Sujungtos bylos C‑256/13 ir C‑264/13
Provincie Antwerpen
prieš
Belgacom NV van publiek recht
ir
Mobistar NV
(hof van beroep te Antwerpen prašymai priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Elektroninių ryšių tinklai ir paslaugos — Direktyva 2002/20/EB — 6 straipsnis — Sąlygos, kurias galima nustatyti dėl bendrojo leidimo ir radijo dažnių ir numerių naudojimo teisių, ir specifiniai įpareigojimai — 13 straipsnis — Mokesčiai už naudojimo teises ir teises įrengti įrenginius — Regioninės teisės norma, pagal kurią įmonės turi mokėti veiklos vietos mokestį“
Santrauka – 2014 m. rugsėjo 4 d. Teisingumo Teismo (trečioji kolegija) sprendimas
Teisės aktų derinimas – Telekomunikacijų sritis – Elektroninių ryšių tinklai ir paslaugos – Leidimas – Direktyva 2002/20 – Mokesčiai už naudojimo teises ir teises įrengti įrenginius – Sąvoka – Veiklos vietos mokestis už judriojo telefono ryšio bokštus, stiebus arba antenas – Netaikymas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/20 6 ir 13 straipsniai)
Direktyvos 2002/20 dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (Leidimų direktyva) 6 ir 13 straipsnius reikia aiškinti taip, kad pagal juos nedraudžiama operatorių, teikiančių elektroninių ryšių tinklus arba paslaugas, už valstybinėje arba privačioje žemėje esančius jų veiklai reikalingus judriojo telefono ryšio bokštus, stiebus arba antenas apmokestinti bendruoju veiklos vietos mokesčiu.
Kadangi aplinkybė, dėl kurios mokestis tampa mokėtinas, nesusijusi su teisių naudoti radijo dažnius arba įrengti įrenginius, kaip jos suprantamos pagal Leidimų direktyvos 13 straipsnį, suteikimu, toks mokestis nėra šiame straipsnyje nurodytas mokestis ir todėl jis nepatenka į šios direktyvos taikymo sritį. Šiuo atžvilgiu minėtame 13 straipsnyje vartojamos sąvokos „įrenginiai“ ir „įrengimas“ reiškia atitinkamai fizinę infrastruktūrą, reikalingą elektroninių ryšių tinklams ir paslaugoms teikti, ir jų fizinį įdiegimą ant atitinkamos valstybinės ar privačios nuosavybės.
(žr. 33, 37, 38 punktus ir rezoliucinę dalį)