Tās mērķis ir atvieglot un paātrināt piekļuvi e-pierādījumiem, ko izmanto noziedzīgu nodarījumu izmeklēšanā un kriminālvajāšanā, neatkarīgi no tā, kur atrodas minētie dati.
Tiesas iestāde vienā Eiropas Savienības (ES) dalībvalstī var pieprasīt iecelt pakalpojumu sniedzēju vai tā ieceltus juridiskos pārstāvjus citā dalībvalstī, lai:
Elektroniskie pierādījumi (e-pierādījumi) ir dati, ko elektroniskā veidā glabā pakalpojuma sniedzējs un kurus izmanto, lai izmeklētu noziedzīgus nodarījumus, tostarp abonenta datus, datus, kas tiek izmantoti lietotāja, datplūsmas datu un satura datu identificēšanai.
Šajā regulā pakalpojumu sniedzējs ir jebkura persona, kura sniedz vienu vai vairākas šādas pakalpojumu kategorijas (izņemot finanšu pakalpojumus):
Eiropas e-pierādījumu sniegšanas rīkojums
Eiropas e-pierādījumu saglabāšanas rīkojums
Eiropas e-pierādījumu saglabāšanas rīkojums ļauj tiesu iestādei vienā dalībvalstī pieprasīt, lai pakalpojumu sniedzēja norādītā iestāde vai tā juridiskais pārstāvis citā dalībvalstī saglabā konkrētus datus pirms turpmāka datu iesniegšanas pieprasījuma.
Eiropas e-pierādījumu sniegšanas rīkojuma un e-pierādījumu saglabāšanas rīkojuma sertifikāti
Eiropas e-pierādījumu sniegšanas vai saglabāšanas rīkojumus nosūta, izmantojot Eiropas e-pierādījumu sniegšanas rīkojuma sertifikātu (EPOC) vai Eiropas e-pierādījumu saglabāšanas rīkojuma sertifikātu (EPOC-PR).
Papildu aspekti
Sankcijas
Tiesiskās aizsardzības līdzekļi
Personām, uz kurām attiecas Eiropas e-pierādījumu sniegšanas rīkojums, ir tiesības uz:
Decentralizēta IT sistēma
Rakstiskā saziņa starp iestādēm un norīkotajām iestādēm vai pakalpojumu sniedzēju juridiskajiem pārstāvjiem saskaņā ar šo regulu jāveic, izmantojot drošu un uzticamu decentralizētu IT sistēmu.
Šī regula ir piemērojama kopš 2026. gada 18. augusta.
Regula ir daļa no tiesību aktu kopuma, kas ietver direktīvu par pakalpojumu sniedzēju iestāžu izraudzīšanos un juridisko pārstāvju iecelšanu pierādījumu vākšanai kriminālprocesā (skatīt kopsavilkumu).
Plašāka informācija:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2023/1543 (2023. gada 12. jūlijs) par Eiropas e-pierādījumu sniegšanas rīkojumiem un Eiropas e-pierādījumu saglabāšanas rīkojumiem e-pierādījumu gūšanai kriminālprocesā un brīvības atņemšanas sodu izpildei pēc kriminālprocesa (OV L 191, 28.7.2023., 118.–180. lpp.).
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2023/1544 (2023. gada 12. jūlijs), ar ko paredz saskaņotus noteikumus par izraudzīto iedibinājumu izraudzīšanos un juridisko pārstāvju iecelšanu elektronisko pierādījumu vākšanai kriminālprocesā (OV L 191, 28.7.2023., 181.–190. lpp.).
Padomes Lēmums (ES) 2023/436 (2023. gada 14. februāris), ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs ratificēt Konvencijas par kibernoziegumiem Otro papildu protokolu par pastiprinātu sadarbību un elektronisko pierādījumu izpaušanu (OV L 63, 28.2.2023., 48.–53. lpp.).
Padomes Lēmums (ES) 2022/722 (2022. gada 5. aprīlis), ar kuru dalībvalstīm atļauj Eiropas Savienības interesēs parakstīt Konvencijas par kibernoziegumiem Otro papildu protokolu par pastiprinātu sadarbību un elektronisko pierādījumu izpaušanu (OV L 134, 11.5.2022., 15.–20. lpp.).
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2018/1727 (2018. gada 14. novembris) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās (Eurojust) un ar ko aizstāj un atceļ Padomes Lēmumu 2002/187/TI (OV L 295, 21.11.2018., 138.–183. lpp.).
Regulas (ES) 2018/1727 turpmākie grozījumi ir iekļauti pamattekstā. Šai konsolidētajai versijai ir tikai dokumentāla vērtība.
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/794 (2016. gada 11. maijs) par Eiropas Savienības Aģentūru tiesībaizsardzības sadarbībai (Eiropolu) un ar kuru aizstāj un atceļ Padomes Lēmumus 2009/371/TI, 2009/934/TI, 2009/935/TI, 2009/936/TI un 2009/968/TI (OV L 135, 24.5.2016., 53.–114. lpp.).
Skatīt konsolidēto versiju.
Līguma par Eiropas Savienības darbību konsolidētā versija – Trešā daļa – Savienības iekšpolitika un rīcība – V sadaļa – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – 4. nodaļa– Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – 82. pants (bijušais LES 31. pants) (OV C 202, 7.6.2016., 79.–80. lpp.).
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV L 119, 4.5.2016., 1.–88. lpp.).
Skatīt konsolidēto versiju.
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV L 119, 4.5.2016., 89.–131. lpp.).
Skatīt konsolidēto versiju.
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/41/ES (2014. gada 3. aprīlis) par Eiropas izmeklēšanas rīkojumu krimināllietās (OV L 130, 1.5.2014., 1.–36. lpp.).
Skatīt konsolidēto versiju.
Padomes Pamatlēmums 2002/465/TI (2002. gada 13. jūnijs) par kopējām izmeklēšanas grupām (OV L 162, 20.6.2002.,1.–3. lpp.).
Skatīt konsolidēto versiju.
Padomes Akts (2000. gada 29. maijs), ar ko izstrādā Konvenciju par Eiropas Savienības dalībvalstu savstarpēju palīdzību krimināllietās saskaņā ar 34. pantu Līgumā par Eiropas Savienību (OV C 197, 12.7.2000., 1.–2. lpp.).
Ieteikums Padomes Lēmums, ar ko pilnvaro sākt sarunas par Eiropas Savienības un Amerikas Savienoto Valstu nolīgumu par pārrobežu piekļuvi elektroniskajiem pierādījumiem tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās ((2019) 70 final).
Pēdējo reizi atjaunots: 30.05.2023