Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos išorės jūrų sienų stebėjimo vykdant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą taisyklės /* COM/2013/0197 final - 2013/0106 (COD) */
AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS 1. PASIŪLYMO APLINKYBĖS 1.1. Tarybos direktyvos
2010/252/ES[1] priėmimo procedūra 2009 m. spalio mėn. Europos Vadovų Taryba
pakvietė Komisiją teikti pasiūlymus, kurie leistų nustatyti „aiškias bendras
veiklos procedūras, apimančias aiškias taisykles, taikomas dalyvaujant bendrose
operacijose jūroje, tinkamai atsižvelgiant į poreikį užtikrinti mišriuose
srautuose keliaujančių asmenų apsaugą, laikantis tarptautinės teisės“[2]. Tai buvo dar kartą patvirtinta
2009 m. gruodžio mėn. Stokholmo programoje, kai Europos Vadovų Taryba paprašė
Komisijos ne vėliau kaip 2010 m. pateikti pasiūlymus, kuriais būtų patikslintas
ir sustiprintas Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos
valstybių narių išorės sienų valdymo agentūros (toliau – Agentūra) vaidmuo ir
būtų parengtos „aiškios taisyklės, taikomos dalyvaujant bendrose operacijose
jūroje, tinkamai atsižvelgiant į poreikį užtikrinti mišriuose srautuose
keliaujančių asmenų apsaugą, laikantis tarptautinės teisės“[3]. Reaguodama į šiuos Europos Vadovų Tarybos
raginimus 2010 m. Taryba priėmė Sprendimą 2010/252/ES (toliau – Sprendimas)
siekiant sustiprinti Agentūros koordinuojamas sienų stebėjimo operacijas ir
nustatyti aiškias veiksmų taisykles bendro patruliavimo ir perimtų bei išgelbėtų
asmenų išlaipinimo srityse, kad būtų užtikrintas tarptautinės pagalbos
prašančių asmenų saugumas ir būtų išvengta žūčių jūroje. Remdamasi Šengeno
sienų kodekso[4]
12 straipsnio 5 dalimi Komisija nusprendė pateikti pasiūlymą pagal
komitologijos procedūrą ir šį sprendimą laiko papildoma sienų stebėjimo
kontrolės priemone. Sprendimas laikomas būtinu ir tinkamu siekiant
sienų stebėjimo tikslo, t. y. užkirsti kelią neleistinam sienų kirtimui. Šiuo
požiūriu manyta, kad stebėjimas ne tik apima aptikimo sąvoką, bet yra už ją
platesnis – jam priskiriami ir kiti veiksmai, pvz., neteisėtai į Sąjungą
bandančių patekti laivų perėmimas. Paieškos ir gelbėjimo veiksmų sąsaja su
sienų stebėjimu buvo pagrįsta susiklosčiusia praktika, nes aptikti nepatikimais
laivais plaukiantys migrantai kartais būna ištikti nelaimės. Į šį sprendimą kaip į vieną teisinę priemonę
buvo įtrauktos esamos ES ir tarptautinės teisės nuostatos. Taip buvo siekta
susitvarkyti su valstybių narių priimtos tarptautinės jūrų teisės skirtingu
interpretavimu ir vykdoma skirtinga praktika, kad būtų užtikrintas Agentūros
koordinuojamų jūrų operacijų veiksmingumas. Grėsė rizika, kad jūrų operacijos
metu susiklosčius tokiai pačiai situacijai bus taikomos skirtingos, netgi
vienos kitoms prieštaraujančios taisyklės. Dėl tokio teisinio netikrumo
valstybės narės menkai dalyvaudavo Agentūros koordinuojamose jūrų operacijose
jų indėlį vertinant pagal skiriamų orlaivių, laivų skaičių ir žmogiškųjų
išteklių mastą. Dėl to savo ruožtu operacijos nebuvo tokios veiksmingos ir
menko pastangos siekti solidarumo ES lygmeniu. Sprendimu siekiama geriau apsaugoti
pagrindines teises ir užtikrinti, kad vykdant jūrų operacijas būtų laikomasi negrąžinimo
principo. Kai kurios valstybės narės, Europos Parlamento nariai, žmogaus teisių
organizacijos ir akademinės bendruomenės atstovai abejojo, ar vykdant Agentūros
koordinuojamas jūrų operacijas, ypač atvirojoje jūroje, paisoma pagrindinių
teisių ir pabėgėlių teisių. Šiuos susirūpinimą keliančius klausimus siekiama
spręsti šiuo sprendimu: nustatoma keletas garantijų, kad būtų paisoma šių
teisių, pvz., reikalavimas informuoti perimtus arba išgelbėtus asmenis apie
išlaipinimo vietą, specialios nuostatos dėl pažeidžiamų asmenų poreikių ir
reikalavimas, kad sienos apsaugos pareigūnai būtų supažindinti su atitinkamomis
pagrindinėmis teisėmis ir pabėgėlių teise. Šis sprendimas
buvo priimtas 2010 m. balandžio 26 d. kaip Tarybos sprendimas pagal reguliavimo
procedūrą su tikrinimu. Europos Parlamentas manė, kad sprendimas turėjo būti
priimtas pagal įprastą teisėkūros procedūrą, o ne pagal komitologijos
procedūrą. Todėl jis kreipėsi į Europos Sąjungos Teisingumo Teismą (toliau –
Teismas) ir pateikė ieškinį prieš Tarybą reikalaudamas panaikinti Sprendimą. 1.2. C-355/10: Europos Parlamentas
prieš Tarybą[5] Europos Parlamentas mano, kad Sprendimu
viršijami pagal Šengeno sienų kodekso 12 straipsnio 5 dalį suteikti
įgyvendinimo įgaliojimai, nes i) juo į Šengeno sienų kodeksą įvesti nauji
esminiai elementai, ii) juo pakeisti Šengeno sienų kodekso esminiai elementai
ir iii) juo pakeistas Reglamento (EB) Nr. 2007/2004[6] turinys. Taryba pareiškė, kad
ieškinys yra nepriimtinas ir kartu teigė, kad ieškinys yra nepagrįstas.
Komisija kaip vienintelė į bylą įstojusi šalis palaikė Tarybą. 2012 m. rugsėjo 5 d. Teismas paskelbė
nuosprendį. Jis panaikino Sprendimą pagal pirmą pagrindą laikydamas, kad
nuostatos dėl perėmimo priemonių, gelbėjimo ir išlaipinimo yra pagrindinio
teisės akto, t. y. Šengeno sienų kodekso, esminiai elementai. Jis nenagrinėjo,
ar Sprendimu pakeičiami Šengeno sienų kodekso esminiai elementai arba ar juo
pakeičiamas Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 turinys. Teismas nusprendė
palikti Sprendimą galioti, kol jis per protingą laikotarpį nebus pakeistas
naujomis taisyklėmis. 2. KONSULTACIJŲ SU
SUINTERESUOTOSIOMIS ŠALIMIS IR POVEIKIO VERTINIMO REZULTATAI Svarstant, ar būtina atlikti poveikio
vertinimą, buvo atsižvelgta į toliau nurodytą informaciją. Pirma, prieš priimant Tarybos direktyvą
2010/252/ES buvo atliktas didelio masto parengiamasis darbas. 2005 m. Taryba
paprašė Komisijos išanalizuoti teisinę sistemą, taikomą sienos stebėjimo
operacijoms jūroje, ir vėliau parengti Sąjungos lygmens taisykles. 2007 m.
Komisija pateikė studiją, kurioje nagrinėjo tarptautinės teisės sistemos
aspektus: išorės jūrų sienų stebėjimą ir veiksmingo jos vykdymo kliūtis[7]. Tais pačiais metais Komisija
įsteigė neoficialią grupę, sudarytą iš valstybių narių, Agentūros, Jungtinių
Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro ir Tarptautinės migracijos
organizacijos ekspertų, kad parengtų Agentūros koordinuojamų jūrų operacijų
vykdymo gaires. Šios neoficialios grupės darbo rezultatais Komisija pasinaudojo
kaip pasiūlymo projekto, pateikto pagal komitologijos procedūrą, pagrindu. Antra, siekdama parengti šį pasiūlymą Komisija
konsultavosi su valstybėmis narėmis ir Agentūra Išorės sienų ekspertų grupėje,
kad nustatytų, kokiu mastu šis pasiūlymas turėtų atspindėti Sprendimo turinį.
Iš esmės valstybės narės mano, kad šis pasiūlymas turėtų būti grindžiamas
Sprendimu, į jo taikymo sritį įtraukiant tik Agentūros koordinuojamas jūrų
operacijas, sustiprinant nuostatas dėl pagrindinių teisių apsaugos,
patikslinant perėmimo priemonių ir gelbėjimo skirtumą, sprendžiant išlaipinimo
klausimą ir užtikrinant atitiktį tarptautiniams įsipareigojimams, taip pat
atsižvelgiant į teisinius ir teisminius pokyčius ES ir tarptautiniu lygiu. Trečia, panaikindamas Tarybos sprendimą
2010/252/ES Teismas pareikalavo, kad Sprendimas būtų pakeistas per protingą
laikotarpį. Nors Teismo sprendime protingo laikotarpio sąvoka nėra apibrėžta,
akivaizdu, kad dėl galimų sudėtingų ir ilgų diskusijų tarp dviejų ES teisės
aktų leidėjų Komisija turėtų skubiai imtis veiksmų. Todėl laikoma, kad kartu su šiuo pasiūlymu
poveikio vertinimo pateikti nereikia. 3. TEISINIAI PASIŪLYMO ASPEKTAI Pasiūlymas grindžiamas Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo 77 straipsnio 2 dalies d punktu. Tam, kad būtų
parengta išorės sienų politika, be kita ko, užtikrinanti veiksmingą išorės
sienų stebėjimą, kaip nurodyta 77 straipsnio 1 dalyje, 77 straipsnio 2 dalies d
punkte nustatyta, kad Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą
teisėkūros procedūrą, patvirtina „bet kurias priemones, būtinas laipsniškai
sukurti integruotą išorės sienų valdymo sistemą“. Sąjungos politikos ES išorės sienų srityje
tikslas – užtikrinti, kad išorės sienų kirtimas būtų veiksmingai
kontroliuojamas, įskaitant sienų stebėjimo veiksmus. Sienų stebėjimo tikslas –
užkirsti kelią neleistinam sienų kirtimui, kovoti su tarpvalstybiniu
nusikalstamumu ir sulaikyti neteisėtai sieną kirtusius asmenis arba imtis prieš
juos kitų priemonių. Sienų stebėjimas turėtų veiksmingai užkirsti kelią siekiui
išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose ir atgrasyti to siekiančius
asmenis. Šiuo tikslu sienų stebėjimas neapsiriboja bandymų neteisėtai kirsti
sieną nustatymu, bet jam priskiriami ir kiti veiksmai, pvz., laivų perėmimas,
įtarus, kad jais bandoma neteisėtai patekti į Sąjungą apeinant pasienio
kontrolę, taip pat veiksmai, kuriais siekiama reaguoti į jūrų operacijos metu
susiklosčiusias padėtis, kai reikia vykdyti, pvz., paieškos ir gelbėjimo
veiksmus, ir veiksmus, kuriais siekiama sėkmingai užbaigti tokią operaciją. Kadangi šio būtino imtis veiksmo tikslų,
t. y. priimti specialias jūrų sienų stebėjimo, kurį sienos apsaugos
pareigūnai vykdo koordinuojant Agentūrai, taisykles, valstybės narės negali
deramai pasiekti dėl jų teisės ir praktikos skirtumų ir kadangi dėl operacijų
tarptautinio pobūdžio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi
Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo
Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje
nustatytą proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina
nurodytiems tikslams pasiekti. Remiantis šiais principais, kaip ir Sprendimo
atveju, šis pasiūlymas taikomas tik Agentūros koordinuojamo operatyvaus
bendradarbiavimo atžvilgiu ir jis nėra susijęs su stebėjimo veiksmais, kuriuos
valstybės narės vykdo atskirai arba bendradarbiaudamos ne pagal šią sistemą. 4. POVEIKIS BIUDŽETUI Šis pasiūlymas nesukuria finansinės ar
administracinės naštos Sąjungai. Todėl jis neturi poveikio Sąjungos biudžetui. 5. NEPRIVALOMI ELEMENTAI 5.1. Šio pasiūlymo ir Tarybos
sprendimo 2010/252/ES palyginimas Šio pasiūlymo ir šio sprendimo taikymo sritis
ir turinys yra panašūs. Šiuo pasiūlymu daromi pakeitimai, palyginti su minėtu
Sprendimu, yra grindžiami teisiniais ir teisminiais pokyčiais, kaip antai
Reglamento (EB) Nr. 2007/2004[8]
pakeitimai ir Europos žmogaus teisių teismo sprendimas byloje Hirsi Jamaa ir
kiti prieš Italiją[9],
būtinybe užtikrinti perėmimo ir gelbėjimo sąvokų aiškumą ir valstybių narių bei
Agentūros patirtimi įgyvendinant šį sprendimą praktikoje. 5.1.1. Forma Skiriasi pasirinkta teisinė priemonė ir
sprendimų priėmimo procedūros. Tai yra reglamento pasiūlymas, skirtas visoms
valstybėms remiantis Sutartimis, ir jis turi būti priimtas pagal įprastą
teisėkūros procedūrą. Jo forma atsispindi pasirinktoje teisinėje priemonėje,
kurią sudaro preambulė (citatos ir 18 konstatuojamųjų dalių) ir 11 straipsnių,
paskirstytų į 4 skyrius. Jis privalomas visas ir tiesiogiai taikomas visose
valstybėse narėse. Kita vertus, Sprendimas buvo priimtas kaip įgyvendinimo
priemonė pagal reguliavimo procedūrą su tikrinimu. Jį sudaro preambulė (citatos
ir 18 konstatuojamųjų dalių), 2 straipsniai ir priedas, išskaidytas į dvi
dalis. Priedo I dalyje nustatytos taisyklės dėl Agentūros koordinuojamų
operacijų prie jūrų sienų, o priedo II dalyje pateiktos neprivalomos gairės dėl
paieškos ir gelbėjimo atvejų ir dėl išlaipinimo vykdant Agentūros
koordinuojamas jūrų operacijas. 5.1.2. Turinys Šio pasiūlymo ir Sprendimo taikymo sritis yra
tokia pati, t.y. sienų stebėjimo operacijos, kurias koordinuojant Agentūrai
vykdo valstybės narės (1 straipsnis). Sprendime sienų stebėjimo sąvoka
suprantama taip, kad ji aprėpia perėmimo priemones ir gelbėjimo veiksmus, kurių
prireikia imtis vykdant sienų stebėjimo operacijas, tačiau vis dar neaišku, ar
Šengeno sienų kodekse apibrėžta sąvoka aprėpia šias priemones. Šiame pasiūlyme
išsamiai paaiškinama ši platesnė sienų stebėjimo sąvoka, nurodant, kad sienų
stebėjimas neapsiriboja bandymų neteisėtai kirsti sieną nustatymu, bet jam
priskiriami ir kiti veiksmai, pvz., perėmimo priemonės ir veiksmai, kuriais
siekiama reaguoti į jūrų operacijos metu susiklosčiusias padėtis, kai reikia
vykdyti, pvz., paieškos ir gelbėjimo veiksmus, ir veiksmai, kuriais siekiama
sėkmingai užbaigti tokią operaciją (1 konstatuojamoji dalis ir III skyrius). Persvarstant šį sprendimą reikėjo atsižvelgti
į Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 pakeitimus. Agentūrai dabar taip pat pavesta
padėti valstybėms narėms tomis aplinkybėmis, kai reikia didesnės techninės
pagalbos prie jų išorės sienų, atsižvelgiant į tai, kad kai kurie atvejai gali
būti susiję su humanitarinėmis krizėmis ir gelbėjimo darbais jūroje. Tai
reiškia, kad nors Agentūra ir netampa nei paieškos, nei gelbėjimo tarnyba, nei
prisiima gelbėjimo koordinavimo centro funkcijas, jūrų operacijos metu ji
padeda valstybėms narėms vykdyti pagal tarptautinę jūrų teisę numatytą jų
pareigą suteikti pagalbą nelaimės ištiktiems asmenims, ir šiame pasiūlyme
nustatomos taisyklės, kaip spręsti tokias situacijas vykdant Agentūros
koordinuojamą jūrų operaciją (2 konstatuojamoji dalis ir 9 straipsnis). Iš dalies pakeitus Reglamentą (EB) Nr.
2007/2004, veiklos planas tapo teisiškai privaloma priemone visų Agentūros
koordinuojamų operacijų, o ne vien tik skubios pagalbos atžvilgiu. Veiklos
plano turinys nurodytas Reglamento (EB) Nr. 2007/2004 3a ir 8e straipsniuose.
Numatyta, kad šiame pasiūlyme nustatytos taisyklės bus pagal Reglamentą (EB)
Nr. 2007/2004 parengto veiklos plano dalis, atsižvelgiant į jūrų operacijoms
keliamus reikalavimus. Šiame pasiūlyme taip pat atsižvelgiama į
teisinius ir teisminius pokyčius, susijusius su pagrindinių teisių apsauga. 4
straipsnyje, skirtame pagrindinių teisių apsaugai ir negrąžinimo
principui vykdant jūrų operacijas, siekiama spręsti susirūpinimą keliančius
klausimus, įvardytus Europos žmogaus teisių teismo sprendime byloje Hirsi
Jamaa ir kiti prieš Italiją ir susijusius su perimtų ar išgelbėtų asmenų
išlaipinimu trečiosiose šalyse, atsižvelgiant tiek į valstybių narių ir
trečiųjų šalių santykius, tiek į valstybių narių turimas pareigas atskirų
asmenų atžvilgiu. Šiame straipsnyje kalbama apie negrąžinimo principo
įgyvendinimą praktikoje, kaip įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių
chartijos 19 straipsnio 2 dalyje. Išlaipinimo trečiojoje šalyje atveju
privaloma nustatyti perimtų ar išgelbėtų asmenų tapatybę ir kuo išsamiau
įvertinti jų asmenines aplinkybes prieš juos išlaipinant. Taip pat juos
privaloma tinkamu būdu informuoti apie išlaipinimo vietą ir jiems privaloma
suteikti galimybę nurodyti bet kokias priežastis, dėl kurių, jų manymu, juos
išlaipinus siūlomoje vietoje būtų pažeistas negrąžinimo principas. Taip
užtikrinama, kad migrantai būtų informuoti apie savo padėtį ir siūlomą
išlaipinimo vietą ir jiems būtų suteikta galimybė pareikšti prieštaravimus. Šio pasiūlymo III skyriuje aiškiai parodomas
aptikimo, perėmimo ir išgelbėjimo skirtumas. Šiame pasiūlyme paliekamos tokios
pačios perėmimo priemonės kaip ir Sprendime, parodant priemonių, kurių galima
imtis teritoriniuose vandenyse (6 straipsnis), atvirojoje jūroje (7 straipsnis)
ir gretutinėje zonoje[10]
(8 straipsnis), skirtumą, – tokiu būdu patikslinamos sąlygos, kuriomis galima
imtis šių priemonių, ir jurisdikcinis pagrindas, kuriuo remiantis galima imtis
veiksmų, ypač jokiai valstybei nepriklausančių laivų atžvilgiu. Remiantis
Protokolu dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru šiuo metu laivų
perėmimas atvirojoje jūroje aiškiai susietas su reikalavimu turėti pakankamo
pagrindo įtarti, kad laivu yra neteisėtai gabenami migrantai. Kaip ir Sprendime
nustatyta, kad norint vykdyti jurisdikciją atvirojoje jūroje visada privaloma gauti
vėliavos valstybės leidimą. Šio pasiūlymo tekstas dėl paieškos ir
gelbėjimo atvejų išliko toks pat kaip ir sprendime (9 straipsnis). Formuluotė
suderinta su 1979 m. Tarptautine jūrų paieškos ir gelbėjimo konvencija ir
Tarptautiniu aeronautinės ir jūrinės paieškos ir gelbėjimo vadovu (IAMSAR). Be
to, remiantis šiomis tarptautinėmis priemonėmis į pasiūlymą įtraukti
kriterijai, leidžiantys nustatyti, kada laivas laikomas patekęs į neaiškios
baigties (9 straipsnio 3 dalis), pavojingą (9 straipsnio 4 dalis) ar avarinę
padėtį (9 straipsnio 5 dalis), ir gelbėjimo koordinavimo centro apibrėžtis (2
straipsnio 12 dalis). Šiame pasiūlyme kitaip nei Sprendime
išlaipinimo klausimas sprendžiamas atsižvelgiant į perėmimą ir gelbėjimą (10
straipsnis). Kai perėmimas vyksta teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje
zonoje, išlaipinimas vykdomas pakrantės valstybėje narėje. Perėmimo atvirojoje
jūroje atveju išlaipinimas gali vykti toje trečiojoje šalyje, iš kurios laivas
yra išplaukęs, su sąlyga, kad bus užtikrinta pagrindinių teisių apsauga ir negrąžinimo
principo laikymasis. Jeigu tai nėra įmanoma, išlaipinimas vykdomas
priimančiojoje valstybėje narėje. Šiame pasiūlyme nurodyta, kad išlaipinimo
įvykdžius gelbėjimo operaciją atveju vartojama saugios vietos sąvoka, kaip apibrėžta
Tarptautinės jūrų organizacijos[11]
parengtose Elgesio su jūroje išgelbėtais žmonėmis gairėse, atsižvelgiant į
pagrindinių teisių aspektus[12]
(2 straipsnio 11 dalis ir 10 straipsnio 4 dalis), ir pasiūlyme reikalaujama,
kad valstybės narės bendradarbiautų su atsakingu gelbėjimo koordinavimo centru
siekiant numatyti tinkamą uostą ar saugią vietą ir užtikrinti spartų ir
veiksmingą išlaipinimą. Šiame pasiūlyme atsižvelgiama į tai, kad šiuo etapu
jūrų ir oro padalinių veiksmus koordinuotų gelbėjimo koordinavimo centras,
nustatantis tinkamą uostą ar išlaipinimo vietą. Tačiau jame taip pat
pripažįstama galimybė, kad jūrų padaliniai išsilaipintų priimančiojoje
valstybėje narėje, jeigu nepanaikinama jų pareiga suteikti pagalbą nelaimės
ištiktiems asmenims, kai tik tai tampa praktiškai įmanoma, atsižvelgiant į
išgelbėtų asmenų ir paties jūrų padalinio saugumą. 2013/0106 (COD) Pasiūlymas EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS REGLAMENTAS kuriuo nustatomos išorės jūrų sienų stebėjimo
vykdant Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių
narių išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą
taisyklės EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS
SĄJUNGOS TARYBA, atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos
veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies d punktą, atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą, teisėkūros procedūra priimamo akto projektą
perdavus nacionaliniams parlamentams, laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros, kadangi: (1) Sąjungos politikos Sąjungos
išorės sienų srityje tikslas – užtikrinti, kad išorės sienų kirtimas būtų
veiksmingai kontroliuojamas, įskaitant sienų stebėjimo veiksmus. Sienų
stebėjimo tikslas – užkirsti kelią neleistinam sienų kirtimui, kovoti su
tarpvalstybiniu nusikalstamumu ir sulaikyti neteisėtai sieną kirtusius asmenis
arba imtis prieš juos kitų priemonių. Sienų stebėjimas turėtų veiksmingai
užkirsti kelią siekiui išvengti patikrinimų sienos perėjimo punktuose ir
atgrasyti to siekiančius asmenis. Šiuo tikslu sienų stebėjimas neapsiriboja
bandymų neteisėtai kirsti sieną nustatymu, bet jam priskiriami ir kiti
veiksmai, pvz., laivų perėmimas, įtarus, kad jais bandoma neteisėtai patekti į
Sąjungą apeinant pasienio kontrolę, taip pat veiksmai, kuriais siekiama
reaguoti į sienų stebėjimo operacijų jūroje metu susiklosčiusias padėtis, kai
reikia vykdyti, pvz., paieškos ir gelbėjimo veiksmus, ir veiksmus, kuriais
siekiama sėkmingai užbaigti tokias operacijas; (2) 2004 m. spalio 26 d. Tarybos
reglamentu (EB) Nr. 2007/2004[13]
įkurta Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių
narių išorės sienų valdymo agentūra (toliau – Agentūra) yra atsakinga už
valstybių narių operatyvaus bendradarbiavimo koordinavimą valdant išorės
sienas, įskaitant sienų stebėjimą. Agentūra taip pat yra atsakinga už pagalbos
teikimą valstybėms narėms tomis aplinkybėmis, kai reikia didesnės techninės
pagalbos prie jų išorės sienų, atsižvelgiant į tai, kad kai kurie atvejai gali
būti susiję su humanitarinėmis krizėmis ir gelbėjimo darbais jūroje. Reikia
papildomų taisyklių, reglamentuojančių sienų stebėjimo veiklą, kurią vienos
valstybės narės jūrų ir oro padaliniai vykdo prie kitų valstybių narių jūrų
sienos arba atvirojoje jūroje, kai jų operatyvų bendradarbiavimą koordinuoja
Agentūra, kad toks bendradarbiavimas būtų labiau sustiprintas; (3) [...] Europos Parlamento ir
Tarybos reglamentu (ES) Nr. […/…] įkūrus Europos sienų stebėjimo sistemą
(EUROSUR) turėtų būti geriau vykdomi valstybių narių ir Agentūros informacijos
mainai ir operatyvus bendradarbiavimas. Taip užtikrinama, kad taip pat ir
Agentūrai padedant gerokai padidėtų valstybių narių informuotumas apie esamą
padėtį ir sustiprėtų reagavimo pajėgumai, siekiant nustatyti neteisėtą
migraciją ir užkirsti jai kelią, kovoti su tarpvalstybiniu nusikalstamumu ir
padėti apsaugoti ir išgelbėti migrantų gyvybę prie išorės sienų. Koordinuodama
sienos stebėjimo operacijas Agentūra turėtų pateikti valstybėms narėms su
šiomis operacijomis susijusią informaciją ir analizę; (4) sienų stebėjimo operacijų
metu valstybės narės ir Agentūra turėtų paisyti savo įsipareigojimų pagal
Jungtinių Tautų jūrų teisės konvenciją, Tarptautinę konvenciją dėl žmogaus
gyvybės apsaugos jūroje, Tarptautinę jūrų paieškos ir gelbėjimo konvenciją,
Jungtinių Tautų konvenciją dėl kovos su tarptautiniu organizuotu nusikalstamumu
ir jos Protokolą dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir oru,
Konvenciją dėl pabėgėlių statuso, Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių
apsaugos konvenciją, Tarptautinį pilietinių ir politinių teisių paktą,
Jungtinių Tautų konvenciją prieš kankinimą ir kitokį žiaurų, nežmonišką ar
žeminantį elgesį ar baudimą bei kitus susijusius tarptautinius dokumentus; (5) pagal 2006 m. kovo 15 d.
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 562/2006, nustatantį
taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą
(Šengeno sienų kodeksas)[14],
ir bendruosius Sąjungos teisės principus bet kokie veiksmai, kurių imamasi
vykdant stebėjimo operacijas, turėtų būti nediskriminacinio pobūdžio,
proporcingi jais siekiamiems tikslams ir juos vykdant turėtų būti gerbiamas
žmogaus orumas, pagrindinės teisės ir pabėgėlių ir prieglobsčio prašytojų
teisės, įskaitant negrąžinimo principo laikymąsi. Jei valstybių narių
teritorijoje, įskaitant pasienį arba tranzito zonas, pateikiamas prieglobsčio
prašymas, valstybės narės ir Agentūra privalo taikyti prieglobsčio acquis
nuostatas, visų pirma 2005 m. gruodžio 1 d. Tarybos direktyvą
2005/85/EB, nustatančią būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso
suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse[15]; (6) dėl valstybės narės ir
trečiosios šalies susitarimo buvimo galimybės valstybės narės negali būti
atleistos nuo šių pareigų, kai tik joms yra arba turi būti žinoma, kad
prieglobsčio procedūros ir prieglobsčio prašytojų priėmimo sąlygų sisteminiai trūkumai
toje trečiojoje šalyje sudaro pakankamą pagrindą manyti, kad prieglobsčio
prašytojams kiltų realus pavojus patirti nežmonišką ar žeminantį elgesį, arba
jeigu joms yra arba turi būti žinoma, kad ši trečioji šalis vykdo negrąžinimo
principo neatitinkančią praktiką; (7) vykdant sienų stebėjimo
operacijas jūroje gali susidaryti padėtis, kai nelaimės ištiktiems asmenims
reikės suteikti pagalbą. Pagal tarptautinę teisę kiekviena valstybė privalo
įpareigoti su jos vėliava plaukiojančio laivo kapitoną, kiek tai įmanoma
nesukeliant didelio pavojaus pačiam laivui, įgulai ar keleiviams, suteikti
pagalbą bet kokiam jūroje aptiktam asmeniui, jei iškyla jo žūties pavojus, ir
vykti didžiausiu galimu greičiu gelbėti nelaimės ištiktų asmenų. Tokia pagalba
turėtų būti teikiama neatsižvelgiant į asmenų, kuriems teiktina pagalba,
pilietybę arba statusą ar aplinkybes, kuriomis jie surandami; (8) šią pareigą valstybės narės
turėtų vykdyti pagal tarptautinių dokumentų, reglamentuojančių paieškos ir
gelbėjimo atvejus, taikomas nuostatas ir vadovaudamosi su pagrindinių teisių
apsauga susijusiais reikalavimais. Šis reglamentas neturėtų daryti įtakos
paieškos ir gelbėjimo tarnybų pareigoms, įskaitant pareigą užtikrinti, kad
koordinavimas ir bendradarbiavimas vyktų taip, jog išgelbėtus asmenis būtų
galima pristatyti į saugų uostą ar vietą; (9) pagal Reglamentą (EB) Nr.
2007/2004 Agentūros koordinuojamos sienų stebėjimo operacijos yra vykdomos
pagal veiksmų planą. Todėl jūrų operacijų atveju į veiksmų planą turėtų būti
įtraukta konkreti informacija apie atitinkamos jurisdikcijos galiojimą ir
atitinkamų teisės aktų taikymą geografinėje vietovėje, kurioje vykdoma bendra
operacija ar bandomasis projektas, įskaitant nuorodas į tarptautinius ir
Sąjungos teisės aktus dėl perėmimo, gelbėjimo darbų jūroje ir išlaipinimo. Savo
ruožtu šis reglamentas reglamentuoja perėmimo, gelbėjimo jūroje ir išlaipinimo
klausimus, susijusius su Agentūros koordinuojamomis jūrų sienų stebėjimo
operacijomis; (10) remiantis Reglamentu (EB) Nr.
2007/2004 nusistovėjo praktika, kad dėl kiekvienos jūrų operacijos
priimančiojoje valstybėje narėje sukuriama koordinavimo struktūra, kurią sudaro
priimančiosios valstybės narės pareigūnai, kviestiniai pareigūnai ir Agentūros
atstovai, įskaitant Agentūros koordinuojantį pareigūną. Šia koordinavimo
struktūra, paprastai vadinama Tarptautiniu koordinavimo centru, turėtų būti
naudojamasi kaip ryšių kanalu, skirtu jūrų operacijoje dalyvaujantiems
pareigūnams ir susijusioms institucijoms; (11) šiame reglamente paisoma
pagrindinių teisių ir laikomasi principų, pripažintų Europos Sąjungos
pagrindinių teisių chartijoje, t. y. teisės į gyvybę, žmogaus orumo, kankinimo
ir nežmoniško ar žeminamo elgesio arba baudimo uždraudimo, teisės į laisvę ir
saugumą, negrąžinimo principo, nediskriminavimo, teisės į veiksmingą
teisinę gynybą, teisės į prieglobstį ir vaiko teisių; (12) kadangi šio būtino imtis
veiksmo tikslų, t. y. priimti specialias jūrų sienų stebėjimo, kurį sienos
apsaugos pareigūnai vykdo koordinuojant Agentūrai, taisykles, valstybės narės
negali deramai pasiekti dėl jų teisės ir praktikos skirtumų ir kadangi dėl
operacijų tarptautinio pobūdžio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu,
laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo
Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą
proporcingumo principą šiuo reglamentu neviršijama to, kas būtina nurodytiems
tikslams pasiekti; (13) pagal prie Europos Sąjungos
sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo pridėto Protokolo Nr. 22
dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šį
reglamentą ir jis nėra jai privalomas ar taikomas. Atsižvelgiant į tai, kad šis
reglamentas grindžiamas Šengeno acquis pagal Sutarties dėl Europos
Sąjungos veikimo III dalies V antraštinės dalies nuostatas, Danija
pagal minėto protokolo 4 straipsnį per šešis mėnesius nuo šio reglamento
priėmimo turi nuspręsti, ar jį įtrauks į savo nacionalinę teisę; (14) Islandijos ir Norvegijos
atžvilgiu šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip
apibrėžta Europos Sąjungos Tarybos, Islandijos Respublikos ir Norvegijos
Karalystės sudarytame susitarime dėl pastarųjų asociacijos įgyvendinant,
taikant ir plėtojant Šengeno acquis[16],
kurios priklauso Tarybos sprendimo 1999/437/EB[17] dėl tam
tikrų priemonių taikant tą susitarimą 1 straipsnio A punkte nurodytai
sričiai; (15) Šveicarijos atžvilgiu šiuo reglamentu plėtojamos Šengeno acquis
nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos
Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos
įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis[18],
kurios priklauso sričiai, nurodytai 2008 m. sausio 28 d. Tarybos
sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio A punkte, jį skaitant kartu su
Tarybos sprendimo 2008/146/EB dėl susitarimo sudarymo Europos bendrijos vardu[19] 3 straipsniu; (16) Lichtenšteino atžvilgiu šiuo
sprendimu plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos
Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino
Kunigaikštystės protokole dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie
Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo
dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant
Šengeno acquis, kurios priklauso sričiai, nurodytai Sprendimo
1999/437/EB[20]
1 straipsnio A punkte, jį skaitant kartu su 2011 m. kovo 7 d. Tarybos
sprendimo 2011/350/ES dėl to protokolo sudarymo Europos Sąjungos vardu[21] 3 straipsniu; (17) šiuo reglamentu plėtojamos
Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Jungtinė Karalystė
nedalyvauja pagal 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimą 2000/365/EB
dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo
dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas[22] . Todėl Jungtinė Karalystė
nedalyvauja jį priimant ir jis nėra jai privalomas ar taikomas; (18) šiuo reglamentu plėtojamos
Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal
2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimą 2002/192/EB dėl Airijos
prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas[23]. Todėl Airija nedalyvauja jį
priimant ir jis nėra jai privalomas ar taikomas, PRIĖMĖ ŠĮ REGLAMENTĄ: I
SKYRIUS BENDROSIOS NUOSTATOS 1 straipsnis Taikymo sritis Šis reglamentas taikomas valstybių narių
vykdomoms sienų stebėjimo operacijoms prie jų išorės jūrų sienų, plėtojant
Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių
išorės sienų valdymo agentūros koordinuojamą operatyvų bendradarbiavimą. 2 straipsnis Apibrėžtys Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys: 1. Agentūra – Europos
operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų
valdymo agentūra, įsteigta Reglamentu (EB) Nr. 2007/2004; 2. jūrų operacija – bendra
operacija, bandomasis projektas ar skubios pagalbos veiksmai, kuriuos
koordinuojant Agentūrai vykdo valstybės narės išorės jūrų sienų stebėjimo
tikslu; 3. priimančioji valstybė narė –
valstybė narė, kurioje vykdoma jūrų operacija arba iš kurios ją pradedama
vykdyti; 4. dalyvaujančioji valstybė narė
– valstybė narė, kurios dalyvavimas jūrų operacijoje reiškia materialinių ar
žmogiškųjų išteklių teikimą, bet ji nėra priimančioji valstybė narė; 5. dalyvaujantysis padalinys –
priimančiosios valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės jūrų ar
oro padalinys; 6. Tarptautinis koordinavimo
centras – jūrų operacijos koordinavimo tikslu dalyvaujančiojoje valstybėje
narėje sukurta koordinavimo struktūra; 7. Nacionalinis koordinavimo centras – Europos sienų stebėjimo sistemos
(EUROSUR) tikslu įkurtas Nacionalinis koordinavimo centras pagal Reglamentą
(ES) Nr. […/…]; 8. laivas – laivas ar bet kokia kita plaukioti jūroje skirta
transporto priemonė; 9. jokiai valstybei
nepriklausantis laivas – nacionalinės priklausomybės neturintis laivas arba
laivas, galintis būti prilygintas nacionalinės priklausomybės neturinčiam
laivui, jeigu nė viena valstybė nėra suteikusi jam teisės plaukioti su jos
vėliava arba jeigu jis plaukioja su dviejų ar daugiau valstybių vėliavomis,
kurias naudoja kaip patogiau; 10. Protokolas dėl neteisėto
migrantų įvežimo – Protokolas dėl neteisėto migrantų įvežimo sausuma, jūra ir
oru, papildantis Jungtinių Tautų Organizacijos Konvenciją prieš tarptautinį
organizuotą nusikalstamumą, kuri buvo pasirašyta 2000 m. gruodžio mėn.
Italijoje Palermo mieste; 11. saugi vieta – vieta, kuri
laikoma gelbėjimo operacijų užbaigimo vieta ir kurioje nekyla grėsmės išgelbėtų
asmenų gyvybei, taip pat ir jų pagrindinių teisių apsaugai, kurioje gali būti
patenkinti jų pagrindiniai žmogiškieji poreikiai ir iš kurios galima
suorganizuoti išgelbėtų asmenų nugabenimą į kitą paskirties ar galutinės
paskirties vietą; 12. Gelbėjimo koordinavimo centras
– padalinys, atsakingas už veiksmingą paieškos ir gelbėjimo tarnybų veiklos
propagavimą bei paieškos ir gelbėjimo operacijų vykdymo koordinavimą paieškos
ir gelbėjimo regione, kaip apibrėžta 1979 m. Tarptautinėje jūrų paieškos ir
gelbėjimo konvencijoje. II
SKYRIUS BENDROSIOS
TAISYKLĖS 3 straipsnis
Saugumas jūroje Priemonės, kurių imamasi jūrų operacijos
tikslu, vykdomos taip, kad nekiltų pavojaus perimtų ar išgelbėtų asmenų
saugumui ir dalyvaujančiųjų padalinių saugumui. 4 straipsnis Pagrindinių teisių apsauga ir negrąžinimo
principas 1. Joks asmuo neišlaipinamas šalyje arba kitaip perduodamas
valdžios institucijoms tos šalies, kurioje tokiam asmeniui kyla didelė rizika
sulaukti mirties bausmės, būti kankinamam arba kitaip patirti nežmonišką ar
žeminantį elgesį arba baudimą, arba šalyje, kurioje jam kyla didelė rizika būti
išsiųstam, išvežtam į kitą šalį arba jai perduotam pažeidžiant negrąžinimo
principą. 2. Prieš nuspręsdami dėl
išlaipinimo trečiojoje šalyje dalyvaujantieji padaliniai atsižvelgia į tos
trečiosios šalies bendrą situaciją, o perimti arba išgelbėti asmenys
neišlaipinami toje trečiojoje šalyje, jeigu priimančiajai valstybei narei arba
dalyvaujančiosioms valstybėms narėms yra arba turi būti žinoma, kad ši trečioji
šalis užsiima 1 dalyje aprašyta praktika. 3. Išlaipinimo trečiojoje šalyje
atveju dalyvaujantieji padaliniai nustato perimtų ar išgelbėtų asmenų tapatybę
ir kuo išsamiau įvertina jų asmenines aplinkybes prieš juos išlaipinant. Jie
tinkamu būdu informuoja perimtus ar išgelbėtus asmenis apie išlaipinimo vietą
ir jiems suteikia galimybę nurodyti bet kokias priežastis, dėl kurių, jų
manymu, juos išlaipinus siūlomoje vietoje būtų pažeistas negrąžinimo
principas. 4. Jūrų operacijos metu
dalyvaujantieji padaliniai atsižvelgia į ypatingus vaikų, asmenų, nukentėjusių
nuo prekybos žmonėmis, asmenų, kuriems būtina skubi medicininė pagalba, asmenų,
kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, ir kitų asmenų, kurių padėtis itin
pažeidžiama, poreikius. 5. Jūrų operacijoje
dalyvaujantys sienos apsaugos pareigūnai supažindinami su atitinkamomis
nuostatomis dėl pagrindinių teisių, pabėgėlių teise ir paieškos ir gelbėjimo
veiklos tarptautiniu teisiniu režimu. III
SKYRIUS SPECIALIOSIOS
TAISYKLĖS 5 straipsnis Aptikimas 1. Aptikus laivą, kuriuo, kaip įtariama, neteisėtai kertama
siena ar bandoma ją kirsti, dalyvaujantieji padaliniai prie jo prisiartina, kad
nustatytų jo tapatybę ir nacionalinę priklausomybę, ir, kol nebus imtasi
tolesnių priemonių, laivas stebimas per saugų atstumą. Dalyvaujantieji
padaliniai nedelsdami perduoda Tarptautiniam koordinavimo centrui informaciją
apie laivą. 2. Jeigu laivas netrukus įplauks
arba jau įplaukė į jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės
teritorinius vandenis arba gretutinę zoną, dalyvaujantieji padaliniai perduoda
informaciją apie laivą Tarptautiniam koordinavimo centrui, kuris ją perduoda
atitinkamos valstybės narės Nacionaliniam koordinavimo centrui. 3. Dalyvaujantieji padaliniai
informaciją apie bet kokį laivą, kuris, kaip įtariama, vykdo neteisėtą veiklą
jūroje, nesusijusią su jūrų operacija, perduoda Tarptautiniam koordinavimo
centrui, kuris šią informaciją perduoda atitinkamos (-ų) valstybės (-ių) narės
(-ių) Nacionaliniam koordinavimo centrui. 6 straipsnis Perėmimas teritoriniuose vandenyse 1. Būdami priimančiosios
valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės teritoriniuose vandenyse
dalyvaujantieji padaliniai imasi vienos ar daugiau toliau nurodytų priemonių,
jei yra pakankamo pagrindo įtarti, kad laivas gabena asmenis, siekiančius
išvengti patikrinimo sienos perėjimo punktuose, arba neteisėtai gabena
migrantus jūra: a) prašo pateikti informaciją ir dokumentus
dėl nuosavybės, registracijos ir duomenų, susijusių su kelione, taip pat dėl
laive esančių asmenų tapatybės, pilietybės ir kitų susijusių duomenų; b) sustabdo laivą, įlipa į jį ir apieško
laivą, jo krovinius bei jame esančius asmenis bei juos apklausia; c) informuoja laive esančius asmenis, kad
jie neturi teisės kirsti sienos ir kad laivui vadovaujantiems asmenims gali
būti taikomos sankcijos už padėjimą vykdyti kelionę; d) areštuoja laivą ir sulaiko laive esančius
asmenis; e) įsako laivui pakeisti maršrutą ir palikti
teritorinius vandenis ar gretutinę zoną arba neplaukti link jų (jos),
palydint laivą arba plaukiant šalia jo, kol jis nepradės plaukti tokiu
maršrutu; f) nukreipia laivą ar jame esančius asmenis
į priimančiąją valstybę narę, arba kitą operacijoje dalyvaujančią valstybę
narę, arba į pakrantės valstybę narę. 2. Priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė
narė, kurios teritoriniuose vandenyse atliekamas perėmimas, leidžia imtis 1
dalyje nurodytų priemonių ir per Tarptautinį koordinavimo centrą tinkamai
informuoja dalyvaujantįjį padalinį. Dalyvaujantysis padalinys per Tarptautinį
koordinavimo centrą informuoja priimančiąją valstybę narę, ar laivo kapitonas
reikalauja, kad būtų informuotas vėliavos valstybės diplomatas ar konsulinis
pareigūnas. 3. Jei yra pakankamo pagrindo įtarti, kad nacionalinės priklausomybės
neturintis laivas arba laivas, kuris gali būti prilygintas nacionalinės
priklausomybės neturinčiam laivui, gabena asmenis, siekiančius išvengti
patikrinimo sienos perėjimo punktuose, arba neteisėtai gabena migrantus jūra,
priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė narė, kurios
teritoriniuose vandenyse yra perimamas nacionalinės priklausomybės neturintis
laivas, leidžia ir nurodo dalyvaujančiajam padaliniui jį sustabdyti ir imtis
bet kurių 1 dalyje nustatytų priemonių. 4. Bet kokia operatyvinė veikla
jūrų operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės teritoriniuose vandenyse
vykdoma vadovaujantis pakrantės valstybės narės leidimu. Tarptautiniam
koordinavimo centrui pranešama apie bet kokius ryšius su ta valstybe nare ir
apie vėlesnius veiksmus, kurių ta valstybė narė leido imtis. 7 straipsnis Perėmimas atvirojoje jūroje 1. Būdami atvirojoje jūroje
dalyvaujantieji padaliniai, gavę vėliavos valstybės leidimą pagal Protokolą dėl
neteisėto migrantų įvežimo, imasi vienos ar daugiau toliau nurodytų priemonių,
jei yra pakankamo pagrindo įtarti, kad laivas neteisėtai gabena migrantus jūra: a) prašo pateikti informaciją ir dokumentus
dėl nuosavybės, registracijos ir duomenų, susijusių su kelione, taip pat dėl
laive esančių asmenų tapatybės, pilietybės ir kitų susijusių duomenų; b) sustabdo laivą, įlipa į jį ir apieško
laivą, jo krovinius bei jame esančius asmenis bei juos apklausia; c) informuoja laive esančius asmenis, kad jie
neturi teisės kirsti sienos ir kad laivui vadovaujantiems asmenims gali būti
taikomos sankcijos už padėjimą vykdyti kelionę; d) areštuoja laivą ir sulaiko laive esančius
asmenis; e) įsako laivui pakeisti maršrutą ir palikti
teritorinius vandenis ar gretutinę zoną arba neplaukti link jų (jos),
palydint laivą arba plaukiant šalia jo, kol jis nepradės plaukti tokiu
maršrutu; f) nukreipia laivą ar jame esančius asmenis
į trečiąją šalį arba perduoda laivą ar jame esančius asmenis trečiosios šalies
valdžios institucijoms; g) nukreipia laivą ar jame esančius asmenis
į priimančiąją valstybę narę arba kitą operacijoje dalyvaujančią valstybę narę. 2. Jei laivas plaukioja su
priimančiosios valstybės narės arba dalyvaujančiosios valstybės narės vėliava
arba yra pažymėtas jos nacionalinės priklausomybės registracijos žyma,
patvirtinus laivo nacionalinę priklausomybę ta valstybė narė leidžia imtis 1
dalyje nustatytų priemonių. 3. Jei laivas plaukioja su jūrų
operacijoje nedalyvaujančios valstybės narės arba trečiosios šalies vėliava
arba yra pažymėtas jos nacionalinės priklausomybės registracijos žyma,
priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji valstybė narė, priklausomai nuo
to, kurios valstybės dalyvaujantysis padalinys perėmė laivą, informuoja
vėliavos valstybę, paprašo patvirtinti registraciją ir, jeigu patvirtinama
nacionalinė priklausomybė, ji paprašo vėliavos valstybės imtis bet kurių 1
dalyje nustatytų priemonių. Priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji
valstybė narė informuoja Tarptautinį koordinavimo centrą apie bet kokius ryšius
su vėliavos valstybe ir apie vėliavos valstybės leidžiamas priemones. 4. Jei yra pakankamo pagrindo
įtarti, kad nors laivas ir plaukioja su užsienio vėliava arba atsisako rodyti
savo vėliavą, iš tikrųjų jo nacionalinė priklausomybė yra tokia pati kaip ir
dalyvaujančiojo padalinio, dalyvaujantysis padalinys patikrina laivo teisę
plaukti su savo vėliava. Šiuo tikslu jis gali priartėti prie įtariamo laivo.
Jei patikrinus dokumentus toks įtarimas išlieka, tęsiamas laivo tikrinimas,
kuris privalo būti atliekamas imantis visų būtinų atsargumo priemonių.
Atitinkamais kanalais susisiekiama su dalyvaujančiąja valstybe, su kurios
vėliava tariamai plaukioja laivas. 5. Jei yra pakankamo pagrindo
įtarti, kad nors laivas ir plaukioja su užsienio vėliava arba atsisako rodyti
savo vėliavą, iš tikrųjų jo nacionalinė priklausomybė yra tokia pati kaip ir
priimančiosios valstybės narės arba kitos dalyvaujančiosios valstybės narės,
dalyvaujantysis padalinys, gavęs tos valstybės narės leidimą, patikrina laivo
teisę plaukti su savo vėliava. 6. Jeigu 4 arba 5 dalyje
nurodytais atvejais paaiškėja, kad įtarimai dėl laivo nacionalinės
priklausomybės yra pagrįsti, priimančioji valstybė narė arba dalyvaujančioji
valstybė leidžia imtis 1 dalyje nustatytų priemonių. 7. Laukiant vėliavos valstybės
leidimo arba jo negavus, laivas stebimas per saugų atstumą. Be aiškaus vėliavos
valstybės leidimo nesiimama jokių kitų priemonių, išskyrus tas, kurios būtinos
esant neišvengiamam pavojui asmenų gyvybei arba kurios numatytos dvišaliuose ar
daugiašaliuose susitarimuose. 8. Jei yra pakankamo pagrindo
įtarti, kad nacionalinės priklausomybės neturintis laivas arba laivas, kuris
gali būti prilygintas nacionalinės priklausomybės neturinčiam laivui,
neteisėtai gabena migrantus jūra, dalyvaujantysis padalinys, siekdamas
patikrinti laivo nacionalinę nepriklausomybę, gali į jį įlipti ir jį
sustabdyti. Paaiškėjus, kad įtarimai yra pagrįsti, vadovaujantis nacionaline
teise ir tarptautine teise gali būti imtasi kitų 1 dalyje nustatytų atitinkamų
priemonių. 9. Valstybė narė, kuri ėmėsi bet
kurių priemonių pagal 1 dalį, nedelsdama informuoja vėliavos valstybę apie
tokių priemonių rezultatus. 10. Tarptautiniame koordinavimo
centre priimančiajai valstybei narei arba dalyvaujančiajai valstybei narei
atstovaujantis nacionalinis pareigūnas pagal nacionalinę teisę yra paskiriamas
atsakingu už leidimą patikrinti laivo teisę plaukioti su susijusios valstybės
narės vėliava arba imtis bet kurių 1 dalyje nustatytų priemonių. 11. Jeigu paaiškėja, kad nėra pakankamo
pagrindo įtarti, kad laivas neteisėtai gabena migrantus atvirojoje jūroje, arba
jeigu dalyvaujantysis padalinys neturi jurisdikcijos imtis veiksmų, bet išlieka
pakankamas pagrindas įtarti, kad laivas gabena asmenis, ketinančius pasiekti
valstybės narės sieną ir išvengti patikrinimo sienos perėjimo punktuose, tas
laivas toliau stebimas. Tarptautinis koordinavimo centras perduoda informaciją
apie laivą valstybių narių, kurių kryptimi plaukia laivas, nacionaliniam
koordinavimo centrui. 8 straipsnis Perėmimas gretutinėje zonoje 1. Jeigu gretutinė zona ribojasi
su priimančiosios arba dalyvaujančiosios valstybės narės teritoriniais
vandenimis, imamasi 6 straipsnio 1 dalyje nustatytų priemonių vadovaujantis 6
straipsnio 2 dalimi. 2. 6 straipsnio 1 dalyje nustatytos priemonės netaikomos jūrų operacijoje
nedalyvaujančios valstybės narės gretutinėje zonoje be tos valstybės narės
leidimo. Tarptautiniam koordinavimo centrui
pranešama apie bet kokius ryšius su ta valstybe nare ir apie vėlesnius
veiksmus, kurių ta valstybė narė leido imtis. 3. Kai jokiai valstybei nepriklausantis laivas tranzitu plaukia per
gretutinę zoną, taikoma 7 straipsnio 8 dalis. 9 straipsnis Paieškos ir gelbėjimo atvejai 1. Jūrų operacijos metu
dalyvaujantieji padaliniai teikia pagalbą bet kokiam jūroje į avarinę padėtį
patekusiam laivui ar nelaimės ištiktam asmeniui. Jie pagalbą suteikia
neatsižvelgdami į tokio asmens pilietybę arba statusą ar aplinkybes, kuriomis
tas asmuo surandamas. 2. Jei jūrų operacijos metu
laivas arba bet kuris iš jame esančių asmenų patenka į neaiškios baigties,
pavojingą ar avarinę padėtį arba yra ištiktas nelaimės, dalyvaujantysis
padalinys nedelsdamas perduoda visą turimą informaciją Gelbėjimo koordinavimo
centrui, atsakingam už paieškos ir gelbėjimo regioną, kuriame susidarė tokia
padėtis. 3. Laivas arba jame esantys
asmenys laikomi patekę į neaiškios baigties padėtį visų pirma tada, kai: a) kyla abejonių dėl laivo ir jame esančių
asmenų saugumo arba b) trūksta informacijos apie laivo judėjimą
arba poziciją. 4. Laivas arba jame
esantys asmenys laikomi patekę į pavojingą padėtį visų pirma tada, kai: a) baiminamasi dėl laivo ar bet kurio iš
jame esančių asmenų saugumo, nes turima informacijos apie esamus didelius
sunkumus, bet ne tokio masto, kad galėtų kilti avarinė padėtis, arba b) tebetrūksta informacijos apie laivo
judėjimą arba poziciją. 5. Laivas arba jame esantys
asmenys laikomi patekę į avarinę padėtį arba ištikti nelaimės visų pirma tada,
kai: a) gaunama informacijos, patvirtinančios,
kad laivui ar jame esantiems asmenims gresia pavojus ir reikalinga skubi
pagalba, arba b) nepavyksta užmegzti kontakto su laivu ir
nesėkmingos užklausos rodo, kad laivas gali būti patekęs į avarinę padėtį, arba c) gaunama informacijos, rodančios, kad
laivo eksploatacinis efektyvumas pablogėjęs tiek, kad kilti susidaryti avarinė
padėtis. 6. Vertindami padėtį pagal 3–5 dalis dalyvaujantieji padaliniai
atsižvelgia į visus susijusius elementus: a) ar pateiktas pagalbos prašymas; b) ar laivas tinkamas plaukioti ir kokia
tikimybė, kad jis nepasieks galutinės paskirties vietos; c) koks keleivių skaičius atsižvelgiant į
laivo tipą ir būklę; d) ar turima krantui pasiekti būtinų
išteklių, kaip antai degalų, vandens, maisto; e) ar laive yra kvalifikuota įgula ir
kapitonas; f) ar yra saugos, navigacijos bei ryšių
įranga ir kokie jos pajėgumai; g) ar yra keleivių, kuriems būtina skubi
medicininė pagalba; h) ar yra mirusių keleivių; i) ar yra nėščiųjų arba vaikų; j) kokios yra oro ir jūros sąlygos,
įskaitant oro ir jūrų prognozes. 7. Dalyvaujantieji padaliniai nedelsdami informuoja atsakingą
Gelbėjimo koordinavimo centrą apie jų parengtą padėties įvertinimą. Laukdami
gelbėjimo koordinavimo centro nurodymų, dalyvaujantieji padaliniai imasi visų
reikiamų priemonių atitinkamų asmenų saugumui užtikrinti. 8. Ar susidarė avarinė padėtis,
nesprendžiama vien iš to, ar faktiškai paprašyta pagalbos. Jeigu laive esantys asmenys atsisako priimti
pagalbą, nors konstatuojama, kad laivas pateko į avarinę padėtį,
dalyvaujantysis padalinys informuoja Gelbėjimo koordinavimo centrą ir toliau
vykdo savo pareigą pasirūpinti, stebėdamas laivą per saugų atstumą, imdamasis
visų būtinų priemonių atitinkamų asmenų saugumui užtikrinti ir vengdamas bet
kokių veiksmų, kurie galėtų pabloginti padėtį arba padidinti asmenų sužalojimo
ar mirties riziką. 9. Jei už paieškos ir gelbėjimo regioną atsakingas trečiosios šalies
Gelbėjimo koordinavimo centras neatsako į dalyvaujančiojo padalinio perduotą
pranešimą, pastarasis susisiekia su priimančiosios valstybės narės Gelbėjimo
koordinavimo centru, nebent kitas Gelbėjimo koordinavimo centras yra
patogesnėje vietoje, kad galėtų prisiimti paieškos ir gelbėjimo atvejo
koordinavimą. 10. Dalyvaujantieji padaliniai nedelsdami informuoja Tarptautinį
koordinavimo centrą apie bet kokius ryšius su Gelbėjimo koordinavimo centru ir
veiksmus, kurių jie ėmėsi. 11. Jei laivas negali ar nebegali būti laikomas patekusiu į avarinę padėtį
arba jei paieškos ir gelbėjimo operacija yra užbaigta, dalyvaujantysis
padalinys, pasikonsultavęs su Tarptautiniu koordinavimo centru, toliau tęsia
jūrų operaciją. 10 straipsnis Išlaipinimas 1. Jūrų operacijos metu perimtų
arba išgelbėtų asmenų išlaipinimo sąlygos nustatomos veiklos plane. Jūrų
operacijoje nedalyvaujančioms valstybėms narėms šiomis išlaipinimo sąlygomis
pareigos nenustatomos, nebent jos suteikia aiškų leidimą imtis priemonių jų
teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje zonoje pagal 6 straipsnio 4 dalį arba
8 straipsnio 2 dalį. 2. Perėmimo teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje zonoje atveju, kaip
nustatyta 6 straipsnio 2 dalyje arba 8 straipsnio 1 dalyje, išlaipinimas
vykdomas toje priimančiojoje valstybėje narėje arba dalyvaujančiojoje
valstybėje narėje, kurios teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje zonoje
atliktas perėmimas. Perėmimo teritoriniuose vandenyse arba gretutinėje
zonoje atveju, kaip nustatyta 6 straipsnio 4 dalyje arba 8 straipsnio 2 dalyje,
išlaipinimas vykdomas toje valstybėje narėje, kurios teritoriniuose vandenyse
arba gretutinėje zonoje atliktas perėmimas. 3. Perėmimo atvirojoje jūroje atveju, kaip nustatyta 7 straipsnyje,
išlaipinimas gali būti vykdomas toje trečiojoje šalyje, iš kurios laivas
išplaukė, su sąlyga, kad taikomas 4 straipsnis. Jeigu
tai nėra įmanoma, išlaipinimas vykdomas priimančiojoje valstybėje narėje. 4. Paieškos ir gelbėjimo atvejais, kaip nustatyta 9 straipsnyje,
dalyvaujantieji padaliniai bendradarbiauja su atsakingu Gelbėjimo koordinavimo
centru siekiant numatyti tinkamą uostą ar saugią vietą ir užtikrinti spartų ir
veiksmingą išlaipinimą. Nepažeidžiant Gelbėjimo koordinavimo centro
atsakomybės, priimančioji valstybė narė ir dalyvaujančiosios valstybės narės
kuo greičiau užtikrina, kad būtų paskirtas saugus uostas arba vieta,
atsižvelgdamos į susijusius veiksnius, kaip antai atstumai iki artimiausių
saugių uostų ar vietų, su konkrečiu atveju susijusi rizika ir aplinkybės. Jeigu 9 straipsnio 1
dalyje nurodytos dalyvaujančiojo padalinio pareigos nėra panaikinamos, kai tik
tai tampa praktiškai įmanoma, atsižvelgiant į išgelbėtų asmenų ir paties
dalyvaujančiojo padalinio saugumą, jam leidžiama išlaipinti išgelbėtus asmenis
priimančiojoje valstybėje narėje. 5. Dalyvaujantieji padaliniai
informuoja Tarptautinį koordinavimo centrą apie bet kokių asmenų, kaip
apibrėžta 4 straipsnio 1 dalyje, buvimą, o Tarptautinis koordinavimo centras
perduoda tą informaciją kompetentingoms nacionalinėms institucijoms. Remiantis
ta informacija veiksmų plane turėtų būti nustatyta, kokių tolesnių priemonių
būtų galima imtis. IV
SKYRIUS BAIGIAMOSIOS
NUOSTATOS 11 straipsnis Įsigaliojimas Šis reglamentas įsigalioja dvidešimtą dieną po
jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Šis reglamentas pagal Sutartis privalomas
visas ir tiesiogiai taikomas valstybėse narėse. Priimta Briuselyje Europos Parlamento vardu Tarybos
vardu Pirmininkas Pirmininkas [1] 2010 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimas,
kuriuo papildomos Šengeno sienų kodekso nuostatos dėl išorės jūros sienų
stebėjimo vykdant operatyvų bendradarbiavimą, koordinuojamą Europos operatyvaus
bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo
agentūros, OL L 111, 2010 5 4, p. 20. [2] Europos Vadovų Tarybai pirmininkaujančios valstybės
narės išvados, 2009 m. spalio 29–30 d. [3] Žr. Stokholmo programos „Integruotas išorės sienų
valdymas“ 5.1 punktą, OL C 115, 2010 5 4, p. 1. [4] 2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos
reglamentas (EB) Nr. 562/2006, nustatantis taisyklių, reglamentuojančių
asmenų judėjimą per sienas, Bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas),
OL L 105, 2006 4 13, p. 1. [5] C-355/10: Europos Parlamentas prieš Europos Sąjungos
Tarybą, adresas internete:
http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?language=en&jur=C,T,F&num=C-355/10&td=ALL#
(dar nepaskelbta Teismų praktikos rinkinyje). [6] 2004 m. spalio 26 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr.
2007/2004, įsteigiantis Europos operatyvaus bendradarbiavimo prie Europos
Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo agentūrą, OL L 349, 2004 11 25,
p. 1. [7] Komisijos tarnybų darbinis dokumentas „Tarptautinių
teisės instrumentų, susijusių su neteisėta imigracija jūrų keliais, studija“,
SEC(2007) 691. [8] 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir
Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1168/2011, kuriuo iš dalies keičiamas
Reglamentas (EB) Nr. 2007/2004, įsteigiantis Europos operatyvaus
bendradarbiavimo prie Europos Sąjungos valstybių narių išorės sienų valdymo
agentūrą, OL L 304, 2011 11 22, p. 1. [9] 2012 m. vasario 23 d. Europos žmogaus teisių
teismo sprendimas (didžioji kolegija), (paraiškos Nr. 27765/09), adresas
internete: http://hudoc.echr.coe.int/sites/eng/pages/search.aspx?i=001-109231#{"itemid":["001-109231"]}. [10] Gretutines zonas reglamentuoja Jungtinių Tautų jūrų teisės
konvencijos 33 straipsnis. Tai greta teritorinių vandenų esanti zona, negalinti
tęstis daugiau kaip 24 jūrmyles nuo bazinių linijų, nuo kurių matuojamas
teritorinių vandenų plotis. Ji priklauso išskirtinei ekonominei zonai arba
atvirajai jūrai, priklausomai nuo to, ar pakrantės valstybė yra ją paskelbusi
išskirtine ekonomine zona, ir šioje zonoje galioja laivybos laisvė. Nors ši
zona nepriklauso teritoriniams vandenims, pakrantės valstybė gali vykdyti
reikiamą kontrolę, kad užkirstų kelią jos muitinės, fiskalinių, imigracijos ar
sanitarijos srities įstatymų ir kitų teisės aktų pažeidimams jos teritorijoje
ar teritoriniuose vandenyse ir nubaustų už šiuos pažeidimus. [11] Rezoliucija MSC.167(78), priimta 2004 m. gegužės 20 d. [12] Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos rezoliucija
1821(2011). [13] OL L 349, 2004 11 25, p. 1. [14] OL L 105, 2006 4 13, p. 1. [15] OL L 326, 2005 12 13, p. 13. [16] OL L 176, 1999 7 10, p. 36. [17] OL L 176, 1999 7 10, p. 31. [18] OL L 53, 2008 2 27, p. 52. [19] OL L 53, 2008 2 27, p. 1. [20] OL L 176, 1999 7 10, p. 31. [21] OL L 160, 2011 6 18, p. 19. [22] OL L 131, 2000 6 1, p. 43. [23] OL L 64, 2002 3 7, p. 20.