KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI IR TARYBAI dėl privalomo mėsos, kuri naudojama kaip sudedamoji dalis, kilmės šalies arba kilmės vietos nurodymo /* COM/2013/0755 final */
TURINYS 1........... Įvadas........................................................................................................................... 3 2........... Privalomas kilmės ženklinimas.
Trumpa apžvalga........................................................ 3 3........... Maisto produktų, kurių sudėtyje yra
mėsos, ES tiekimo grandinė............................... 4 3.1........ ES sektoriaus apžvalga................................................................................................. 4 3.2........ Mėsos ir iš mėsos pagamintų produktų
vartojimas....................................................... 4 3.3........ Gamyba ir perspektyvos............................................................................................... 4 3.4........ ES mėsos sektoriaus struktūra...................................................................................... 5 3.5........ Esamos ES atsekamumo sistemos................................................................................. 6 4........... Vartotojų požiūris į privalomą
mėsos, kuri naudojama kaip sudedamoji dalis, kilmės ženklinimą 7 5........... Galimi mėsos, kuri naudojama kaip
sudedamoji dalis, kilmės ženklinimo scenarijai ir kilmės nurodymo tvarka............................................................................................................................ 8 6........... Poveikio ir įvairių scenarijų
sąnaudų bei naudos analizė.............................................. 9 6.1........ Poveikis vartotojų elgsenai........................................................................................... 9 6.2........ Ekonominis poveikis..................................................................................................... 9 6.2.1..... Maisto tvarkymo subjektų veiklos
sąnaudos................................................................ 9 6.2.2..... Konkurencingumas, prekyba ir
investicijų srautai...................................................... 10 6.2.3..... Administracinė našta įmonėms................................................................................... 11 6.2.4..... Našta valdžios institucijoms....................................................................................... 11 6.2.5..... Vartotojų išlaidos ir galimas
socialinis poveikis.......................................................... 11 6.2.6..... Poveikis aplinkai......................................................................................................... 12 6.3........ Kilmės nurodymo tvarkos pagal 2 ir 3
scenarijų privalumai ir trūkumai..................... 12 7........... Išvados........................................................................................................................ 13 KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI
IR TARYBAI dėl privalomo mėsos, kuri naudojama kaip
sudedamoji dalis, kilmės šalies arba kilmės vietos nurodymo 1. Įvadas Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr.
1169/2011 dėl informacijos apie maistą teikimo vartotojams (toliau – IMV
reglamentas)[1],
kuris bus taikomas nuo 2014 m. gruodžio 13 d., nustatytos tam tikros nuostatos
dėl fasuotų maisto produktų, skirtų tiekti galutiniam vartotojui ar viešojo
maitinimo įstaigoms, kilmės ženklinimo. IMV reglamento 26 straipsnio 6 dalyje
reikalaujama, kad Komisija pateiktų ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai
dėl galimybės privalomą kilmės ženklinimą taip pat taikyti mėsai, kuri
naudojama kaip fasuotų maisto produktų sudedamoji dalis. Nurodytas įpareigojimas vykdomas pateikiant šią
ataskaitą. Ji apima visų rūšių mėsą (pvz., jautieną, kiaulieną,
paukštieną, avieną ir ožkieną, laukinių gyvūnų mėsą, triušieną ir arklieną),
kuri naudojama kaip fasuotų maisto produktų sudedamoji dalis. Pagrindiniai šios ataskaitos tikslai: –
įvertinti vartotojų požiūrį į privalomą mėsos, kuri
naudojama kaip sudedamoji dalis, kilmės ženklinimą, –
išnagrinėti tokio ženklinimo įgyvendinamumą, –
išnagrinėti tokių priemonių nustatymo sąnaudas ir
naudą, įskaitant teisinį poveikį vidaus rinkai ir poveikį tarptautinei
prekybai. Prie ataskaitos pridedamas Komisijos tarnybų
darbinis dokumentas, kuriame pateikiama išsami informacija, pagrindžianti šios
ataskaitos išvadas. 2. Privalomas
kilmės ženklinimas. Trumpa apžvalga Prieš priimant IMV reglamentą privalomas kilmės
ženklinimas buvo taikomas konkretiems maisto produktams. Šiuo metu privaloma
nurodyti neperdirbtos jautienos ir jautienos produktų (pvz., maltos
jautienos)[2]
(reikalavimas nustatytas po galvijų spongiforminės encefalopatijos protrūkio),
importuotos fasuotos paukštienos, medaus, vaisių ir daržovių, žuvies ir
alyvuogių aliejaus kilmę. IMV reglamentu
nustatytos konkrečios nuostatos dėl maisto produktų kilmės nurodymo
horizontaliuoju principu, visų pirma: –
IMV reglamento 26 straipsnio 2 dalies b punkte
reikalaujama privaloma tvarka nurodyti fasuotos neperdirbtos kiaulienos,
paukštienos, avienos ir ožkienos kilmę. Šio privalomo kilmės ženklinimo tvarka
bus nustatyta Komisijos įgyvendinimo aktu. –
IMV reglamento 26 straipsnio 3 dalyje nustatyta,
kad jeigu maisto produkto kilmė yra nurodyta, tačiau skiriasi nuo pagrindinės
sudedamosios dalies kilmės, pagrindinės sudedamosios dalies kilmė taip pat turi
būti pateikta arba būtina nurodyti, kad ji skiriasi nuo minėto maisto produkto
kilmės. Šių taisyklių taikymo tvarka taip pat bus nustatyta Komisijos
įgyvendinimo aktu. 3. Maisto
produktų, kurių sudėtyje yra mėsos, ES tiekimo grandinė 3.1. ES
mėsos sektoriaus apžvalga ES mėsos perdirbimo pramonę sudaro daugiau nei 13
000 įmonių. Joje dirba maždaug 350 000 darbuotojų, o apyvarta siekia
85 mlrd. EUR. Mėsos, kuri naudojama kaip sudedamoji dalis,
tiekimo grandinė yra labai nevienoda tiek dalyvių, tiek produktų atžvilgiu.
Produktų asortimentas gali būti įvairus – nuo palyginti paprastų mėsos
pusgaminių, pvz., šviežios mėsos su prieskoniais ir (arba) priedais, iki itin sudėtingų
iš mėsos pagamintų produktų, visų pirma mėsos produktų ir iš keleto sudedamųjų
dalių pagamintų maisto produktų, kurių sudėtyje yra mėsos. Be to, mėsos, kuri
naudojama kaip sudedamoji dalis, tiekimo grandinė yra gana sudėtinga ir ilga,
apimanti keletą gamybos etapų ir galutinių produktų prekybą. 3.2. Mėsos
ir iš mėsos pagamintų produktų vartojimas Didžioji dauguma ES vartotojų (83 proc.) mėsą
valgo bent du arba tris kartus per savaitę[3].
Be to, 88 proc. ES–27 vartotojų perka fasuotą mėsą[4]. Didelę suvartojamos mėsos dalį sudaro
kiauliena (49 proc.), paukštiena (29 proc.) ir jautiena (19 proc.), o
aviena, ožkiena ir kita mėsa sudaro tik 3 proc. ES suvartojamo mėsos
kiekio[5].
3.3. Gamyba
ir perspektyvos Paprastai 30–50 proc. visos skerdienos
perdirbama į maisto produktų sudedamąsias dalis (daugiausia smulkinta mėsa,
mėsos pusgaminiai, mėsos produktai). Apskaičiuota, kad 70 proc. visų ES
perdirbtos mėsos produktų pagaminama iš kiaulienos, mažiau – iš paukštienos
(18 proc.), jautienos (10 proc.) ir kitų rūšių mėsos (2 proc.).
2012 m. ES bendra šviežios mėsos gamyba sudarė 43,5 mln. skerdenos svorio
ekvivalento tonų (maždaug 33,8 mln. bekaulės mėsos ekvivalento tonų). Pagal
vidutinės trukmės rinkos prognozes bendra ES mėsos gamyba, padidėjusi 2010 ir
2011 m., per kitus dvejus metus sumažės 2 proc. Prognozuojama, kad taip
sumažėjusi bendra mėsos gamyba laipsniškai atsigaus per dešimt metų ir 2022 m.
sieks beveik 45 mln. tonų, t. y. maždaug atitiks 2011 m. nustatytą lygį.[6] 3.4. ES
mėsos sektoriaus struktūra ES mėsos perdirbimo sektoriui būdinga nedidelė
koncentracija, dauguma (90 proc.) įmonių yra mažosios ir vidutinės įmonės
(toliau – MVĮ). Tokios MVĮ yra labai specializuotos ir savarankiškai veikia
skirtinguose tiekimo grandinės etapuose. Be to, yra nedidelė vertikali
integracija, ypač kiaulienos ir jautienos sektoriuose. Vertikali integracija
labiau būdinga paukštienos sektoriui. Mėsos perdirbėjai linkę įsigyti žaliavų daugiausia
iš prekybininkų neatidėliotinų atsiskaitymų rinkose. Didesnės vertikaliai
integruotos įmonės paprastai žaliavas perka ir iš skerdyklų ir (arba) mėsos
išpjaustymo įmonių, ir iš prekybininkų. Tiekimo šaltinių pasirinkimas ir dažnas įvairių
tiekėjų keitimas priklauso nuo to, ar galima įsigyti pakankamai tinkamų
žaliavų, taip pat nuo standartinių kokybės specifikacijų (kurios nustatomos
atsižvelgiant į galutinių produktų kokybės specifikacijas), konkurencingos
kainos ir būtinybės skubiai prisitaikyti prie bet kokių trūkumų, rinkos
sutrikimų ir (arba) kainos svyravimo keičiant tiekėjus. Kalbant apie tiekimo
praktiką, ES mėsos perdirbėjai neperdirbtos mėsos ir kitų mėsos sudedamųjų
dalių linkę įsigyti iš keleto šaltinių. Įsigyti žaliavų iš keleto šaltinių
Europos Sąjungoje įprasta kiaulienos produktų atveju, o jų pirkti iš keleto
šaltinių ES ir ne ES šalyse labiau būdinga jautienos ir paukštienos produktų
gamybai. Maisto tvarkymo subjektai, visų pirma MVĮ, siekdami užsitikrinti
atitinkamą žaliavų kiekį prieinamomis kainomis, tiekėjus paprastai keičia tris
ar daugiau kartų per metus. Įmonėms perdirbus mėsos sudedamąsias dalis ir
įdėjus jas į iš mėsos gaminamus produktus, tie produktai (supjaustyti ir (arba)
supakuoti, arba ne) parduodami mažmenininkams, viešojo maitinimo įstaigoms ir
(arba) mėsininkams. Atsižvelgiant į ES mėsos perdirbimo sektoriaus
ypatybes ir sudėtingumą, atrodo, kad perdirbėjai nėra itin suinteresuoti gauti
informaciją apie mėsos sudedamųjų dalių kilmę. Poreikis nustatyti kilmę
daugiausia susijęs su konkrečiais mėsos pusgaminiais, pagamintais iš vieno
mėsos gabalo (pvz., džiovintas kumpis), arba produktais, kuriems pagal gamybos
proceso reikalavimus naudojama užsienio kilmės mėsa. Daugelio produktų atveju perdirbimo etapu
pateikiamos žaliavos jau yra supjaustytos, sumaišytos ir (arba) apipjaustytos.
Net jei prieš pateikiant perdirbimo įmonei žaliavos nėra apipjaustomos arba
sumaišomos, neretai tarpusavyje sumaišomos skirtingų tiekėjų žaliavos[7]. Gamintojai, iš keleto sudedamųjų dalių gaminantys
maisto produktus, kurių sudėtyje yra mėsos sudedamųjų dalių, žaliavų gauna iš
įvairių maisto grandinės tiekėjų (pvz., iš mėsos išpjaustymo įmonių,
perdirbėjų, mechaniškai atskirtos mėsos gamintojų, didmenininkų arba
prekiautojų); šie veiklos vykdytojai neturi pakankamos derybinės galios, kad
tiekėjams būtų nustatyti reikalavimai nurodyti kilmę, nes pristatomi kiekiai
yra gana nedideli, palyginti su kitų pagrindinių pirkėjų. Skerdyklos ir mėsos išpjaustymo įmonės yra
pagrindiniai subjektai, perduodantys kilmės informaciją kitam maisto grandinės
dalyviui. Kuo tvirtesnė vertikali integracija ir kuo didesnė įmonė, tuo
lengviau užtikrinti, kad kilmės informacija maisto grandinėje būtų perduodama.
Priešingai, kuo sudėtingesni mėsos išpjaustymo ir perdirbimo etapai ir
pažangesnis perdirbimo lygis, tuo sudėtingesnis tampa kilmės ženklinimui
svarbus atsekamumas. MVĮ apklausa 2013 m. pradžioje pasitelkiant Europos įmonių
tinklą (EEN) atlikta speciali apklausa, o jos rezultatai panaudoti rengiant
Komisijos ataskaitą dėl galimybės privalomą kilmės ženklinimą taip pat taikyti
mėsai, naudojamai kaip sudedamoji dalis. Atsakymus pateikė ES–27 valstybių
narių 285 maisto tvarkymo subjektai. Pagrindines išvadas dėl šio sektoriaus
struktūros galima apibendrinti taip: * Maždaug
51 proc. atrinktų maisto tvarkymo subjektų vykdo veiklą mėsos gamybos ir
paukštienos produktų sektoriuje, apie 33 proc. – paruoštų vartoti
patiekalų ir patiekalų gamybos sektoriuje, o dar 31 proc. – mėsos
perdirbimo ir konservavimo sektoriuje (kai kurie maisto tvarkymo subjektai
veiklą vykdo keliuose sektoriuose). Beveik 80 proc. atrinktų maisto
tvarkymo subjektų yra gamybos įmonės. * Dėl prekybos ir
(arba) komercinės veiklos vietos, 31 proc. atrinktų maisto tvarkymo
subjektų pranešė, kad 81–100 proc. jų veiklos vykdoma vietoje.
64 proc. apklausos dalyvių nurodė, kad jokia jų gamybos rūšis nėra
apibūdinama kaip ES vidaus gamyba (t. y. vykdoma tik valstybėje narėje), o
72 proc. dalyvių teigė, kad jokia jų gamybos rūšis nėra priskiriama ES
išorės gamybai. * Dėl pirminių
žaliavų kilmės, 20 proc. atrinktų maisto tvarkymo subjektų nurodė
naudojantys nacionalines žaliavas, o 44 proc. ir 75 proc. atrinktų
maisto tvarkymo subjektų teigė atitinkamai ES vidaus ir ES išorės kilmės
žaliavų beveik nenaudojantys. * 58 proc.
atrinktų maisto tvarkymo subjektų neturi atskirų žaliavų, gautų iš skirtingų
šaltinių, saugyklų. * Remiantis
atrinktų maisto tvarkymo subjektų informacija, pagrindiniai mėsos kilmės vietos
nurodymo vartotojui privalumai yra tai, kad tokia informacija suteikia
pasitikėjimo produkto kokybe (61 proc.) ir padeda atskirti esamus
produktus (44 proc.) 3.5. Esamos
ES atsekamumo sistemos Tam, kad kilmės informacija būtų perduodama visoje
maisto grandinėje, dabartinės ES atsekamumo sistemos nėra pakankamos dėl šių
priežasčių: –
Esami ES atsekamumo teisės aktai visų pirma
grindžiami būtinybe užtikrinti maisto saugą[8].
Visoje maisto grandinėje tai veikia tik principu „žingsnis atgal, žingsnis
pirmyn“, t. y. maisto tvarkymo subjektai turi sugebėti nustatyti įmones,
kurioms tiekė produktus, ir atsekti žaliavas, gautas iš tiesioginio tiekėjo.
Gyvūninės kilmės maisto produktų atveju taikomi reikalavimai perduoti išsamesnę
informaciją visoje maisto grandinėje[9].
Tačiau pagal šiuos atsekamumo reikalavimus kilmės informacija nėra numatyta.
Todėl bendro atsekamumo siekiant nustatyti kilmę šiuo metu ES lygmeniu nereikalaujama. –
Išsamesnės atsekamumo sistemos, jei jų yra,
skiriasi pagal gyvūnų rūšis ir yra taikomos tik etapui iki perdirbimo (t. y.
skerdyklose ir (arba) pakavimo įmonėse). Apskritai dėl tiekimo grandinės struktūros ir
verslo atstovų menko domėjimosi tokia informacija, kilmės informacijos
perdavimas paprastai nutrūksta pradiniuose tiekimo grandinės etapuose
(skerdyklose ir mėsos išpjaustymo įmonėse). 4. Vartotojų
požiūris į privalomą mėsos, naudojamos kaip sudedamoji dalis, kilmės ženklinimą Remiantis FCEC tyrimu[10], apskritai maisto
produktų kilmė iš 11 nagrinėtų aspektų, darančių įtaką vartotojų sprendimui
pirkti, yra penktas pagal svarbumą aspektas (47,4 proc.) po skonio
(82 proc.), galiojimo datos (62 proc.), išvaizdos (61,3 proc.)
ir kainos (48,3 proc.). Be to, atlikus GfK vartotojų tyrimą, susijusį su
mėsos rinka,[11]
paaiškėjo, kad kilmės šalis yra ketvirtas iš 15 pagrindinės informacijos
aspektų, į kurį vartotojai atkreipia dėmesį pirkdami iš mėsos pagamintus
produktus, t. y. tai daro 48 proc. ES vartotojų (rodiklis ES-15 ir ES-12
nelabai skiriasi). Kilmė vartotojams nėra tokia svarbi kaip galiojimo data
(68 proc.), kaina už kilogramą (67 proc.) ir kaina (67 proc.). Be to, ES vartotojai labiau linkę atkreipti
dėmesį į kilmės šalį pirkdami šviežią mėsą ir mėsos pusgaminius
(45 proc.), o ne mėsos produktus (38 proc.)[12]. FCEC vartotojų apklausos, kurią atliekant daugiau
dėmesio skirta įvairiems perdirbtiems mėsos produktams, rezultatai rodo, kad
daugiau nei 90 proc. dalyvavusių vartotojų mano, jog kilmę ženklinti yra
svarbu[13].
Be to, FCEC vartotojų apklausos išvados yra šios: • dauguma vartotojų suinteresuoti sužinoti
daugiau apie mėsos, skirtos visų trijų grupių mėsos produktams, kilmę; • visais atvejais vartotojai nurodė
labiausiai pageidaujantys sužinoti šalį, kurioje mėsos produktas buvo
pagamintas – beveik pusė vartotojų (ES vidurkis) pageidauja tokio išsamumo
kilmės informacijos, o tik maždaug trečdalis vartotojų pageidauja kitokio
išsamumo informacijos (bendresnės, pvz., pagaminta ES arba ne ES, arba
konkretesnės, pvz., šalis, kurioje gyvūnas buvo atvestas / augintas /
paskerstas); • visais atvejais rezultatai valstybėse
narėse labai skiriasi: kai kuriose valstybėse narėse, palyginus su kitomis,
vartotojai nuolat rodo didesnį (ar mažesnį) susidomėjimą kilmės informacija[14]. Ankstesnėse apklausose dėl mėsos ir mėsos produktų
vartotojai produkto kilmę taip pat siejo su sauga. Nors yra pagrįstų
priežasčių, dėl kurių norima sužinoti maisto produktų kilmę (pvz., vietinės
gamybos palaikymas, produkto savybės, etinės ir aplinkosaugos problemos), kai
kurios nurodytos priežastys nėra svarbios. Taip yra konkrečiu atveju, kai kilmė
siejama su sauga, nes visoje ES gaminami arba į ES importuojami produktai iš
esmės yra saugūs[15]. Vartotojai mėsą su kilmės nuoroda šiuo metu perka
rečiau, nei norėtų, dėl kainos. Šį kainos aspektą iš esmės rodo menkas
vartotojų noras mokėti už mėsos, naudojamos kaip sudedamoji dalis, kilmės
ženklinimą[16].
Kainai pirmą kartą padidėjus ir viršijus bazinę kainą (+ 5–9 proc.
priklausomai nuo reikiamos informacijos lygio), už informaciją norinčių mokėti
vartotojų žymiai, t. y. 60–80 proc., sumažėja, ir toliau mažėja kaskart
didinant kainas. Ši tendencija tinka visiems šioje ataskaitoje nagrinėjamiems
produktams ir skirtingų produktų atveju ji nelabai skiriasi. Šios išvados patvirtina savotišką paradoksą arba
vartotojų interesų, susijusių su kilmės ženklinimu ir noru mokėti už tokią
informaciją, neatitikimą. Vartotojai norėtų gauti informaciją ir
pageidautų, kad ji būtų kuo išsamesnė, jei tokia informacija būtų teikiama
nekeliant kainų. Paprastai vartotojai nežino apie papildomas su kilmės
ženklinimu susijusias sąnaudas ir mano, kad tokios sąnaudos gali būti tik dėl
papildomai panaudoto rašalo[17].
Šis paradoksas taip pat susijęs su daugelyje tyrimų pastebėta ketinimų ir
tikrosios pirkimo elgsenos spraga, o kaina yra labai svarbus veiksnys, kuriuo
galima paaiškinti šią spragą[18].
Todėl jei dėl privalomo kilmės ženklinimo vartotojams padidėja kainos, maisto
produktų, kurių sudėtyje yra mėsos, vartojimas gali sumažėti. 5. Galimi
mėsos, kuri naudojama kaip sudedamoji dalis, kilmės ženklinimo scenarijai ir
kilmės nurodymo tvarka Šioje ataskaitoje nagrinėjami šie scenarijai[19]: –
1 scenarijus. Išlaikyti savanorišką kilmės
ženklinimą; –
2 scenarijus. Nustatyti privalomą kilmės ženklinimą
atskiriant a) ES ar ne ES arba b) ES ar trečiąją šalį; –
3 scenarijus. Nustatyti privalomą kilmės ženklinimą
nurodant valstybę narę arba trečiąją šalį. Kilmei nustatyti pagal 2 ir 3 scenarijus buvo
išnagrinėta skirtinga trijų pagrindinių nagrinėjamųjų produktų kategorijų
kilmės nurodymo tvarka; ji išdėstyta atsižvelgiant į perdirbimo sudėtingumą
(didėjančia tvarka): • I kategorija. Mėsos pusgaminiai ir
produktai, pagaminti iš mechaniškai atskirtos mėsos: –
kilmė, kaip apibrėžta Muitinės kodekse, t. y.
šalis, kurioje buvo gauta visa sudedamoji dalis, arba šalis, kurioje mėsos
sudedamoji dalis buvo paskutinį kartą iš esmės pakeista; –
kilmės informacija apie žaliavos kilmės vietą, t.
y. vietą, kurioje gyvūnas buvo minimalų laiką auginamas iki skerdimo, ir
skerdimo vietą. • II kategorija. Mėsos produktai: –
kilmė, kaip apibrėžta Muitinės kodekse, t. y.
šalis, kurioje buvo gauta visa sudedamoji dalis, arba šalis, kurioje mėsos
sudedamoji dalis buvo paskutinį kartą iš esmės pakeista; –
kilmės informacija apie žaliavos kilmės vietą, t.
y. vietą, kurioje gyvūnas buvo minimalų laiką auginamas iki skerdimo, ir
skerdimo vietą. • III kategorija. Iš keleto sudedamųjų
dalių pagaminti maisto produktai, kurių sudėtyje yra mėsos sudedamoji (-ųjų)
dalis (-ių): –
kilmė, kaip apibrėžta Muitinės kodekse, t. y.
šalis, kurioje buvo gauta visa sudedamoji dalis, arba šalis, kurioje mėsos
sudedamoji dalis buvo paskutinį kartą iš esmės pakeista; –
kilmės informacija apie žaliavos kilmės vietą, t.
y. vietą, kurioje gyvūnas buvo minimalų laiką auginamas iki skerdimo, ir
skerdimo vietą. 6. Poveikio
ir įvairių scenarijų sąnaudų bei naudos analizė 6.1. Poveikis
vartotojų elgsenai Kilmės ženklinimas suteikia vartotojams papildomos
informacijos, kad jie galėtų sąmoningai pasirinkti maisto produktus, kuriuos
nori pirkti ir vartoti. Apskritai daug vartotojų kilmės ženklinimą sieja su
įvairiais teigiamais aspektais, įskaitant kokybę. Įvertinti kilmės ženklinimo
poveikį vartotojų elgsenai atliekant sąnaudų ir naudos analizę yra sudėtinga. Pagal 1 scenarijų informacija apie mėsos
sudedamosios (-ųjų) dalies (-ių) kilmę vartotojams nebūtų teikiama
sistemingai. Todėl tai nėra visiškai priimtinas atsakas į vartotojų poreikius
gauti kilmės informaciją, nors tai labiau atitinka nedidelį vartotojų norą
mokėti už papildomą kilmės informaciją. Pagal 2 ir 3 scenarijus vartotojams būtų
sistemingai teikiama informacija apie mėsos, naudotos kaip sudedamoji dalis,
kilmę. 2 scenarijus, pagal kurį informacijos būtų mažiau nei pagal 3
scenarijų, gali būti laikomas pernelyg bendro pobūdžio ir dėl jo nevertėtų
kelti kainų. Pagal 3 scenarijų vartotojams būtų teikiama vertinga informacija. Nepaisant to, kainos gali padidėti ir daryti
neigiamą poveikį iš mėsos pagamintų produktų vartojimui. 6.2. Ekonominis
poveikis 6.2.1. Maisto
tvarkymo subjektų veiklos sąnaudos Pagal 1 scenarijų nekiltų jokių papildomų veiklos
problemų, palyginti su dabartine padėtimi. Jį galbūt labiau tiktų taikyti tais
atvejais, kai ES ir ne ES kilmės mėsa yra maišoma gamybos procese. Veiklos sąnaudos
(pvz., gamybos, tiekimo ir atsekamumo sąnaudos) išliktų minimalios. Įgyvendinant 2 ir 3 scenarijus kiltų veiklos
problemų ir reikėtų atlikti esminius sistemos pakeitimus, ypač susijusius mėsos
sudedamosiomis dalimis iš kelių kilmės šalių (ES ir (arba) ne ES). Maisto
tvarkymo subjektai veikiausiai patirtų daug papildomų veiklos sąnaudų, kaip
nurodyta toliau: –
papildomos sąnaudos gali skirtis priklausomai nuo
konkrečios susijusių maisto tvarkymo subjektų veiklos padėties, susijusių
gyvūnų rūšių ir taikomų atsekamumo sistemų tipo; –
sąnaudos gali labiausiai padidėti keičiant tiekimo
praktiką, tiekėjus, pereinant prie mažesnių gamybos partijų, pritaikant gamybos
procesą taip, kad produktus pagal kilmę būtų galima būtų atskirti gamybos
patalpose, pritaikant pakavimą ir (arba) ženklinimą ir įgyvendinant ir (arba)
pritaikant atsekamumo sistemas; –
papildomos sąnaudos pagal 2 scenarijų gali svyruoti
nuo nereikšmingos dalies iki 25 proc., o pagal 3 scenarijų jos gali būti
nuo + 15–20 proc. iki 50 proc. Apskaičiuota, kad papildomos
atsekamumo sąnaudos sudarytų + 3–10 proc. visų gamybos sąnaudų; –
prekybai nuopjovomis ir riebalais greičiausiai būtų
daromas neigiamas poveikis. Kadangi įgyvendinti tinkamą atsekamumo sistemą
sunku, maisto tvarkymo subjektai gali tokių produktų naudoti vis mažiau. Tai
gali lemti papildomus nuostolius, kurie, kaip apskaičiuota, sudarytų
10 proc. skerdyklų ir mėsos išpjaustymo įmonių apyvartos. Tačiau poveikis
iš esmės priklausytų nuo taikomos kilmės ženklinimo tvarkos. 6.2.2. Konkurencingumas,
prekyba ir investicijų srautai Pagal 1 scenarijų poveikis konkurencingumui ir ES
vidaus ir (arba) tarptautinei prekybai būtų minimalus. 2 ir 3 scenarijus gali turėti tokį poveikį
konkurencingumui bei ES vidaus prekybai: –
tikėtina, kad įvyktų pokyčių tiekimo grandinėje,
dėl kurių prekyba taptų segmentuota ir sumažėtų tarpininkų ir mėsos sudedamųjų
dalių skaičius. Iš tikrųjų maisto tvarkymo subjektai mano, kad ekonomiškai
efektyviau pritaikyti tiekimo struktūrą (šaltinius, partijos dydį, sumažinti
tarpininkų skaičių) nei pagerinti vidaus atsekamumo sistemas; –
maisto tvarkymo subjektai gali būti priversti
mokėti brangiau, nes jų visa tiekimo bazė taptų ribota; –
mišrios kilmės mėsos sudedamųjų dalių arba nuopjovų
ir (arba) riebalų realizavimo rinkos taptų ribotos; –
mėsos sudedamąsias dalis naudojantys maisto
tvarkymo subjektai patirtų neigiamą poveikį, kurio nepatirtų tokių sudedamųjų
dalių nenaudojantys maisto tvarkymo subjektai; –
tikėtina, kad gali pasikeisti ES vidaus prekybos
gyvais gyvūnais, neperdirbta mėsa ir mėsos sudedamosiomis dalimis srautai; –
pagal 3 scenarijų gali kilti maisto produktų rinkos
segmentacijos rizika. 2 ir 3 scenarijus gali turėti tokį poveikį
tarptautinei prekybai: –
tikėtina, kad pasikeistų ES ir trečiųjų šalių
prekybos srautų geografinė struktūra ir (arba) apimtis. Šiuo atžvilgiu ES
maisto tvarkymo subjektai gali rinktis ES tiekėjus, siekdami išvengti sunkumų,
kylančių dėl mišrios (ES ir trečiųjų šalių) kilmės produktų –
trečiųjų šalių maisto tvarkymo subjektai gali
patirti papildomų sąnaudų, ypač pagal 3 scenarijų. Šį poveikį ypač pajustų trečiosios šalys, kurios
šiuo metu į ES eksportuoja didelius neperdirbtos mėsos ir (arba) mėsos
sudedamųjų dalių kiekius: paukštieną eksportuojantys Tailandas ir Brazilija,
jautieną – Brazilija ir Argentina. Tačiau poveikio mastas priklausys nuo
taikomų nacionalinių nuostatų dėl kilmės ženklinimo, jei tokių yra[20]. Perdirbti skirtos
kiaulienos arba avienos beveik neimportuojama. 6.2.3. Administracinė
našta įmonėms Pasirinkus 1 scenarijų susidarytų nedidelė
administracinė našta ir tik toms įmonėms, kurios nurodo galutinio maisto
produkto kilmę ir ta kilmė skiriasi nuo pirminės (-ių) mėsos sudedamosios
(-ųjų) dalies (-ių) kilmės. Pagal 2 scenarijų apskaičiuota bendra našta irgi
laikoma nereikšminga. Tačiau pagal 3 scenarijų dėl papildomos administracinės
naštos gali 8–12 proc. padidėti visos gamybos sąnaudos. 6.2.4. Našta
valdžios institucijoms Pagal 1 scenarijų nėra tikėtina, kad bus papildomų
kontrolės sąnaudų, išskyrus sąnaudas, patiriamas bendrai taikant IMV reglamento
26 straipsnio 3 dalį. Tačiau pagal 2 scenarijų (kiek mažiau) ir 3
scenarijų kontrolės sąnaudos turėtų padidėti 10–30 proc., priklausomai nuo
reikalaujamos kilmės informacijos išsamumo. Sąnaudos padidėtų labiau dėl
didesnio reikiamų darbuotojų skaičiaus, nors pagal 3 scenarijų šis sąnaudų
padidėjimas taip pat gali būti siejamas su papildomomis darbuotojų darbo
valandomis, nes atitikties sąnaudos daugiausia grindžiamos dokumentų
tikrinimu. Jeigu kontrolės įstaigoms iš valstybės biudžeto skiriamas
finansavimas nebus padidintas – o tai labai tikėtina šiomis ekonomikos
sąlygomis, – dėl numatomo darbuotojų skaičiaus ir (arba) darbuotojų darbo
valandų skaičiaus padidinimo gali sumažėti kontrolės dažnumas arba keistis
prioritetai, o dėl to taip pat gali padidėti sukčiavimo rizika. Tačiau valdžios
institucijoms tenkančią naštą būtų galima sumažinti, jei būtų nustatyti
mokesčiai už oficialios kontrolės vykdymą. 6.2.5. Vartotojų
išlaidos ir galimas socialinis poveikis Dėl kilmės informacijos pateikimo gali padidėti
išlaidos, o maždaug 90 proc. jų gali būti perkelta vartotojams ir tik 10 proc.
– gamintojui. Šie skaičiai gali skirtis priklausomai nuo sektoriaus, susijusios
šalies, vertikalios integracijos laipsnio ir rinkos koncentracijos. Pagal 1 scenarijų nėra tikėtina, kad kainos
apskritai padidėtų. Tačiau tais atvejais, kai kilmė yra nurodoma, papildomos
išlaidos gali būti perkeltos vartotojams, taigi jie už produktus mokėtų
brangiau. Pagal 2 ir 3 scenarijus gali apskritai padidėti
kainos vartotojams, ir jos būtų didesnės pastaruoju atveju. Todėl pagal 3
scenarijų (ir kiek mažiau pagal 2 scenarijų) gali sumažėti iš mėsos pagamintų
produktų vartojimas. Galimas ir toks socialinis poveikis: mėsos produktų rinkos
segmentacija, tiekimo modelių pritaikymas, tarpininkų pašalinimas ir neigiamas
poveikis užimtumui. 6.2.6. Poveikis
aplinkai Pagal 1 scenarijų poveikis aplinkai būtų
nedidelis. Pagal 2 ir 3 scenarijus gali padaugėti sudedamųjų dalių atliekų,
ypač nuopjovų ar riebalų. 3 scenarijus taip pat galėtų paskatinti vartoti
netoliese pagamintus produktus. 6.3. Kilmės
nurodymo tvarkos pagal 2 ir 3 scenarijų privalumai ir trūkumai Toliau pateiktoje
lentelėje apibendrinami kilmės nurodymo tvarkos pagal 2 ir 3 scenarijus
(privalomas kilmės ženklinimas) privalumai ir trūkumai: Kilmės nurodymo tvarka pagal 2 ir 3 scenarijus || Privalumai || Trūkumai I kategorija. Mėsos pusgaminiai ir mechaniškai atskirta mėsa || Šalis, kurioje buvo gauta visa sudedamoji dalis, arba šalis, kurioje sudedamoji dalis buvo paskutinį kartą iš esmės pakeista (Muitinės kodeksas) || - Vartotojui teikiama vertinga informacija; - nuopjovos ir riebalai galėtų būti naudojami kaip sudedamosios dalys, jei kaip kilmės šalis nustatoma šalis, kurioje produktas buvo paskutinį kartą iš esmės pakeistas. || - Papildomos atsekamumo sistemos; - įgyvendinimas gali būti sudėtingas, jei yra kelios kilmės šalys; - dėl duomenų saugojimo ir (arba) atsekamumo problemų nuopjovos ir riebalai gali būti nenaudojami kaip sudedamosios dalys, jei kaip kilmės šalis nustatoma vieta, kurioje gyvūnas auginamas minimalų laiką iki skerdimo. Vieta, kurioje gyvūnas auginamas minimalų laiką iki skerdimo, ir skerdimo vieta || - Skiriama daugiau dėmesio žaliavos kilmės vietai, jei sudedamoji dalis buvo ne visa gauta tam tikroje šalyje || - Papildomos atsekamumo sistemos; - įgyvendinimas gali būti sudėtingas, jei yra kelios kilmės šalys; - dėl duomenų saugojimo ir (arba) atsekamumo problemų nuopjovos ir riebalai gali būti nenaudojami kaip sudedamosios dalys. II kategorija. Mėsos produktai || Šalis, kurioje buvo gauta visa sudedamoji dalis, arba šalis, kurioje sudedamoji dalis buvo paskutinį kartą iš esmės pakeista (Muitinės kodeksas) || - Skiriama daugiau dėmesio perdirbimo vietai, jei taikoma nuostata dėl šalies, kurioje produktas buvo paskutinį kartą iš esmės pakeistas; - scenarijai maisto tvarkymo subjektams techniškai įmanomi; - scenarijai praktiškesni tais atvejais, kai yra keletas kilmės šalių; - nuopjovos ir riebalai gali būti naudojami kaip sudedamosios dalys. || - Nepateikiama informacijos apie žaliavos kilmės vietą, kai taikoma nuostata dėl šalies, kurioje produktas buvo paskutinį kartą iš esmės pakeistas Vieta, kurioje gyvūnas auginamas minimalų laiką iki skerdimo, ir skerdimo vieta || - Skiriama daugiau dėmesio žaliavos kilmės vietai, jei sudedamoji dalis buvo ne visa gauta tam tikroje šalyje || - Nepateikiama informacijos apie perdirbimo vietą; - papildomos atsekamumo sistemos; - ypač sudėtinga, kai kilmės šalių yra keletas; - dėl duomenų saugojimo ir (arba) atsekamumo problemų nuopjovos ir riebalai gali būti nenaudojami kaip sudedamosios dalys. III kategorija. Iš keleto sudedamųjų dalių pagaminti maisto produktai, kurių sudėtyje yra mėsos || Šalis, kurioje buvo gauta visa sudedamoji dalis, arba šalis, kurioje sudedamoji dalis buvo paskutinį kartą iš esmės pakeista (Muitinės kodeksas) || - Skiriama daugiau dėmesio perdirbimo vietai, jei taikoma nuostata dėl šalies, kurioje produktas buvo paskutinį kartą iš esmės pakeistas; - nuopjovos ir riebalai gali būti naudojami kaip sudedamosios dalys. || - Nepateikiama informacijos apie žaliavos kilmės vietą, kai taikoma nuostata dėl šalies, kurioje produktas buvo paskutinį kartą iš esmės pakeistas; - papildomos atsekamumo sistemos; - ypač sudėtinga, kai kilmės šalių yra keletas. || Vieta, kurioje gyvūnas auginamas minimalų laiką iki skerdimo, ir skerdimo vieta || - Skiriama daugiau dėmesio žaliavos kilmės vietai, jei sudedamoji dalis buvo ne visa gauta tam tikroje šalyje || - Nepateikiama informacijos apie perdirbimo vietą; - papildomos atsekamumo sistemos; - ypač sudėtinga, kai kilmės šalių būtų keletas; - dėl duomenų saugojimo ir (arba) atsekamumo problemų nuopjovos ir riebalai gali būti nenaudojami kaip sudedamosios dalys. 7. Išvados Vartotojai yra labai susidomėję mėsos sudedamųjų
dalių kilmės ženklinimu. Tačiau jų pageidavimai, kilmės informacijos suvokimas
ir motyvacija gauti tokią informaciją arba jos suteikimo priežastys įvairiose
valstybėse narėse labai skiriasi. Vartotojai apskritai labai susidomėję kilmės
ženklinimu, tačiau a) jam teikiama mažiau svarbos nei kainai ir kokybei ir
(arba) jusliniams aspektams, t. y. svarbiausiems veiksniams, darantiems įtaką
vartotojų pasirinkimui, ir b) už jį vartotojai nelinkę atitinkamai mokėti – net
jei kainos padidėja mažiau nei 10 proc., vartotojų, pasirengusių mokėti už
produktą, sumažėja 60–80 proc. Kilmės ženklinimo
įgyvendinamumas ir poveikis iš esmės priklauso nuo taisyklių pobūdžio ir
taikymo bei susijusių produktų pobūdžio. Šioje ataskaitoje išnagrinėti trys
scenarijai: –
1 scenarijus. Išlaikyti savanorišką kilmės
ženklinimą; –
2 scenarijus. Nustatyti privalomą kilmės ženklinimą
atskiriant a) ES ar ne ES arba b) ES ar trečiąją šalį; –
3 scenarijus. Nustatyti privalomą kilmės ženklinimą
nurodant valstybę narę arba trečiąją šalį. Įgyvendinant 1 scenarijų maisto tvarkymo
subjektai nepatirtų jokių papildomų veiklos sąnaudų, nes veiklos sąnaudos,
poveikis ES ir tarptautinei prekybai, administracinė našta, valdžios
institucijoms tenkanti našta, vartotojams perkeliamos papildomos išlaidos būtų
nedideli. Tačiau vartotojų poreikis gauti kilmės informaciją nebūtų visiškai
patenkintas. Pagal abu scenarijus – 3 ir kiek mažesniu mastu 2
– būtų tenkinamas vartotojų poreikis gauti kilmės informaciją, tačiau dėl to
kiltų veiklos problemų ir reikėtų iš esmės pertvarkyti maisto grandinę. Manoma,
kad 2 scenarijų lengviau įgyvendinti nei 3, visų pirma dėl toliau nurodytų
priežasčių. Pagal 2 scenarijų būtų atsižvelgiama į vartotojų
interesus gauti kilmės informaciją, tačiau ji gali būti pernelyg bendro
pobūdžio ir dėl to nevertėtų kelti kainų, kurios padidėtų dėl maisto tvarkymo
subjektų papildomų veiklos sąnaudų (nuo nedidelės dalies iki 25 proc.).
Kalbant apie konkurencingumą ir prekybą, dėl pokyčių tiekimo grandinėje rinka
galbūt taptų segmentuota ir sumažėtų tarpininkų ir mėsos sudedamųjų dalių
skaičius. Kalbant apie tarptautinę prekybą, dėl šio scenarijaus greičiausiai
pasikeistų prekybos srautai – ES maisto tvarkymo subjektai galbūt rinktųsi ES
tiekėjus, o trečiųjų šalių maisto tvarkymo subjektai patirtų papildomų sąnaudų.
Nors apskaičiuota administracinė našta maisto tvarkymo subjektams būtų
nedidelė, numatoma, kad našta valdžios institucijoms padidės 10–30 proc. Pagal 3 scenarijų, viena vertus, vartotojams būtų
teikiama vertinga informacija, turint omenyje, kad dauguma jų suinteresuoti
sužinoti daugiau apie mėsos, skirtos visų trijų grupių mėsos produktams,
kilmę. Kita vertus, dėl to maisto tvarkymo subjektai greičiausiai patirtų
papildomų sąnaudų, dėl jų padidėtų kainos priklausomai nuo atitinkamos (-ų)
mėsos sudedamosios (-ųjų) dalies (-ių) ir galutinio (-ų) produkto (-ų)
pobūdžio, o tai galbūt darytų poveikį vartojimui. Pagal šį scenarijų papildomos
maisto tvarkymo subjektų veiklos sąnaudos veikiausiai būtų nuo
+15–20 proc. iki 50 proc. Kalbant apie konkurencingumą ir prekybą,
poveikis būtų panašus į pagal 2 scenarijų daromą poveikį, tik didesnis. Susidarius
papildomai administracinei naštai, bendros gamybos sąnaudos galbūt padidėtų
8–12 proc., o valdžios institucijoms tenkanti našta tikriausiai būtų
didesnė nei pagal 2 scenarijų. Jeigu pagal dabartinėmis ekonomikos sąlygomis
vyraujančias tendencijas kontrolės įstaigoms iš valstybės biudžeto skiriamas
finansavimas nebus padidintas, gali sumažėti kontrolės dažnumas arba keistis
prioritetai. Nustačius mokesčius už oficialios kontrolės vykdymą būtų galima
sumažinti oficialios kontrolės sąnaudas. Komisijos nuomone, visi galimi scenarijai turi
privalumų ir trūkumų, kuriuos būtina plačiai aptarti Taryboje ir Europos
Parlamente. Remdamasi šiomis diskusijomis Komisija nuspręs, kokių tolesnių
veiksmų reikėtų imtis, jei jie bus reikalingi. Jei bus tikslinga, gali būti
pateiktas pasiūlymas dėl teisėkūros procedūra priimamo akto, kuriuo būtų
reglamentuojamas mėsos, naudojamos kaip sudedamoji dalis maisto produktuose,
kilmės ženklinimas. [1] 2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir
Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1169/2011 dėl informacijos apie maistą
teikimo vartotojams, kuriuo iš dalies keičiami Europos Parlamento ir Tarybos
reglamentai (EB) Nr. 1924/2006 ir (EB) Nr. 1925/2006 bei kuriuo
panaikinami Komisijos direktyva 87/250/EEB, Tarybos direktyva 90/496/EEB,
Komisijos direktyva 1999/10/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
2000/13/EB, Komisijos direktyvos 2002/67/EB ir 2008/5/EB bei Komisijos
reglamentas (EB) Nr. 608/2004 (OL L 304, 2011 11 22,
p. 18). [2] 2000 m. liepos 17 d. Europos
Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1760/2000, nustatantis galvijų
identifikavimo bei registravimo sistemą, reglamentuojantis jautienos bei jos
produktų ženklinimą ir panaikinantis Tarybos reglamentą (EB) Nr. 850/97 (OL
L 204, 2000 8 11, p. 1). [3] Poveikio vertinimas. Komisijos tarnybų darbinis
dokumentas „Privalomas neperdirbtos kiaulienos, paukštienos, avienos ir
ožkienos kilmės nurodymas“, dar nepaskelbtas. [4] 2013 m. gegužės mėn. Komisijos ataskaita dėl mėsos
rinkos veikimo vartotojams Europos Sąjungoje, pateikiama adresu:
http://ec.europa.eu/consumers/consumer_research/market_studies/docs/mms_commission_report_en.pdf. [5] Poveikio vertinimas. Komisijos tarnybų darbinis
dokumentas „Privalomas neperdirbtos kiaulienos, paukštienos, avienos ir
ožkienos kilmės nurodymas“, dar nepaskelbtas. [6] Žemės ūkio ir kaimo plėtros GD 2013 m. „Žemės ūkio rinkų
perspektyvos ir pajamos ES 2012–2020 m.“, 2013 m. [7] Nuopjovos yra liekanos, kurios gaunamos supjausčius į
gabalus skerdeną ir kurios gali būti labai vertingos. [8] 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir
Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų
teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto
saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras
(OL L 31, 2002 2 1, p. 1) 18 straipsnis. [9] 2011 m. rugsėjo 19 d. Komisijos įgyvendinimo
reglamentas (ES) Nr. 931/2011 dėl atsekamumo reikalavimų, nustatytų
Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 178/2002 dėl gyvūninės
kilmės maisto produktų (OL L 242, 2011 9 20, p. 2). [10] Maisto produktų savanoriško kilmės ženklinimo ir mėsos,
kuri naudojama kaip sudedamoji dalis, privalomo kilmės šalies arba kilmės
vietos nurodymo taisyklių taikymo tyrimo (toliau – FCEC tyrimas) D
priedas (vartotojų apklausa), dar nepaskelbtas. Atsižvelgiant į tai, kad FCEC
vartotojų apklausa vykdyta per arklienos skandalą (2012 m.
gruodžio mėn.–2013 m. kovo mėn.), kuris turėjo poveikio
vartotojų pasitikėjimui mėsos produktų ir (arba) produktų, kurių sudėtyje yra
mėsos, sektoriui, negalima paneigti, kad šis įvykis turėjo įtakos tyrimo
išvadoms. [11] Šis tyrimas atliktas iki 2013 m., t. y. prieš
arklienos skandalą. [12] Komisijos tarnybų darbinis dokumentas, p. 22–28. [13] FCEC tyrimas, p. 10. [14] Šie skirtumai išsamiau aprašyti Komisijos tarnybų darbiniame
dokumente, p. 30–32. [15] Komisijos tarnybų darbinis dokumentas, p. 40. [16] FCEC tyrimo D priedas. [17] „Privalomo kiaulienos, paukštienos, avienos ir ožkienos
kilmės ženklinimo tyrimas“, LEI Vageningeno universitetas (2013 m.). [18] FCEC tyrimas, p. 25. [19] Kiti scenarijai (t. y. privalomas ženklinimas nurodant
kilmės vietą aukštesniu arba žemesniu nei šalies lygmeniu, privalomas kilmės
ženklinimas remiantis kilmės suskirstymu į tris etapus: „buvo atvestas,
augintas ir paskerstas“ arba privalomas kilmės ženklinimas remiantis tik
atvedimo vieta, gimimo ir skerdimo vieta arba tik skerdimo vieta) buvo laikomi
neįmanomais, todėl išsamiai nenagrinėti. [20] Pavyzdžiui, Brazilijoje atsekamumas ir kilmės ženklinimas
šiuo metu užtikrinamas šalies lygmeniu pagal ūkių ir auginimo vietą.