darbības riska līmenis ir zems un ka to darbība tiek regulēta valsts un vietējā līmenī, tādējādi principā novēršot riskantu darījumu izvēršanu vai citus riskus, kas saistīti ar komercbanku darbību. Publiskā sektora bankas nekādi nav iespējams vainot par ekonomikas krīzes izraisīšanu. Tieši pretēji – laikā, kad pārējais finanšu tirgus gandrīz pilnībā apstājās, tās bieži vien aizsargāja publiskā sektora finansējumu; |
14. |
tādēļ aicina nodrošināt, lai Eiropas Komisijas priekšlikumi nerada publiskajām vietējām un reģionālajām bankām nelabvēlīgu situāciju. Šāda veida banku ievirze un darbības veids nedrīkst būt faktors, kas šīs bankas nostāda nelabvēlīgākā situācijā salīdzinājumā ar lielajām bankām, kas darbojas pāri robežām. Tas pats attiecas uz publiskajām attīstību veicinošām bankām, kuras, ņemot vērā to mērķus un to darbības veidu, atšķiras no citām finanšu iestādēm. Nosakot iemaksu likmes, šīs atšķirības būtu jāņem vērā; |
15. |
norāda, ka tālejošākas valstī izveidotas garantiju sistēmas, piemēram, institucionālās aizsardzības shēmas, daudzos gadījumos var būt lietderīgs papildinājums sistēmām, kas paredzētas tikai noguldījumu garantijām. Atbilstoša sistēma, kas ārkārtas gadījumā aizsargā ne tikai iedzīvotāju aktīvus, bet arī iestādi kopumā, pateicoties iesaistīto banku atbalstam, stiprina gan iedzīvotāju, gan ekonomikas nozares uzticēšanos. Turklāt šādu sistēmu varētu izmantot, lai līdz minimumam samazinātu pārstrukturēšanas radīto ietekmi uz tirgiem; |
16. |
šajā sakarā īpaši uzsver, ka Komisijas priekšlikums nedrīkst radīt situāciju, ka iemaksas Eiropas noguldījumu garantiju fondā rada ievērojamu papildu slogu iestādēm, kas ietilpst funkcionējošā institucionālās aizsardzības sistēmā, un tādējādi apdraudēt šo veiksmīgi darbojošos institucionālās aizsardzības sistēmu eksistenci; |
Vairāk ņemt vērā labāka regulējuma pamatnostādnes
17. |
atgādina, ka Eiropas Komisija 2015. gada 19. maijā publicēja pamatnostādnes par jaunu labāka regulējuma sistēmu. Tajās paredzēts, ka pirms priekšlikuma publicēšanas, rīkojot sabiedrisko apspriešanu, ar ieinteresētajām personām ir jāapspriežas par iespējamiem priekšlikuma elementiem. Šāda veida apspriešanās ar sabiedrību, kas ievērojami stiprina ikviena Eiropas un valsts vai reģionālā tiesību akta leģitimitāti, attiecībā uz izskatāmo priekšlikumu par ENAS tomēr nav notikusi; |
18. |
kritiski vērtē to, ka izstrādātais pamatojums neatbilst kritērijiem, kas paredzēti protokola par subsidiaritāti (Līguma par Eiropas Savienību 2. protokola) 2. un 5. pantā, un pirms priekšlikuma publicēšanas nav veikts ietekmes novērtējums. Ietekmes novērtējumi ir labāka regulējuma būtiska daļa. Iepriekš nenovērtējot leģislatīva priekšlikuma ekonomisko, kā arī sociālo un politisko ietekmi, draud ne tikai ievērojamas izmaksas, bet arī nevēlamas turpmākās sekas. Turklāt, publicējot attiecīgu ietekmes novērtējumu rezultātus, var ievērojami uzlabot likumdošanas procesa pārredzamību; |
19. |
tāpēc aicina Eiropas Komisiju – pirms priekšlikuma apspriešanas likumdošanas procesā iesaistītajās iestādēs – izpildīt trūkstošās procedūras un sniegt pamatojumu par subsidiaritāti. Likumdošanas procesā iesaistītās iestādes var nonākt pie praksē izmantojamiem rezultātiem tikai pēc visu likumdošanas alternatīvu apsvēršanas un priekšlikuma ietekmes visaptveroša novērtējuma. Pastāv ievērojamas šaubas par to, vai Komisijas priekšlikums atbilst subsidiaritātes un proporcionalitātes principiem; |
20. |
šajā saistībā norāda, ka Eiropas Komisijas priekšlikumos nav ņemtas vērā institucionālās aizsardzības sistēmas. Paredzams, ka priekšlikumi ievērojami ietekmēs dalībvalstis, kuras jau ir izveidojušas atbilstošas sistēmas, īstenojot 2014. gada direktīvu par noguldījumu garantiju jauno režīmu. Šajā sakarā Komiteja aicina Eiropas Komisiju izskaidrot, kā jaunie priekšlikumi ietekmēs šādas sistēmas; |
21. |
aicina faktiskās kvotas iemaksu novērtēšanai iekļaut pašā priekšlikumā, nevis noteikt ar Komisijas izstrādātiem deleģētiem aktiem. Aprēķinu bāzei ir ievērojama sviras ietekme uz iesaistītajām finanšu iestādēm un noguldījumu garantiju sistēmu stabilitāti, un tāpēc tā jānosaka, iesaistot Padomi un Eiropas Parlamentu; |
Atbilstošs juridiskais pamats Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmai
22. |
uzskata, ka šāda priekšlikuma juridiskajam pamatam jābūt nevis LESD 114. pantam, bet gan LESD 352. pantā minētajai klauzulai par kompetences paplašināšanu. LESD 114. pants paredz iespēju tuvināt tiesību un administratīvos aktus, kuri attiecas uz iekšējā tirgus izveidi un darbību. Tomēr minētais pants nav pamatojums Eiropas Savienības vispārējai likumdošanas kompetencei attiecībā uz iekšējo tirgu, bet tikai palīdz novērst iekšējā tirgus darbības nepilnības, kas radušās valstu atšķirīgu noteikumu dēļ; |
23. |
uzskata, ka priekšlikums par Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmu ir galvenokārt orientēts uz finanšu stabilitāti kā ES ekonomikas un monetārās politikas pamatu, un tāpēc par juridisko pamatu būtu jāizmanto LESD 352. pants; |
Eiropas finanšu politika – aktīvu aizsardzība kā prioritāte
24. |
aicina pirms Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēmas ieviešanas vispirms novērst atlikušos riskus banku bilancēs. Līdz šim iesniegtie Eiropas Komisijas priekšlikumi šajā jomā nekādā ziņā nav pietiekami konkrēti. Lai ieviestu saskaņotu sistēmu noguldījumu apdrošināšanai, ir loģiski, ka vajadzīgi konkrēti riska mazināšanas pasākumi, kas Komisijai jebkurā gadījumā jāiesniedz pirms jebkādas turpmākas priekšlikumu apspriešanas; |
25. |
uzskata, ka, ņemot vērā atšķirīgās struktūras dalībvalstu banku nozarē, “viens risinājums visiem” nav piemērojams. Daudz piemērotāk būtu saglabāt funkcionējošas sistēmas un tās iekļaut Eiropas sistēmā. Priekšlikums nekādā gadījumā nedrīkst radīt situāciju, ka nepieciešams reorganizēt visas sistēmas dalībvalstīs, jo tas radītu ievērojamas izmaksas un, jo īpaši, ievērojamu nenoteiktību attiecībā uz attiecīgo noteikumu darbību un drošību; |
26. |
aicina izveidot Eiropas banku politiku, kas pilnībā aizsargā Eiropas Savienības iedzīvotājus un viņu aktīvus. Ar šādu sistēmu pirmām kārtām jāatjauno un jāsaglabā iedzīvotāju uzticēšanās finanšu sistēmas un tirgu funkcijai. Tomēr Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēma nedrīkst radīt situāciju, kas ir labvēlīga riskantām spekulācijām vai kaut kādā veidā tās atbalsta. Par prioritāti būtu jāizvirza stabilas finanšu politikas veicināšana, ko īsteno no makroekonomikas viedokļa lietderīgi iestāžu modeļi; |
27. |
uzskata arī, ka Eiropas noguldījumu apdrošināšanas sistēma nedrīkst radīt nelabvēlīgu situāciju finanšu iestādēm, kas darbojas konservatīvi. Bankām, kas ir iesaistījušās galvenokārt augsta riska darījumos, būtu ne tikai jāiemaksā lielāka summa ieguldījumu apdrošināšanai, bet arī jāizpilda papildu prasības, lai izvairītos no atbildības pārvirzīšanas uz mazām iestādēm, kas darbojas galvenokārt zema riska jomā vai tikai vietējā līmenī reālās ekonomikas finansēšanas jomā; |
28. |
kritiski vērtē to, ka Komisijas priekšlikumā regulai nav pietiekami detalizētas informācijas par iecerētā Eiropas noguldījumu apdrošināšanas fonda konkrētu izmantošanu. Nav skaidrs, vai un kādā stadijā un kādā mērā līdzekļus var izmantot preventīviem vai alternatīviem pasākumiem. Vienkārši noguldījumu apdrošināšana var noguldītāju aktīvus kompensēt apdrošinātās vērtības apjomā, taču tā nevar novērst atbildības iestāšanos kā tādu. No ekonomiskā un politiskā viedokļa par galveno prioritāti būtu jāizvirza izvairīšanās no situācijām, kurās iestājas atbildība. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/83 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinums “ES rīcības plāns pārejai uz aprites ekonomiku”
(2017/C 088/16)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Vispārīgas piezīmes
1. |
atzinīgi vērtē to, ka Komisija, izmantojot stabilāku aprites modeli, kas aprites ciklā ļauj saglabāt produktu, materiālu un resursu vērtību, cenšas izveidot ilgtspējīgu, tehnoloģiski progresīvu mazoglekļa ekonomiku, kurā resursi tiek taupīti un izmantoti efektīvi, tādējādi radot Eiropai ilgstošas konkurētspējas priekšrocības un darbvietas; |
2. |
uzsver: lai sasniegtu šos mērķus, pasākumi visās dalībvalstīs jāīsteno saskaņā ar vienādu modeli, kas atbilstoši Videi nekaitīgas nodarbinātības iniciatīvai un Jaunu prasmju programmai (1) ļaus radīt nodarbinātības iespējas jaunajās darba tirgus nišās, kuras rada aprites ekonomika (ekoloģiski ilgtspējīga būvniecība, atkritumu apsaimniekošana u. c.), un darba ņēmējiem nodrošināt vajadzībām atbilstošu kvalifikāciju. Ar atbalstu un pienācīgu apmācību daudzi bezdarbnieki varētu atgriezties darba tirgū, bet darba ņēmējiem kopumā pavērtos jaunas nodarbinātības iespējas; |
3. |
uzsver, ka daudzas problēmas, ko izraisa ražošana un patēriņš Eiropas Savienībā, skar arī citas pasaules daļas, galvenokārt jaunattīstības un jaunietekmes valstis, un ka pārmaiņas ražošanā un patēriņā var pozitīvi ietekmēt arī tās. RK apzinās, kādu atbildību tas uzliek ES politikai, ekonomikai un sabiedrībai, un tāpēc, ņemot vērā arī 2016. gada 1. janvārī spēkā stājušos ANO Ilgtspējīgas attīstības programmu 2030. gadam, iesaka īpašu uzmanību veltīt pasākumiem starptautiskā līmenī, lai nodrošinātu, ka arī ārpus ES tiek ierosināti vajadzīgie pasākumi resursu aizsardzībai un saglabāšanai; |
4. |
uzsver: lai sasniegtu tālejošo mērķi par noslēgta aprites loka ekonomikas izveidi, visos līmeņos ir nepieciešama politiskā griba veikt tam vajadzīgos pasākumus. Tie ietver produktu un pakalpojumu ekodizaina izstrādi, atkritumu rašanās novēršanu, tāpat arī pārstrādi, materiālu un sastāvdaļu reģenerāciju un atkārtotu izmantošanu, kā arī tādu sastāvdaļu daudzuma samazināšanu, kas ir kaitīgas un apgrūtina pārstrādi; tas veicinātu remontēšanas, pārstrādes, atjaunināšanas un ilglietošanas iespējas. Nepieciešamas arī noturīgas pārmaiņas attiecībā uz to, kā šo tēmu uztver sabiedrība un kā rīkojas patērētāji, un jāizveido stabils no otrreizējām izejvielām ražotu produktu un materiālu tirgus; |
5. |
atbalsta Padomes aicinājumu, kas pausts secinājumos par ES rīcības plānu aprites ekonomikas jomā (2), proti, savlaicīgi un vērienīgi īstenot Eiropas Komisijas aprites ekonomikas rīcības plānu, un norāda, ka pārejā uz aprites ekonomiku nepieciešama ilgtermiņa apņemšanās un rīcība virknē ES politikas jomu un visos dalībvalstu pārvaldības līmeņos, tajā skaitā visu ekonomikas un sociālās jomas dalībnieku, kā arī iedzīvotāju aktīva iesaistīšana no visu pārvaldes līmeņu puses; |
6. |
šajā sakarā norāda, ka atkritumu apsaimniekošanas pakalpojumi bieži tiek sniegti kā vispārējas tautsaimnieciskas nozīmes pakalpojumi saskaņā ar LESD 14. pantu un ka 26. protokols par sabiedriskiem pakalpojumiem nodrošina plašu rīcības brīvību arī vietējām un reģionālajām pašvaldībām. Tas paver iespēju izstrādāt un īstenot optimālus reģionālos un vietējos atkritumu apsaimniekošanas risinājumus; |
7. |
norāda, ka dalībnieku un nozaru efektīva sadarbība ir priekšnoteikums aprites ekonomikas ieviešanai plašā mērogā. Lai panāktu produktu kopīgu izstrādi, ar informātikas un informācijas apmaiņas starpniecību nodrošinātu pārredzamību, kā arī kopējas datu vākšanas sistēmas, nozares standartus, tāpat arī stimulu un starpniecības mehānismu saskaņošanu, varētu izveidot uzņēmumu un politikas veidotāju sadarbības platformas un klasterus dažādās nozarēs; |
8. |
uzskata: lai patiešām panāktu paradigmas maiņu, aprites ekonomikas stratēģijai ir jābalstās uz mērķi rast videi draudzīgākos risinājumus visa aprites cikla laikā (cradle-to-cradle) – turklāt neatkarīgi no pašreizējā atsevišķu tiesību normu, stratēģiju un instrumentu veida, un tie jāattīsta tālāk un atbilstoši jāpārveido vai jāpapildina tā, lai kalpotu vispārējam mērķim; |
9. |
ir pārliecināta, ka to var panākt tikai tad, ja līdztekus rīcības plānā minētajiem īstermiņa pasākumiem nosaka arī konkrētus un reālus vidēja un ilgtermiņa mērķus un tādējādi ļauj visām ieinteresētajām pusēm uz drošiem pamatiem veikt nepieciešamos plānošanas pasākumus un radīt infrastruktūras priekšnoteikumus; |
10. |
tāpēc, ņemot vērā ieilgušos politikas izstrādes un ieviešanas procesus, ierosina aplūkot laika posmu līdz 2050. gadam (3), nosakot starpposma mērķus un pasākumus 2030. gadam; |
11. |
uzskata, ka vispirms ir svarīgi kritiski izvērtēt, lai parādītu, kuras finansējuma programmas, atbalsta un reglamentējošie pasākumi ir neefektīvi vai pat rada pretēju ietekmi un kuras prioritārās problēmas kādos laika posmos ir jārisina; |
12. |
uzskata, ka pētniecības programmas, finansējuma pasākumi un brīvprātīgie instrumenti to nelielās ietekmes dēļ var nodrošināt tikai atbalsta funkciju gadījumos, kad jārod piemērots risinājums problēmām, ar ko saskaras ES. Kā nelielas efektivitātes piemēru var minēt jau 20 gadus pastāvošo Eiropas Savienības vides vadības un audita sistēmu EMAS, ko Eiropas Savienībā līdz šim ieviesuši tikai aptuveni 4 000 uzņēmumu un nekomerciālu struktūru aptuveni 10 000 vietās. Turpretim apmēram 30 miljoni uzņēmumu no šā instrumenta lietošanas ir atteikušies; |
13. |
ierosina izstrādāt tālejošas tiesību normas kopā ar atbilstošiem atbalsta pasākumiem. Būtu jācenšas ieviest arī novatoriskas pieejas, piemēram, Top-Runner (4). Tas labvēlīgi ietekmētu ne vien dabas resursus un klimatu, bet galvenokārt patērētājus, kam ilgtermiņā būtu mazākas izmaksas, un ekonomiku, kurai inovācijas ziņā rastos priekšrocības salīdzinājumā ar konkurējošām ekonomikām; |
14. |
konstatē, ka daudzas vietējās un reģionālās pašvaldības jau ir ieviesušas dažādas iniciatīvas, lai veicinātu resursu lietderīgu izmantošanu un aprites ekonomiku. Šīs iniciatīvas ir labi piemēri, kurus vajadzētu ņemt vērā arī citiem. Komisijai vajadzētu atbalstīt pašreizējās platformas, kas paredzētas pieredzes apmaiņai; |
15. |
pauž nožēlu, ka rīcības plānā nav veltīta uzmanība izglītības un informētības aspektam, un aicina Komisiju kopā ar dalībvalstīm, vietējām un reģionālajām pašvaldībām, kā arī citiem partneriem labot šo trūkumu un veicināt zināšanu un attiecīgas, pārbaudītas paraugprakses veidošanu un apmaiņu, lai uzlabotu informētību; šajā saistībā atzinīgi vērtē īpašu specializētu moduļu izveidi atbilstoša līmeņa studiju programmās un piemērotos profesionālās pilnveidošanās kursos ciešā sadarbībā starp uzņēmumiem, pētniecības aprindām un izglītības iestādēm; |
Ražojumu izstrāde un ražošanas procesi
16. |
konstatē, ka Komisija balstās uz pastāvošajām stratēģijām un daudzās jomās trūkst konkrētu pasākumu, piemēram, nav arī vienotu kritēriju šo stratēģiju piemērošanai un īstenošanai. Ierosinātajos tiesību aktu priekšlikumos attiecībā uz paplašinātu ražotāja atbildību vajadzētu konkretizēt, kādā veidā ražotājiem būtu jāveic visu produktu izmaksu internalizācija, lai aptvertu visu vērtības ķēdi; |
17. |
lai sasniegtu vispārējos mērķus un visas politikas jomas būtu saskaņotas, ierosina izstrādāt procedūras, ko vajadzētu pielietot, pārbaudot subsīdiju atļaujas, un tādējādi nodrošināt, ka turpmāk netiek piešķirts finansējums tādām ražotnēm vai ražojumu izstrādei, kas neatbilst ekodizaina prasībām; |
18. |
uzsver, ka ir pamatīgi jāpārskata ekodizaina prasības (5) un ka būtu jāizskata iespēja noteikt konkrētiem ražojumiem un nozarēm paredzētas ekodizaina prasības; |
19. |
šajā saistībā aicina Eiropas Komisiju pēc iespējas drīzāk nākt klajā ar vērienīgu “Ekodizaina darba plānu”, ar ko īsteno Direktīvu 2009/125/EK (Ekodizaina direktīvu) un ko bija paredzēts pieņemt laikposmam no 2015. gada līdz 2017. gadam; |
20. |
uzsver, ka ražošanas atkritumus un blakusproduktus var izmantot par otrreizējām izejvielām citās nozarēs un ka rūpnieciskās simbiozes ziņā patiesai aprites ekonomikai šajā jomā, it īpaši mazos un vidējos uzņēmumos (MVU), kas daudzos reģionos ir ekonomikas pamats, ir vēl aizvien liels attīstības potenciāls. Šajā saistībā, ciktāl iespējams, būtu jāsamazina esošie juridiskie šķēršļi, kas apgrūtina MVU, un jaunajos noteikumos tie būtu pēc iespējas jāierobežo. Piemēram, Atkritumu pamatdirektīvas 5. panta 2. punktā un 6. panta 2. punktā minētos pasākumus vajadzētu veikt, lai noteiktu kritērijus paziņošanai par blakusproduktiem vai atkritumiem, kas vairs nav atkritumi; |
21. |
ja netiek pildītas brīvprātīgās saistības pienācīgā laikā un apjomā, vajadzētu, lai Komisija un dalībvalstis nosaka arī tautsaimniecībai obligātus noteikumus attiecībā uz ilgtspējīgu apgādi un sadarbību visā vērtības ķēdē. Šajā procesā tām būtu jāapspriežas ar reģionālajām un vietējām pašvaldībām; |
22. |
konstatē, ka, neņemot vērā 12. punktā minēto EMAS nelielo ietekmi, šim instrumentam faktiski piemīt liels potenciāls [ražošanas] procesos atpazīt un izprast [neefektīvas un/vai videi kaitīgas] materiālu plūsmas, un tāpēc atzinīgi vērtē Komisijas rīcības plānā pausto ieceri uzlabot šo instrumentu, lai uzņēmumi, it īpaši MVU, varētu gūt labumu. Turklāt RK atgādina, ka EMAS, ņemot vērā tai raksturīgo sistēmisko pārredzamību un kontroli, ir vienīgā pārvaldības sistēma, kas ir lieliski piemērota, lai pārbaudītu šādas materiālu plūsmas; |
23. |
tādēļ iesaka citos tiesību aktos un attiecīgajos izpildes nodrošināšanas pasākumos vairāk nekā līdz šim iekļaut EMAS kā brīvprātīgu instrumentu, kas dod iespēju uzticami pārbaudīt apliecinošos dokumentus un datus; |
Patēriņš
24. |
uzsver, ka, aizvien saīsinoties produktu, piemēram, elektronisko ierīču un apģērba, lietošanas ciklam, patērētāju uzvedība un sabiedrībā valdošās tendences iegūst lielāku nozīmi nekā produktu iespējamā un faktiskā tehniskā novecošanās; |
25. |
norāda, ka, ņemot vērā galvenokārt šo sabiedrisko un ētisko aspektu, Komisijai, dalībvalstīm un it īpaši vietējām un reģionālajām pašvaldībām, kas iedzīvotājiem ir vistuvākais politiskais līmenis, jāveic pasākumi izglītības, tālākizglītības un kvalifikācijas paaugstināšanas jomā, lai būtiski uzlabotu gan iedzīvotāju, gan arī uzņēmumu informētību un izpratni par sakarībām starp ilgtspējīgu un neilgtspējīgu patēriņu, atkritumu samazināšanu, resursu saglabāšanu un vidi, ražotāja atbildību un produktu veidošanu un reklamēšanu. RK iesaka šādus aspektus vairāk uzsvērt izglītības programmās un informācijas kampaņās; |
26. |
iesaka ar atbilstoša marķējuma palīdzību pilnā mērā atspoguļot produktu ietekmi uz vidi un šajā saistībā izmantot līdzšinējā marķējuma jomā gūto pieredzi. Marķējumam jābūt vienkāršam un saprotamam, un tajā norādītajai informācijai jābūt pārredzamai un pārbaudāmai; |
27. |
uzskata, ka šajā nolūkā var labi izmantot produktu vides pēdas nospiedumu, tomēr norāda, ka šādas metodikas izstrādē vēl ir jāiegulda ievērojams darbs un ka produktu vides pēdas nospiedums var efektīvi pretdarboties marķējumu dažādībai un ar to saistītajai nepietiekamajai pārredzamībai tikai tad, ja tas ir obligāts visiem. Tāpēc jāpanāk, lai šā instrumenta izmantošana, arī ņemot vērā tā konkurētspēju un proporcionalitāti, produktu ražotājiem būtu vienkārša, taču netiktu mazināta tā informatīvā vērtība un kontrolējamība. To varētu panākt, izveidojot Eiropas preču zīmi, kas garantētu skaidru un pozitīvu reputāciju, kas savukārt pavērtu iespējas aprites ekonomikai. Ir vajadzīga preču zīmes un tās reklāmas stratēģija, kas jāīsteno, izmantojot plānu, citstarp arī uzlabošanas programmas un reklāmas kampaņas Eiropas mērogā; |
28. |
aicina Komisiju un dalībvalstis vidējā termiņā pārveidot nodokļu sistēmas tā, lai primāro izejvielu izmantojumam piemērotu augstākus nodokļus nekā atkārtoti izmantojamu otrreizējo izejvielu, materiālu un sastāvdaļu izmantojumam un šādā veidā ievērojami stimulētu nevis jaunu primāro izejvielu, bet ekonomikas aprites lokā jau izmantoto izejvielu, materiālu un sastāvdaļu atkārtotu izmantošanu. Iespējams, ka jāpārstrādā ES direktīva par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu, lai tā nekavētu atšķirīgu pievienotās vērtības nodokļa likmju izmantošanu šo mērķu sasniegšanai. Turklāt Komisijai un dalībvalstīm sadarbībā ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām būtu jādara vēl vairāk, lai arī ar citiem piemērotiem ekonomikas instrumentiem veicinātu otrreizējo izejvielu, materiālu un sastāvdaļu izmantošanu; |
29. |
atzīst, ka zaļie publiskie iepirkumi, kas veido lielu procentuālo īpatsvaru iekšzemes kopproduktā, var būt svarīgs virzītājspēks pārejā uz aprites ekonomiku. RK arī uzsver, ka vietējo un reģionālo pašvaldību procentuālais īpatsvars ES publisko iepirkumu kopapjomā ir ļoti augsts, tāpēc tām zaļo publisko iepirkumu jomā ir būtiska loma. Šādā veidā gan zaļā ekonomika saņem nepieciešamos stimulus izaugsmei, gan arī nodarbinātībai paveras lielas iespējas, un tas ļaus labāk īstenot “Zaļās rīcības plānu MVU” un “Videi nekaitīgas nodarbinātības iniciatīvu” (6); |
30. |
konstatē, ka jau pirms daudziem gadiem popularizētā zaļā publiskā iepirkuma jomā joprojām nav panākts būtisks progress īstenošanas ziņā, un tāpēc atzinīgi vērtē ikvienu Komisijas iniciatīvu, kas vērsta uz šādas iepirkumu politikas efektīvāku piemērošanu; uzsver to, ka publiskajā iepirkumā svarīgi ir orientēties ne vien uz zemāko cenu, bet arī uz saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu. Tas nozīmē lielāku uzsvaru uz tādiem iepirkuma variantiem, kuriem ir zemākas cikla kopējās izmaksas, stabils tehnoloģiskais sniegums un lielāka ilgtspēja; šāda veida praksi vajadzētu iekļaut struktūrfondu regulās, jo tas veicinātu otrreizējo izejvielu laišanu tirgū; |
31. |
norāda: lai arī ES dalībvalstis ir ieviesušas jaunos ES publiskā iepirkuma noteikumus (7), pastāv vēl citas iespējas ilgtspējīgam, konkurētspējīgam, inovāciju veicinošam un pārredzamam publiskajam iepirkumam, piemēram, pārdomātāki noteikumi un aizvien plašāks elektronisko procedūru pielietojums; uzskata, ka uzņēmēju (īpaši MVU) vidū būtu jāuzlabo izpratne par jaunajām iespējām, ko paredz atjauninātie ES publiskā iepirkuma noteikumi; |
32. |
aicina Komisiju un dalībvalstis iesniegt vadlīnijas un priekšlikumus pastiprinātai zaļo publisko iepirkumu izmantošanai. Komisijas izdotā rokasgrāmata “Zaļais iepirkums. Rokasgrāmata par zaļo publisko iepirkumu” šajā sakarā ir labs sākums. RK aicina minētajā rokasgrāmatā iekļaut un regulāri atjaunināt sarakstu ar zaļajam publiskajam iepirkumam piemērotām otrreizējām izejvielām un materiāliem, kā arī produktiem, kas izgatavoti, izmantojot šādas izejvielas un materiālus; |
33. |
ņemot vērā gaidāmās izmaiņas 2016. gadā spēkā stājušajā ES tiesiskajā regulējumā, aicina obligāti ievērot zaļā publiskā iepirkuma prasības publiskā iepirkuma gadījumā, ja tie pārsniedz ES mērogā izsludināta konkursa robežvērtības, kā arī tādu projektu gadījumā, kas saņem publisku finansējumu. Zaļo publisko iepirkumu noteikti vajadzētu īstenot attiecībā uz ES finansējuma programmām, lai šie projekti kalpotu par paraugu un stimulu zaļo publisko iepirkumu izmantošanai; |
34. |
turklāt atbilstīgi iepriekšējam ieteikumam ierosina ES tiesību aktu konsekvences nodrošināšanas nolūkā pārskatīt Direktīvu par publisko iepirkumu (2014/24/ES), lai publiskajos iepirkumos priekšroka tiktu dota ilgtspējīgiem un resursefektīviem produktiem un risinājumiem, savukārt šādu produktu un risinājumu noraidīšana tiktu obligāti pamatota; turklāt iesaka ieviest monitoringu, lai, ņemot vērā visu vērtības ķēdi, novērtētu, kādas izmaksas ir parastā publiskā iepirkuma pasākumiem, kuri ir orientēti tikai uz īstermiņa ieguvumiem cenas un izpildījuma ziņā, salīdzinājumā ar zaļā publiskā iepirkuma pasākumiem; ierosina izstrādāt iepirkumu izziņošanas sistēmas, lai vajadzības gadījumā nodrošinātu salīdzināmus datus par dažādiem projektiem un to kritērijiem; |
Atkritumu likvidēšana
35. |
atbalsta Komisijas iniciatīvas, kas vērstas uz labāku sadarbību ar dalībvalstīm, lai sekmīgāk īstenotu ES tiesību aktus atkritumu apsaimniekošanas jomā, un uzsver, ka svarīga loma šajā saistībā ir vietējām un reģionālajām pašvaldībām. Tāpēc RK lūdz Komisiju nodrošināt, ka dalībvalstis cieši iesaista vietējās un reģionālās pašvaldības vajadzīgajos tehniskajos un fiskālajos pasākumos, kā arī paraugprakses apmaiņā; |
36. |
atkārtoti mudina Komisiju un dalībvalstis veicināt kvalitatīvas pārstrādes ieviešanu, it īpaši mazāk attīstītajos reģionos, kā arī paātrināt tādu ekonomikas instrumentu ieviešanu kā princips “piesārņotājs maksā”, izgāztuvju nodevas un sistēmas, ar ko nosaka tūlītēju samaksu par atkritumu izmešanu (8); |
37. |
uzsver: ņemot vērā ES reģionos un dalībvalstīs vērojamās atšķirības Eiropas Savienībā spēkā esošajos atkritumu apsaimniekošanas tiesību aktos izvirzīto mērķu sasniegšanā, ļoti svarīgi šajā jomā ir veicināt sadarbību un labas prakses piemēru izplatīšanu, lai tādējādi palīdzētu sasniegt galamērķus atpalikušākajām dalībvalstīm un reģioniem, jo īpaši reģioniem ar zemu iedzīvotāju blīvumu, salu reģioniem un tālākajiem reģioniem, kuros ir augsts demogrāfiskais spiediens un kuri atrodas tālu no atkritumu pārstrādes centriem, jo tajos ir gandrīz neiespējami sasniegt bezatkritumu mērķi; |
38. |
uzsver, ka patērētāji ir daudz plašāk jāiesaista visos pasākumos, kas saistīti ar atkritumu likvidēšanu. Šajā nolūkā vietējām un reģionālajām iestādēm, kas ir atbildīgas par cieto sadzīves atkritumu apstrādi, jāsniedz pārskatāma informācija par visu materiālu apstrādes un pārstrādes uzraudzības procesiem, lai plašāk iesaistītu patērētājus šo atkritumu likvidēšanā vai pārstrādē; |
39. |
uzsver, ka atkritumu likvidēšanas noteikumu īstenošanas laikā ir svarīgi nodrošināt vienlīdzīgus konkurences apstākļus, kas ir nozīmīgs faktors MVU konkurētspējai Eiropas iekšējā tirgū; |
40. |
atzinīgi vērtē Komisijas plānus analizēt, kāda loma enerģētikas un klimata politikā ir atkritumu utilizācijai enerģijas iegūšanas nolūkā. RK uzsver, ka minētajiem plāniem jābalstās uz ES atkritumu apsaimniekošanas hierarhiju un aprites cikla koncepciju, lai maksimāli samazinātu atkritumu daudzumu, un ka aprites ekonomikas modelis, kam raksturīgi augsti atkārtotas izmantošanas un pārstrādes rādītāji, nedrīkst zaudēt savu nozīmi enerģijas ražošanas interesēs (9); |
41. |
turklāt norāda, ka atkritumus, kuru rašanos nevar novērst vai kurus nevar pārstrādāt, ir lietderīgi apstrādāt ļoti efektīvās termiskās iekārtās (waste-to-energy), it īpaši, ja vienlaikus notiek enerģijas izmantošana, turklāt jāizvairās no pārāk lielām atkritumu likvidēšanas vai sadedzināšanas iekārtām; |
42. |
stingri atbalsta Eiropas Komisijas nodomu atjaunot pārskatītās Atkritumu sūtījumu regulas izpildi, lai nepieļautu pēclietošanas atkritumu nelegālu eksportu un atkritumu nonākšanu tādās pārstrādes iekārtās, kas neatbilst standartiem, neatkarīgi no tā, vai šīs iekārtas atrodas Savienības teritorijā vai ārpus tās. Eiropas Komisijai savā darbībā būtu cieši jāiesaista kompetentās vietējās un reģionālās pašvaldības un jāpilnveido elektroniska datu apmaiņa par atkritumu sūtījumiem, kā arī jāizstrādā pamatnostādnes pienācīgai inspekciju plānošanai, kas direktīvas jaunākajā pārskatītajā versijā ir noteikta kā obligāta prasība; |
Otrreizējo izejvielu tirgus nostiprināšana
43. |
principā uzskata, ka kvalitātes standartu noteikšana vajadzības gadījumā ir jāveic rūpniecības nozarei, kas šīs izejvielas izmanto, jo tikai ražotāji zina, kādas kvalitātes izejvielas un materiāli ir nepieciešami ražošanai. Šajā saistībā komiteja uzsver, ka noteicošai nav jābūt vis produkta izcelsmei, bet gan kvalitātei; |
44. |
tomēr uzskata, ka Komisija ir atbildīga par to, lai konstatētu un novērstu pastāvošos tiesiskos šķēršļus, kas nepieļauj vai apgrūtina otrreizējo izejvielu izmantošanu, ja vien tie neattiecas uz drošības aspektiem (piemēram, piesārņotāji, dzīvnieku slimības, higiēna); |
45. |
atzinīgi vērtē Komisijas nodomu precizēt saikni starp ķīmisko produktu, patēriņa produktu un atkritumu apsaimniekošanas tiesību aktiem un uzskata, ka tam jānotiek iespējami drīz. RK šajā sakarā uzsver, ka bīstamu un toksisku vielu aizstāšana ar jau pieejamām vai vēl izstrādes procesā esošām drošām alternatīvām, kā arī bīstamu ķīmisku vielu izsekojamība vērtības ķēdē un materiālu dzīves ciklā ir būtisks priekšnosacījums aprites ekonomikas pareizai darbībai; |
Prioritārās jomas
46. |
atzinīgi vērtē to, ka Komisija īpašu uzmanību pievērš plastmasas jomai, un norāda uz savu atzinumu par tematu “Zaļā grāmata “Par Eiropas stratēģiju par plastmasas atkritumiem vidē”” (10), un uzsver, ka attiecībā uz plastmasas izmantošanu noteiktās jomās ir jānosaka noteikumi, lai atvieglotu plastmasas atkritumu pārstrādi vai lai samazinātu tās izmantošanu konkrētās jomās. Plastmasas, kas satur videi vai veselībai kaitīgas vielas, nevajadzētu atkārtoti izmantot vai pārstrādāt, ja kaitīgās vielas nav iespējams pārstrādes procesā atdalīt un izņemt no materiālu aprites. Plastmasas, kas satur kaitīgas vielas, būtu jāizņem no aprites, piemēram, sadedzinot. Komisijai tas būtu jāņem vērā, izstrādājot noteikumus un izvirzot mērķus; Komisijai turklāt būtu jācenšas panākt, ka primārā ražošana iespējami drīz atsakās no videi un veselībai kaitīgu vielu izmantošanas; |
47. |
norāda, ka daudzi jaunie kombinētie materiāli var pozitīvi ietekmēt vidi (piemēram, izolācija, svara ekonomija utt.), taču, no otras puses, savā aprites ciklā tie var radīt jaunas problēmas saistībā ar atkārtotu izmantošanu, pārstrādi vai apglabāšanu; |
48. |
kritizē to, ka tādi svarīgi jautājumi kā piedrazojums (littering) un kaitīgo vielu izdalīšanās no plastmasas (plastic leaching) nav sīkāk izklāstīti rīcības plānā, un aicina Komisiju 2017. gadā gaidāmajā stratēģijā attiecībā uz plastmasu aprites ekonomikā pievēst šiem jautājumiem lielāku uzmanību un izvirzīt skaidrus mērķus problēmu risināšanai; |
49. |
mudina Komisiju un dalībvalstis veicināt uz tirgu orientētas iniciatīvas, kuru mērķis ir palielināt otrreizējo izejvielu izmantošanu – proti, radot fiskālus un ekonomiskus stimulus, lai uzņēmumi izmantotu aprites ekonomikai labvēlīgus uzņēmējdarbības modeļus un patērētāji pirktu produktus un pakalpojumus, kas atbalsta aprites ekonomiku; |
50. |
uzskata pārtikas izšķērdēšanas samazināšanu par svarīgu aprites ekonomikas jomu ne vien no ekonomikas, bet arī vides un ētikas viedokļa un norāda uz saviem atzinumiem saistībā ar tiesību aktu kopumu par šo tematu, kā arī uz pašiniciatīvas atzinumu “Pārtikas izšķērdēšana” (11); |
51. |
uzskata, ka pasākumi pārtikas izšķērdēšanas novēršanai visā vērtības ķēdē ir ne tikai dalībvalstu, vietējo un reģionālo pašvaldību un uzņēmumu kompetencē, tāpat arī Eiropas Komisijai un citām ES iestādēm ir izšķiroša nozīme, jo šis temats ir saistīts ar citām politikas jomām (piemēram, higiēnas noteikumiem/patērētāju aizsardzību, tirdzniecības standartiem, lauksaimniecības subsīdijām); |
52. |
uzskata, ka visaptverošs būvniecības nozares novērtējums ir ļoti nepieciešams, ņemot vērā šajā nozarē radīto atkritumu daudzumu un to sastāva aizvien lielāku sarežģītību. Īpaši būvniecības materiālu gadījumā ekodizaina prasībām ir jāaptver viss to aprites cikls, un tāpēc ir jāpievērš īpaša uzmanība šo ražojumu ekodizainam. Kaut arī nav šaubu, ka ES būvniecības nozarē ir jāuzlabo resursu izmantošanas efektivitāte, valstu publiskā un privātā sektora atšķirīgās pieejas padara darba vidi sarežģītāku visām ieinteresētajām pusēm. Vienotu mērķu, rādītāju un datu trūkums, kā arī dažādo pieeju savstarpēja neatzīšana varētu ātri vien iznīcināt līdz šim panākto progresu un radīt iekšējā tirgus traucējumus plānošanas, projektēšanas, būvniecības un ražošanas jomā; |
53. |
uzskata, ka, piemērojot aprites ekonomikas principus nekustamā īpašuma un būvniecības nozarē, ir jāprojektē “vairākās kārtās”, jāizvēlas atbilstoši materiāli un komponenti un jau būvniecības procesā jāņem vērā demontāžas metodes un pielāgojamība. Attiecīgi jāiesaista rūpniecība, atkritumi jāpārdefinē par vērtīgu resursu un ēkām jākļūst par “materiālu bankām” nākamajām paaudzēm. Šajā nolūkā ir jārada materiālu struktūras un konstrukcijas, kuras var pilnībā vai daļēji izjaukt vai demontēt, lai dažādās sastāvdaļas varētu izmantot atkārtoti, materiālus reģenerēt vai visu ēku pārbūvēt citā vietā; |
54. |
norāda uz aprites ekonomikas reģionālo nozīmi būvniecības atkritumu jomā, jo šādu atkritumu tāla pārvadāšana to daudzuma un svara dēļ nav ekonomiski pamatota, tāpēc tie lielākoties paliek to izcelsmes reģionā; |
55. |
uzskata, ka būvniecība ir nozare, kas ir svarīga visos pārvaldības līmeņos, jo valsts pārvaldei pieder publiskās ēkas un tā atbild par infrastruktūras izveidi un uzturēšanu, tāpēc tai būtu jārāda piemērs, nodrošinot plašu piekļuvi inovatīvu un videi draudzīgu procesu un produktu tirgum, piemēram, no būvgružiem un ēku nojaukšanas atkritumiem iegūtu sekundāru minerālo materiālu izmantošana ceļu būvniecībā un inženiertehniskajās būvēs (12); |
56. |
uzsver, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir svarīga loma ēku būvniecības un nojaukšanas atļauju izsniegšanā un ka pārejas procesā uz aprites ekonomiku šajā sektorā tām būtu jāsaņem atbalsts ES pamatnostādņu veidā; |
57. |
atgādina, ka no ES vietējo un reģionālo pašvaldību viedokļa liela nozīme ir tādu kritēriju izstrādei, ar kuru palīdzību varētu novērtēt ēku aprites cikla vides rādītājus, un šādi kritēriji ir priekšnoteikums, lai varētu izstrādāt vispārējos vides aizsardzības mērķus un standartus būvniecības nozarē. Vietējās un reģionālās pašvaldības būtu jāiesaista šo kritēriju izstrādē (13); |
58. |
konstatē, ka rīcības plānā nav sadaļas nedz par zālēm un nanomateriāliem kā atkritumiem, nedz par to nokļūšanu apkārtējā vidē, tāpēc šie jautājumi ir steidzami jārisina ar atbilstošu stratēģiju palīdzību; |
Inovācija, ieguldījumi un citi horizontālie pasākumi
59. |
atzinīgi vērtē to, ka rīcības plānā Komisija apņemas ar mērķorientētiem pasākumiem atbalstīt dalībvalstis un vietējās un reģionālās pašvaldības, lai stiprinātu to izstrādātos aprites ekonomikas pasākumus, un aprites ekonomikas attīstīšanai paredzēto projektu izstrādei piešķirt dažādu ES finanšu instrumentu, piemēram, Eiropas strukturālo un investīciju fondu, ESIF, LIFE, “Apvārsnis 2020” vai COSME, līdzekļus; uzsver, ka ir jāuzlabo dažādu fondu un programmu sinerģija un jāvienkāršo to izmantošana. RK aicina īstenot vienas pieturas aģentūras pieeju; |
60. |
šajā sakarā norāda, ka minētie finanšu instrumenti bieži neatbilst reģionu un vietējo un reģionālo pašvaldību vajadzībām, un tāpēc aicina tos pielāgot gan to attiecīgajām vajadzībām, gan arī to finansiālajām un administratīvajām iespējām; pasākumi un instrumenti ir jāpielāgo Eiropas reģionu atšķirīgajiem teritoriālajiem apstākļiem, jo īpaši ņemot vērā iedzīvotāju blīvumu un izkliedētību attiecīgajā teritorijā; |
61. |
norāda, ka Eiropas strukturālo un investīciju fondu darbības programmas tika pieņemtas jau pirms rīcības plāna un tāpēc tajās nebija iespējams iekļaut aprites ekonomikai nepieciešamos investīciju pasākumus tādā veidā, lai tiktu atbalstīti arī mazāki projekti, kas vērsti, pirmkārt, uz atkritumu samazināšanu, otrkārt, uz tādu tīklu izveidi, kuri veicina atkārtotu izmantošanu, remontu un kopīgošanas ekonomiku, un, treškārt, uz jauno metožu testēšanu atkritumu šķirošanas un apstrādes jomā, kā arī, ceturtkārt, uz MVU veiktspējas projektu īstenošanu un sabiedrības informētības līmeņa paaugstināšanu; |
62. |
tāpēc aicina Eiropas Komisiju nākamajā finansēšanas periodā šiem jautājumiem pievērst īpašu uzmanību un saistībā ar strukturālajiem un investīciju fondiem aprites ekonomikai piešķirt tādu pašu prioritāti, kāda pašreiz ir piešķirta klimata pārmaiņu politikai; |
63. |
aicina Eiropas Komisiju aprites ekonomikas ietvaros vairāk atbalstīt arī tā sauktās revolucionārās tehnoloģijas, kas attiecīgā gadījumā var masveidā mainīt vai pat izstumt veselus tirgus segmentus, un tādējādi nodrošināt zināšanu labāku izmantošanu; |
Uzraudzība un pārvaldība
64. |
aicina Eiropas Komisiju regulāri sniegt Reģionu komitejai progresa ziņojumus par stāvokli rīcības plāna īstenošanā, regulāri apspriesties ar Reģionu komiteju par sekmēm un izskatīt iespēju pieprasīt Reģionu komitejai perspektīvas atzinumus, lai tā varētu dot ieguldījumu jau politikas sagatavošanas posmā. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) COM(2014) 446 final, COM(2016) 381 final.
(2) Vides padomes 2016. gada 20. jūnija secinājumi, http://www.consilium.europa.eu/en/meetings/env/2016/06/st10444_en16_pdf/.
(3) Eiropas Parlamenta 2015. gada 9. jūlija rezolūcija par resursu lietderīgu izmantošanu – ceļā uz aprites ekonomiku (2014/2208(INI)).
(4) CDR 140/2011.
(5) CDR 4083/2014, Eiropas Parlamenta rezolūcija 2014/2208(INI).
(6) COM(2014) 440 final, COM(2014) 446 final.
(7) Direktīva 2014/23/ES, 2014/24/ES un 2014/25/ES.
(8) CDR 4083/2014.
(9) CDR 3751-2013.
(10) CDR 3751-2013.
(11) CDR 6646/2015.
(12) Sk. Komisijas dienestu darba dokumentu EU GPP Criteria for Office Building Design, Construction and Management (ES zaļā publiskā iepirkuma kritēriji biroju ēku projektēšanai, būvniecībai un apsaimniekošanai), 2016. gada 20. maijs, SWD(2016) 180 final.
(13) CDR 4084/2014.
21.3.2017 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 88/91 |
Eiropas Reģionu komitejas atzinuma projekts “ES siltumapgādes un aukstumapgādes stratēģija”
(2017/C 088/17)
|
IETEIKUMI POLITIKAS JOMĀ
EIROPAS REĢIONU KOMITEJA
Vispārīgas piezīmes
1. |
atzinīgi vērtē Eiropas Komisijas priekšlikumu, ka siltumapgāde un aukstumapgāde ir uzskatāmas par daļu no kopējās energosistēmas, un atzīmē, ka siltumapgādes sektors pirmo reizi ir uzsvērts kā svarīga enerģētikas nozares joma, kas ir ļoti piemērota, lai palīdzētu palielināt enerģētisko neatkarību, garantēt energoapgādes drošību, sasniegt klimata politikas mērķus un samazināt patērētāju izdevumus; |
2. |
uzskata, ka nevar būt viena visiem piemērota risinājuma, lai nodrošinātu siltumapgādes un aukstumapgādes nozares ilgtspēju, un uzsver, ka efektīvu rezultātu sasniegšanai ir jāizmanto plašs risinājumu klāsts, tātad dažādas tehnoloģijas un dažādi risinājumi gan individuāli, gan visā nozarē; |
3. |
norāda tomēr, ka stratēģija ir ļoti vispārīga, nav pietiekami skaidra un tajā nav konkrēti teikts, kā un kādā virzienā būtu jāattīsta siltumapgādes un aukstumapgādes nozare, kādi praktiski pasākumi jāveic, lai sasniegtu izvirzītos mērķus, kā šie pasākumi ietekmēs vietējās un reģionālās pašvaldības, uzņēmumus un patērētājus (mājsaimniecības) un kādi finansiālā atbalsta un veicināšanas noteikumi būtu jāpiemēro, ja gribam sasniegt ilgtspējīgas energoapgādes mērķus; |
4. |
uzsver, ka ES joprojām ir lielā mērā atkarīga no enerģijas importa. Siltumapgāde un aukstumapgāde šobrīd veido 50 % no ES enerģijas gada patēriņa. Tas ir 59 % no kopējā gāzes patēriņa un 13 % no kopējā naftas patēriņa Eiropā (1). Šie skaitļi liecina par to, ka pastāv liels energotaupības potenciāls. Lai šo potenciālu izmantotu, ir jāveic pasākumi, lai pārstrukturētu siltumapgādes un aukstumapgādes nozari un nodrošinātu efektīvu siltumapgādi un aukstumapgādi; |
5. |
atbalsta Eiropas Komisijas priekšlikumu siltumapgādes un aukstumapgādes nozari iekļaut dalībvalstu nacionālajos enerģētikas un klimata rīcības plānos, kas ir daļa no Enerģētikas savienības pārvaldības; |
6. |
uzsver, ka siltumapgādes un aukstumapgādes nozares attīstībai svarīgi ir tādi ES tiesību akti, kā, piemēram, Energoefektivitātes direktīva, Direktīva par ēku energoefektivitāti un Atjaunojamo energoresursu direktīva, kurās paredzēti īpaši pasākumi attiecībā uz enerģijas ražošanu vai patēriņu; tādēļ uzsver, ka turpmāk, pārskatot minētos tiesību aktus, ir jāņem vērā vietējo un reģionālo pašvaldību centrālā loma šajā nozarē un it īpaši šajā atzinumā ietvertie ieteikumi; |
7. |
norāda, ka visā pasaulē vērojamā neatjaunojamo energoresursu izsīkšanas tendence, globālās klimata pārmaiņas un aizvien lielākā koncentrēšanās uz vides kvalitāti un iedzīvotāju veselību aizvien vairāk liek definēt pamatnostādnes mūsdienīgām celtniecības koncepcijām un to galvenajiem aspektiem, kas ir energotaupība un enerģijas efektīva izmantošana, ietekme uz vidi un cilvēku veselību; |
8. |
uzskata, ka stratēģija dalībvalstīm ļaus objektīvi izvērtēt savus līdz šim pieņemtos politiskos un administratīvos lēmumus centralizētas siltumapgādes jomā, kā arī būs pamudinājums attīstīt nozari, modernizējot apkures sistēmas, renovējot ēkas, pārejot no dabasgāzes uz kurināmā veidiem, kas iegūti no atjaunojamiem energoresursiem, vai uz citiem kurināmā veidiem, kas iegūti no tīriem enerģijas avotiem, un paverot iespēju pievienot jaunus lietotājus; minētais pat padarītu šo pakalpojumu mazāk dārgu, samazinātu izmaksas patērētājiem un pilsētās nodrošinātu veselīgāku gaisu; |
9. |
aicina Eiropas Komisiju pārskatīt ES rīcībpolitikas, lai attīstītu ilgtspējīgu un efektīvu siltumapgādes un aukstumapgādes nozari. Par to, ka dažādi ES tiesību aktu elementi nav saskaņoti, liecina, piemēram, Komisijas Deleģētā regula (ES) Nr. 244/2012 (2), ar ko papildina, ar ko papildina ĒEED. Deleģētā regula pieļauj, ka, veicot aprēķinus par ēku energoefektivitāti, var atskaitīt no atjaunojamiem energoavotiem iegūtu siltumenerģiju un elektroenerģiju, ja tā ir ražota uz vietas, taču šādu iespēju nepieļauj, ja tā piegādāta centralizēti. Šī nesaskaņotība rada draudus, ka mūsdienu sistēmas centralizētas siltumapgādes, centralizētas aukstumapgādes un koģenerācijas nodrošināšanai var tikt sagrautas, un tā ir pretrunā tādiem mērķiem kā atjaunojamo enerģijas avotu plašāka izmantošana, atkritumu pārvēršana enerģijā un CO2 emisiju samazināšana; uzskata, ka, vērtējot ēku energoefektivitāti, būtiskam aspektam vajadzētu būt tam, cik daudz enerģijas ēka patērē un cik daudz enerģijas tai ir vajadzīgs; |
10. |
aicina Eiropas Komisiju ieteikt dalībvalstīm atbilstīgi pašu dalībvalstu potenciālam attīstīt ilgtspējīgu siltumapgādes un aukstumapgādes nozari, izmantojot efektīvas tehnoloģijas, veicinot inovāciju un likvidējot juridiskos un administratīvos šķēršļus; |
11. |
pauž nožēlu, ka stratēģijā ir vāji definēta vietējo un reģionālo pašvaldību loma, un uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības ir galvenās iestādes, kas atbild par siltumapgādes un aukstumapgādes nozari. Vietējās pašvaldības ir ne tikai iesaistītas infrastruktūras attīstīšanā un apsaimniekošanā, bet arī ir vienas no lielākajām enerģijas patērētājām; |
12. |
uzsver, ka vietējās un reģionālās pašvaldības, cik vien iespējams, cenšas dot ieguldījumu ilgtspējīgas enerģētikas mērķu sasniegšanā. Daudzām pilsētām visā Eiropas Savienībā jau daudzus gadus ir klimata un ilgtspējīgas enerģētikas rīcības plāni, kas ietver zemu oglekļa emisiju siltuma un elektroenerģijas ražošanu, atjaunojamo enerģijas avotu izmantošanu un energoefektivitātes uzlabošanas pasākumus; |
13. |
uzsver, ka, būdama ES vietējo un reģionālo pārstāvju asambleja, Reģionu komiteja savā darbā enerģētikas jautājumiem piešķir lielu nozīmi un vairākos atzinumos attiecībā uz priekšlikumiem Enerģētikas savienības jomā ir formulējusi ieteikumus (3): par enerģētikas nozares attīstību, īpašas norādes uz vietējo un reģionālo pašvaldību svarīgo lomu ilgtspējīgas enerģētikas politikas mērķu īstenošanā, kā arī aicinājumus dalībvalstu centrālajām iestādēm un pašvaldībām aktīvāk sadarboties lēmumu pieņemšanas procesā un patērētāju interešu pārstāvēšanā; |
14. |
atgādina, ka Reģionu komiteja jau vairākkārt ir norādījusi uz vietējo un reģionālo pašvaldību lielo nozīmi koģenerācijas attīstībā. Šāda tehnoloģija, kas vienlaikus ražo elektroenerģiju un siltumu, dod iespēju gandrīz 90 % apmērā izmantot primāro enerģiju, ko satur degviela. Eiropas Savienībai vajadzētu radīt nepieciešamos priekšnoteikumus, lai tiem, kas izmanto šīs augsti efektīvās iekārtas, būtu pieejams finansiāls atbalsts, no kura segt ar izmantošanu saistītās izmaksas (4); |
15. |
uzskata, ka ir svarīgi, lai enerģijas cenas būtu pieejamas trūcīgākajiem iedzīvotājiem, kuri bieži vien lielu daļu no saviem ienākumiem patērē apkurei, dzesēšanai, apgaismojumam un dažādām ierīcēm, un lai energoefektivitātes programmas prioritāri tiktu orientētas uz tiem, kam tās visvairāk vajadzīgas (5); |
Centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas, individuāla siltumenerģijas apgāde
16. |
uzskata, ka centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas ir lielisks veids, kā dažādos enerģijas avotus savienot ar enerģijas ražotājiem un patērētājiem. Centralizēta siltumapgāde var būt viens no tīrākajiem veidiem, kā piegādāt siltumenerģiju, un tai var būt izšķiroša nozīme, lai samazinātu CO2 emisijas, kā arī nodrošinātu enerģētisko neatkarību un energoapgādes drošību. Tādēļ, ja apstākļi ir labvēlīgi un šādu sistēmu vispārējās priekšrocības attiecībā uz vidi ir pierādāmas, to izstrāde būtu jāizvirza par prioritāti; |
17. |
norāda, ka vietās ar lielu apdzīvotības blīvumu centralizētas siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas var būt lielisks risinājums siltuma un aukstuma piegādei; šādā gadījumā visi pasākumi jāorientē uz enerģijas ražošanas efektivitāti un jāpaver patērētājiem lielākas iespējas izmantot siltumu un elektroenerģiju, kas ražoti no CO2 emisiju ziņā neitrāliem enerģijas avotiem. Jānorāda, ka energoresursu struktūra ES dalībvalstīs ievērojami atšķiras un nav viena universāla modeļa, kas būtu piemērots visām valstīm. Ir svarīgi, lai stimulējoši pasākumi jaunu enerģijas veidu ražošanai tiktu piemēroti tā, lai tie nevājinātu labi funkcionējošas sistēmas vietējā un reģionālā līmenī; |
18. |
uzskata, ka centralizētas siltumapgādes tīkliem piemīt reāls potenciāls efektīvi apgādāt mājsaimniecības ar enerģiju, un aicina valsts un ES pārvaldības līmeņus sniegt atbalstu saistībā ar iespējamo vajadzību paplašināt un modernizēt esošos tīklus. Iepriekš minētais attiecas arī uz vietējiem (no kopējā tīkla nošķirtiem) biogāzes pārvades tīkliem, kas pielāgoti tā, lai uz vietas piegādātu kurināmo individuāliem privātajiem patērētājiem; |
19. |
norāda arī, ka daudzviet Eiropas Savienībā iedzīvotāju sadalījuma dēļ individuālā siltumapgāde ir efektīvākais vai pat vienīgais ekonomiski un tehniski iespējamais risinājums; uzsver, ka šajās teritorijās būtu vairāk jācenšas mudināt ēkas apgādāt ar tādu siltumenerģiju un elektroenerģiju, kas iegūta no atjaunojamiem enerģijas avotiem, un veicināt veco apkures katlu nomaiņu ar jauniem, kas ir efektīvāki un mazāk piesārņojoši, tas vajadzīgs arī, lai risinātu gaisa kvalitātes problēmu, ņemot vērā, ka dažās Eiropas valstīs līdz pat trim ceturtdaļām gaisa piesārņojuma ar cietajām daļiņām rodas no cietā kurināmā izmantošanas siltuma ražošanai mājsaimniecībās; |
20. |
norāda, ka siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu efektīva attīstība ietver enerģijas avotu savienošanu ar ražotājiem un patērētājiem. Piemēram, siltumapgādes, aukstumapgādes un elektroenerģijas tīklu integrēšana varētu samazināt energosistēmu kopējās izmaksas un dot labumu patērētājiem. Šajā sakarā ir jāveicina jaunu un novatorisku tehnoloģisko risinājumu izstrāde; |
Ēku energoefektivitātes uzlabošana
21. |
uzsver, ka energoefektivitāti, iespējams, visvairāk saista ar ēkām, jo tās piedāvā milzīgu enerģijas ietaupījumu potenciālu. 45 % enerģijas, ko Eiropas Savienībā patērē siltumapgādei un aukstumapgādei, izmanto mājokļu sektorā (6). Tāpēc energoefektivitātes uzlabošanai šajā jomā arī turpmāk vajadzētu būt ES prioritātei; |
22. |
uzsver, ka enerģijas efektīva izmantošana ēkās ir rezultāts dažādu pasākumu kombinētai īstenošanai un izriet no spējas gūt maksimālu labumu no katras enerģijas vienības: racionāla enerģijas izmantošana, energotaupības tehnoloģiju ieviešana un atjaunojamo energoresursu izmantošana, kā arī patērētāju enerģijas taupīšanas paradumu veicināšana. Jāuzsver, ka celtniecības materiālu un tehnoloģiju izvēlē būtu jāpiemēro holistiska pieeja un jāpiemēro ilgtspējīgas būvniecības prioritātes; |
23. |
norāda, ka energotaupība visā ēkas dzīves cikla laikā ir lielā mērā atkarīga no lēmumiem, kas pieņemti, projektējot jaunu ēku vai izstrādājot agrāk celtas ēkas renovācijas plānu. Tāpēc Komiteja iesaka jau agrīnā projektēšanas posmā īpašu uzmanību pievērst ilgtspējīgai procesa vadīšanai, izmantojot tādus inovatīvus instrumentus kā, piemēram, ēku informācijas modelēšana (Building Information Modelling – BIM) (7); |
24. |
ierosina pārskatīt esošos renovācijas modeļus, analizēt to stiprās un vājās puses un izvērtēt dalībvalstu pieredzi, kas gūta, izstrādājot patērētājiem pievilcīgus finansēšanas modeļus. Jānovērš arī juridiskie un administratīvie šķēršļi, kas kavē renovāciju. Aptuveni 70 % ES iedzīvotāju dzīvo privātās dzīvojamās ēkās. Īpašnieki bieži vien neveic rentablu renovāciju, jo viņiem nav pietiekamu zināšanu par tās noderīgumu un viņi nesaņem objektīvas konsultācijas par tehniskajām iespējām, kā arī saskaras ar atšķirīgām interesēm (piemēram, daudzdzīvokļu ēkās) un finanšu ierobežojumiem. Tādēļ dalībvalstu pārvaldes iestādēm un vietējām un reģionālajām pašvaldībām jāpievēršas darbam ar sabiedrību, lai vairotu informētību par iespējām veikt energoefektivitātes uzlabošanas pasākumus un veicinātu enerģijas taupīšanu; |
25. |
aicina vietējās un reģionālās pašvaldības meklēt veidus, kā energoefektivitātes uzlabošanas pasākumu veikšanā iesaistīt privāto sektoru un energopakalpojumu uzņēmumus, radot labvēlīgus apstākļus un likvidējot administratīvos un juridiskos šķēršļus; |
26. |
ierosina ēkās aktīvāk uzstādīt progresīvās tehnoloģijas, kas palīdz samazināt enerģijas patēriņu telpu apkures, dzesēšanas, ventilācijas, apgaismojuma, karstā ūdens un citām vajadzībām, nemazinot patērētāju ērtības. Piemēram, ir siltuma atguves tehnoloģijas, kas efektīvi atdala siltumu no ēkas izplūdes gaisa un pārnes to uz ieplūdes gaisu – šādi var ietaupīt ievērojamu daļu no enerģijas, ko izmanto iekštelpu sildīšanai; |
27. |
konstatē, ka viena no Komisijas pieejām ēku energoefektivitātes uzlabošanai ir plaši izmantot viedas sistēmas, kas ietver mērīšanas, regulēšanas un automatizācijas instrumentus, kā arī uzlabot patērētāju iespējas piedalīties pieprasījuma pārvaldībā. Šie pasākumi principā ir atzinīgi vērtējami. Tomēr pastāv zināmas bažas par to ekonomisko ietekmi, kā arī ietekmi uz privātumu, kas būtu jāpēta plašāk un kuras dēļ viedo mēraparātu sistēmai būtu jāpaliek brīvprātīgai; |
28. |
uzsver, ka ir svarīgi popularizēt pasīvās mājas, kurām ir ļoti mazs enerģijas patēriņš, un atbalsta un rosina arī aktīvāk praksē ieviest aktīvo māju koncepciju, kurās izmanto alternatīvus enerģijas avotus; |
29. |
uzsver, ka būvniecības nozarē ir ļoti svarīgi piemērot atbildīgu pieeju; ierosina izvirzīt augstākus ieteicamos standartus iekārtām un jaunām ēkām, kā arī noteikt stingrākus ieteicamos projektēšanas un būvniecības kritērijus, kas arhitektus, plānotājus un konstruktorus rosinās projektēt ēkas, kas atbilst viedu ēku prasībām; |
30. |
norāda: lai sasniegtu ES siltumapgādes un aukstumapgādes stratēģijas mērķus, ir svarīgi īstenot integrētu pieeju un veicināt kvartāla renovāciju, proti, līdztekus ēku renovācijai ir lietderīgi veikt arī visa kvartāla visaptverošu vides sanāciju, modernizēt infrastruktūru, izveidot zaļās zonas un riteņbraucējiem piemērotu infrastruktūru utt.; |
Rūpniecība, koģenerācija un atjaunojamie energoresursi
31. |
norāda, ka rūpniecības nozarē pastāv ievērojamas iespējas uzlabot energotaupību, pamatojoties uz rūpnieciskās simbiozes ideju, kas ir būtisks elements virzībā uz aprites ekonomiku; secina, ka siltuma un aukstuma enerģijas plūsmās daudzkārt veidojas pārpalikums, kas vienkārši tiek novadīts vidē, un uzskata, ka atlikumsiltuma un atlikumaukstuma iekļaušana centralizētās siltumapgādes un aukstumapgādes tīklos samazinātu primārās enerģijas patēriņu un sniegtu labumu gan ekonomikai, gan videi. Vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir svarīga loma šajā procesā, jo tās atbild par siltumapgādes sistēmu plānošanu; |
32. |
norāda, ka rūpniecība būtu jāmudina lielāku uzmanību pievērst esošo tehnoloģiju efektīvākai izmantošanai, lai samazinātu enerģijas izmaksas. Rūpniecība 2012. gadā veidoja ceturto daļu no kopējā enerģijas galapatēriņa Eiropas Savienībā. 73 % no tās tiek izmantoti siltumapgādei un aukstumapgādei (8); |
33. |
aicina Eiropas Komisiju vairāk pievērsies inovācijai rūpniecībā un atbalstīt atjaunojamo energoresursu izmantošanu un jaunu mazoglekļa tehnoloģiju, tostarp oglekļa uztveršanas un ģeoloģiskas uzglabāšanas tehnoloģijas, kas var efektīvi sekmēt klimata pārmaiņu mazināšanu, izstrādi un uzskata, ka šajā sakarā būtisks instruments ir reformēta ETS sistēma; |
34. |
piekrīt, ka siltuma un elektroenerģijas koģenerācijas (SEK) potenciāls pašlaik netiek izmantots pilnībā. Tādēļ Komiteja mudina Komisiju izstrādāt konkrētu rīcības plānu, kurā izklāstīti ieteicamie pasākumi koģenerācijas veicināšanai; |
35. |
mudina valstu iestādes apspriesties ar vietējā un reģionālā līmeņa dalībniekiem par lēmumiem saistībā ar koģenerācijas attīstību. Turklāt administratīvie un regulatīvie šķēršļi, kas kavē koģenerācijas attīstību, būtu jāatceļ, ņemot vērā vietējos apstākļus un iespējas, kā arī ekonomiskos ieguvumus no aizvien plašāka koģenerācijas izmantojuma, tostarp nozares konkurētspējas uzlabošanu, pateicoties tās atlikumsiltuma izmantošanai; |
36. |
uzskata, ka atjaunojamo energoresursu izmantošana siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē varētu būt viens no veidiem, kā nodrošināt efektīvu siltumapgādes un aukstumapgādes nozares attīstību. Centralizētās siltumapgādes sistēmās varētu izmantot dažādus atjaunojamos un vietējos energoresursus, tostarp atlikuma enerģiju, sadzīves atkritumu, biokurināmo, saules un ģeotermālo enerģiju u. c. Tāpēc sistēmu attīstība būtu jāveicina, nodrošinot atjaunojamo energoresursu integrēšanu; |
Siltumapgādes un aukstumapgādes nozares finansēšanas nepieciešamība un iespējas
37. |
uzsver: lai uzlabotu siltumapgādes un aukstumapgādes nozares efektivitāti, ir nepieciešami ievērojami finanšu resursi, un tāpēc ir ārkārtīgi svarīgi nodrošināt vienotu pieeju un panākt, ka tiek uzlabotas iespējas izmantot dažādus finansējuma avotus; |
38. |
ierosina pārskatīt esošās dažādu līmeņu finansiālā atbalsta shēmas, ko varētu izmantot, lai atbalstītu centralizētas siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmu attīstību, energoefektivitāti un atjaunojamās enerģijas izmantošanu. Otrkārt, Komiteja rosina izveidot pievilcīgas finansēšanas programmas, lai varētu īstenot efektīvākus pasākumus, kas kalpo siltumapgādes un aukstumapgādes nozarei; |
39. |
iesaka veicināt novatorisku finanšu instrumentu izmantošanu, lai finansētu siltumapgādes un aukstumapgādes nozares attīstību, veicināt ieguldījumus tīrās tehnoloģijās un atvieglot privātā sektora iesaistīšanu. Ir svarīgi censties panākt sinerģiju starp jaunām finansēšanas metodēm un iespējām, kā arī piemērot finanšu inženierijas pasākumus, piemēram, aizdevumus ar zemām procentu likmēm, galvojumus, procentu subsīdijas, kapitāla ieguldījumus, vērtspapīrošanu u. c.; |
40. |
uzsver, ka ES siltumapgādes un aukstumapgādes stratēģijas īstenošanu un lielāku projektu finansēšanu varētu sekmēt iespēja kombinēt Eiropas strukturālo un investīciju fondu (ESI fondu) (9) līdzekļus ar ESIF finanšu instrumentiem. Tādēļ Komiteja aicina piemērot pasākumu kombināciju ES dalībvalstīs pēc iespējas plašāk, kā arī šo procesu paātrināt un vienkāršot; |
41. |
norāda uz nepieciešamību popularizēt ESCO modeļa izmantošanu enerģētikas projektos un novērst juridiskos un administratīvos šķēršļus, kas kavē tā izmantošanu siltumapgādē un aukstumapgādē. Komiteja arī norāda, ka ir svarīgi turpināt strukturālās reformas ES dalībvalstīs, lai novērstu šķēršļus un birokrātiju, kas kavē investīcijas siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē; |
42. |
uzsver, cik svarīgi ir sadarboties ar Eiropas Investīciju banku (EIB) un palīdzēt vietējām un reģionālajām pašvaldībām atrast papildu finansējuma avotus un īstenot lielākus energoefektivitātes projektus. Piemēram, Lietuva ar EIB palīdzību ir izveidojusi inovatīvu fondu JESSICA, piesaistījusi papildu finansējuma avotus un panākusi multiplikatora efektu; |
43. |
atzinīgi vērtē Eiropas Stratēģisko investīciju fonda (ESIF) (10) atbalstu un it īpaši uzsver atbildības par pirmās kārtas zaudējumiem nodrošināšanu saistībā ar ieguldījumiem lielāka mēroga un augstāka riska energoefektivitātes projektos. Komiteja atzīmē arī, ka līdz šim ESIF ir bijis īpaši noderīgs mazajiem un vidējiem uzņēmumiem (MVU); tāpēc uzsver: lai veicinātu ESIF aktīvāku izmantojumu tajās dalībvalstīs, kurās tā darbība līdz šim ir bijusi ierobežota, ir jāpastiprina informatīvi pasākumi vietējā līmenī; |
44. |
atzinīgi vērtē Eiropas Investīciju projektu portālu (EIPP) (11) – tīmekļa platformu, kas vieno Eiropas projektu virzītājus un investorus; rosina papildināt platformu ar finanšu instrumentu aprakstiem, apkopojot ES dalībvalstu paraugprakses piemērus enerģētikas projektu finansēšanas programmu izstrādē; |
45. |
uzskata, ka būtu lietderīgi, ja Eiropas Savienība izstrādātu pamatnostādnes par enerģētikas nozares efektīvu pārvaldību un finansēšanu un sniegtu piemērus par iespējamiem efektīvas pārvaldības modeļiem, ko vietējās un reģionālās pašvaldības varētu izmantot siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē; |
Vietējo un reģionālo pašvaldību loma
46. |
norāda uz vietējo un reģionālo pašvaldību svarīgo lomu siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē:
|
47. |
norāda, ka vietējās un reģionālās pašvaldības, būdamas atbildīgas par pašvaldības plānošanu, var veicināt atjaunojamo energoresursu izmantošanu un energoefektivitātes uzlabošanu vietējā un reģionālajā līmenī, piemēram, nosakot vērienīgus mērķus un izstrādājot rīcības plānus, vienkāršojot administratīvās procedūras un noteikumus vai sniedzot finansiālu atbalstu; |
48. |
pauž nožēlu, ka stratēģijā vietējās un reģionālās pašvaldības nav minētas pie nozīmīgām ieinteresētajām personām siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē, un mudina Eiropas Komisiju, īstenojot turpmākus pasākumus šajā jomā, attiekties pret vietējām un reģionālajām pašvaldībām kā pret tikpat vienlīdzīgiem partneriem kā centrālā valdība; |
49. |
uzskata, ka ar vietējām un reģionālajām pašvaldībām ir jāapspriežas par turpmākiem konkrētiem pasākumiem, ņemot vērā pašvaldību lomu infrastruktūras plānošanā un ierīkošanā, ieguldītāju piesaistīšanā un patērētāju konsultēšanā; |
50. |
norāda, ka daudzās valstīs par siltumapgādi un aukstumapgādi atbild pašvaldības (proti, tas ir viens no komunālajiem pakalpojumiem) un tāpēc vietējam līmenim ir būtiska nozīme centienos sekmēt visu ieinteresēto personu (mājsaimniecību, rūpniecības) iesaistīšanu nozares attīstībā, radot apstākļus, kas veicina konkurenci un samazina siltumapgādes izmaksas; |
Informēšanas un sabiedrības līdzdalības nozīme
51. |
norāda: ja lietotāji tiks mudināti plaši izmantot modernas tehnoloģijas un efektīvas un ilgtspējīgas siltumapgādes un aukstumapgādes sistēmas, kas ļauj efektīvi izmantot enerģiju un resursus, būs vieglāk nodrošināt apkārtējā gaisa kvalitāti, kā arī individuālo un visas sabiedrības labklājību; |
52. |
atzīmē, ka tikai renovācija vai pāreja uz citu kurināmo vai citi atsevišķi pasākumi nedos būtiskus rezultātus; īpaši svarīga ir pienācīga informēšana. Ēku īpašniekiem bieži vien trūkst zināšanu par renovācijas sniegtajiem labumiem. Siltumapgāde un aukstumapgāde veido vidēji 6 % no Eiropas iedzīvotāju patēriņa izmaksām. 11 % iedzīvotāju ziemā nespēj uzturēt savas mājas pietiekami siltas (12). Patērētāju izvēles iespējas ir ierobežotas, jo trūkst informācijas par faktisko enerģijas patēriņu un izmaksām, un bieži vien nav pietiekamu resursu, ko ieguldīt augsti efektīvās tehnoloģijās. Ir grūti salīdzināt tehnoloģiju un risinājumu dzīves cikla izmaksas un ieguvumus, kvalitāti un uzticamību. Tāpēc Komiteja uzskata, ka centrālajai valdībai un vietējām un reģionālajām pašvaldībām būtu jāsadarbojas, lai veicinātu sabiedrības izpratni un izglītotu patērētājus par energoefektivitātes pasākumiem un energotaupības tehnoloģijām; |
53. |
norāda: ņemot vērā zinātnisko progresu un tehnoloģisko attīstību, siltumapgādes un aukstumapgādes nozarē (tāpat kā daudzās citās nozarēs) trūkst speciālistu ar atbilstošām zināšanām energoefektīvu ēku būvniecības, energoefektivitātes un atjaunojamās enerģijas tehnoloģiju jomā. Lai risinātu šo problēmu, ir svarīgi, lai kvalificētu speciālistu apmācībā, konsultāciju rīkošanā un informatīvu un izglītojošu programmu īstenošanā sadarbotos visas nozares ieinteresētās personas; |
54. |
atzinīgi vērtē to, ka ir izveidots Eiropas Investīciju konsultāciju centrs (EIKC) (13), kas sniedz tehnisko atbalstu un individuāli pielāgotas konsultācijas privāto un publisko projektu attīstītājiem. Tomēr Komiteja norāda, ka būtu lietderīgi sniegt vairāk konsultāciju pakalpojumu uz vietas un tuvāk uzņēmumiem, kuriem tie ir vajadzīgi. Ir svarīgi veicināt visas sabiedrības un nozares ieinteresēto personu informētību par energotaupību; |
55. |
atzinīgi vērtē ar Komisijas iniciatīvu izveidoto Pilsētas mēru paktu, ar kuru vietējās un reģionālās pašvaldības apņemas samazināt CO2 emisijas, tādējādi palīdzot īstenot ilgtspējīgu enerģētikas politiku, un aicina Eiropas Komisiju izveidot stimulus dalībai līdzīgās iniciatīvās. |
Briselē, 2016. gada 12. oktobrī
Eiropas Reģionu komitejas priekšsēdētājs
Markku MARKKULA
(1) https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/1_EN_ACT_part1_v14.pdf
(2) Komisijas 2012. gada 16. janvāra Deleģētā regula (ES) Nr. 244/2012, ar kuru papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2010/31/ES par ēku energoefektivitāti, nosakot salīdzinošās metodoloģijas sistēmu izmaksu ziņā optimālu minimālo energoefektivitātes prasību līmeņu aprēķināšanai ēkām un būves elementiem (OV L 81, 21.3.2012., 18. lpp.).
(3) Reģionu komitejas atzinums “Enerģētikas savienības tiesību aktu kopums”.
Reģionu komitejas atzinums “Visiem pieejama enerģija” (OV C 174, 7.6.2014., 15. lpp.). ES prezidentvalsts Grieķijas 2013. gada 4. novembra vēstule.
Reģionu komitejas atzinums “Enerģija no atjaunojamiem energoresursiem – būtiska Eiropas enerģijas tirgus sastāvdaļa” (OV C 62, 2.3.2013., 51. lpp.).
Reģionu komitejas atzinums “Energoefektivitāte” (OV C 54, 23.2.2012., 49. lpp.).
Reģionu komitejas perspektīvas atzinums “ES enerģētikas rīcības plāns 2011.–2020. gadam” (OV C 42, 10.2.2011., 6. lpp.).
Reģionu komitejas atzinums “Enerģētikas stratēģiskais pārskats un ēku energoefektivitāte” (OV C 200, 25.8.2009., 41. lpp.).
Reģionu komitejas atzinums “Atjaunojamo enerģijas avotu izmantošanas veicināšana” (OV C 325, 19.12.2008., 12. lpp.).
(4) Reģionu komitejas atzinums “Enerģija no atjaunojamiem energoresursiem – būtiska Eiropas enerģijas tirgus sastāvdaļa”.
(5) Reģionu komitejas perspektīvas atzinums “ES enerģētikas rīcības plāns 2011.–2020. gadam”.
(6) Sk. 1. zemsvītras piezīmi.
(7) https://en.wikipedia.org/wiki/Building_information_modeling
(8) Sk. 1. zemsvītras piezīmi.
(9) http://ec.europa.eu/contracts_grants/funds_lt.htm
(10) http://www.eib.org/efsi/index.htm
(11) https://ec.europa.eu/priorities/european-investment-project-portal-eipp_en
(12) Sk. 1. zemsvītras piezīmi.
(13) http://www.eib.org/eiah/index.htm