20.12.2008 |
LV |
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis |
C 327/28 |
Apelācijas sūdzība, ko par Civildienesta tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā F-76/07 Birkhoff/Komisija 2008. gada 10. septembrī iesniegusi Eiropas Kopienu Komisija
(Lieta T-377/08 P)
(2008/C 327/54)
Tiesvedības valoda — vācu
Lietas dalībnieki
Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Eiropas Kopienu Komisija (pārstāvji — J. Currall un B. Eggers)
Cits lietas dalībnieks: Gerhard Birkhoff, Weitnau (Vācija)
Apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumi
— |
atcelt Civildienesta tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā F-76/07 Birkhoff/Komisija; |
— |
piespriest atbildētājam atlīdzināt tiesāšanās izdevumus Civildienesta tiesā, kā arī apelācijas tiesvedībā. |
Pamati un galvenie argumenti
Apelācijas sūdzība ir vērsta pret Civildienesta tiesas 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā F-76/07, ar kuru ir atcelts norēķinu biroja lēmums, kas pieņemts kā lēmums par sūdzību un ar kuru tika atteikts segt izdevumus par jauna ratiņkrēsla iegādi divus gadus pēc iepriekšējā ratiņkrēsla iegādes aizvietošanas nepieciešamības neesamības dēļ.
Apelācijas sūdzības iesniedzēja savas apelācijas sūdzības pamatojumam vispirms apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā, pārkāpjot piemērojamās Kopienu tiesības, no jauna tiekot definēta iestādes ārsta un ārstu padomes rīcības brīvība, jo tajā ir noteikts, ka šāda rīcības brīvība ir tikai neatkarīgām ārstu institūcijām.
Otrkārt, spriedumā nekāda vērība neesot pievērsta ārstu padomes atzinumam, kam praksē ir liela nozīme izdevumu nepieciešamības novērtējumā, jo spriedumā ir noteikts, ka šī institūcija sniedz tikai ieteikumus un tās atzinumi netiek publicēti. Tas esot pretrunā pastāvīgajai judikatūrai attiecībā uz kopējo tiesisko regulējumu par Eiropas Kopienu ierēdņu veselības aprūpes nodrošināšanu 2004. gada 22. marta redakcijā. Turklāt šiem atzinumiem attiecībā uz izdevumu nepieciešamību esot atspēkojama pieņēmuma statuss.
Papildus tam apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo faktu sagrozīšanu jeb kļūdu faktu juridiskajā kvalifikācijā un strīda priekšmetā, kā arī pienākuma norādīt sprieduma pamatojumu pārkāpumu, jo būtiska lēmuma par sūdzību daļa esot atzīta par neesošu.