KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI, TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR REGIONŲ KOMITETUI dėl makroregioninių strategijų pridėtinės vertės /* COM/2013/0468 final */
KOMISIJOS ATASKAITA EUROPOS PARLAMENTUI,
TARYBAI, EUROPOS EKONOMIKOS IR SOCIALINIŲ REIKALŲ KOMITETUI IR
REGIONŲ KOMITETUI dėl makroregioninių strategijų
pridėtinės vertės 1. Įžanga Makroregioninės veiklos koncepcija atsirado dėl siekio
ieškoti bendrų sprendimų, susijusių su Baltijos jūros
būklės blogėjimu, ir imtis koordinuotų veiksmų
Baltijos jūros regiono problemoms spręsti ir galimybėms
išnaudoti. Todėl buvo parengta ir 2009 m. priimta ES Baltijos
jūros regiono strategija. 2011 m. birželio mėn. priimta ES
strategija dėl Dunojaus regiono, o Europos Vadovų Taryba paragino
Komisiją įvertinus makroregioninių strategijų
koncepciją iki 2014 m. pabaigos pateikti ES strategiją dėl
Adrijos ir Jonijos jūrų regiono[1]. Tokios koncepcijos privalumus šiuo metu
svarsto ir kiti regionai. Makroregioninės veiklos tikslas – koordinuotas atsakas į
klausimus, kuriuos geriau spręsti bendromis jėgomis nei pavieniui.
Dviem minėtomis strategijomis siekiama įveikti vystymuisi
trukdančias kliūtis ir išlaisvinti regionų potencialą.
Visus klausimus siekiama spręsti remiantis daugiašališkumo principu ir
veikti tarptautiniu mastu į veiklą lygiomis teisėmis
įtraukiant ES kaimynines šalis. Toks požiūris skatina dalyvius ne tik
peržengti nacionalines valstybių sienas, bet ir įveikti kliūtis,
trukdančias strategiškiau ir kūrybiškiau mąstyti apie turimas
galimybes. Makroregioninės strategijos tikslas – sutelkti naujus projektus ir
iniciatyvas ir siekti bendros atsakomybės. Tai svarbi teritorinio
bendradarbiavimo ir sanglaudos naujovė. Šią koncepciją,
grindžiamą tradicinėmis bendradarbiauti skatinančiomis Bendrijos
iniciatyvomis, pavyzdžiui, Bendrijos iniciatyva dėl pasienio regionų
(INTERREG)[2],
reikėtų vertinti pagal gaunamus rezultatus, o pasiekimus – pagal
įdėtas pastangas. Nors iš esmės koncepcija yra populiari,
ją įgyvendinti nėra lengva – būtina toliau ją
tobulinti, kad kuo efektyviau ir tvariau būtų užtikrinama reali
pridėtinė vertė. 1.1 Ataskaitos tikslas Europos Vadovų Taryba paprašė Komisijos „paaiškinti
makroregioninių strategijų sąvoką, įvertinti jų
pridėtinę vertę ir pateikti rezultatus Tarybai ir Europos
Parlamentui iki 2013 m. birželio mėn.“[3]. Šioje ataskaitoje: ·
siekiama paaiškinti minėtą
sąvoką; ·
vertinama dabartinių makroregioninių
strategijų pridėtinė vertė; ·
pateikiama būsimos veiklos rekomendacijų.
Ataskaitoje vertinami ligšioliniai pasiekimai, privalumai ir sunkumai,
atsižvelgiant į bendrą ES politinę veiklą, įskaitant
strategiją „Europa 2020“, bei teritorinį matmenį, kaip nustatyta
Sutartyse. 1.2 Vertinimo metodas[4] Ši ataskaita parengta remiantis įvairių šaltinių
informacija, be kita ko: ·
Komisijos ataskaitomis dėl ES Baltijos
jūros regiono strategijos ir ES strategijos dėl Dunojaus regiono,
Tarybos išvadomis ir 2012 m. kovo mėn. Komunikatu dėl ES
Baltijos jūros regiono strategijos; ·
daugiau kaip 100 suinteresuotųjų
šalių išsamia apklausa; ·
išorės ekspertų nepriklausomu vertinimu; ·
akademinės literatūros ir politinių
dokumentų apžvalga. Ataskaitos rengėjai pažymi, kad: ·
abi dabartinės makroregioninės
strategijos pradėtos įgyvendinti palyginti neseniai, todėl kol
kas įvertinti jų poveikį sunku; tą reikėtų daryti
vidutiniu ar ilguoju laikotarpiu; ·
reikėtų aiškiai atskirti pačios
koncepcijos vertingumą ir ją įgyvendinant kylančias
problemas.
2. Makroregioninės strategijos koncepcija Makroregioninio bendradarbiavimo pagrindą sudaro įvairūs
elementai: regioninės tapatybės jausmas, bendro strateginio planavimo
siekis, noras sutelkti išteklius. Pirminės apibrėžtys[5]
šiuo metu konsoliduojamos Reglamente, kuriuo nustatomos 2014–2020 m.
bendrosios nuostatos[6]
ir kuriame nurodoma, kad makroregioninė strategija: 1) yra integruota sistema, siejanti toje pačioje geografinėje
vietovėje esančias valstybes nares ir trečiąsias šalis; 2) padeda spręsti bendrus uždavinius; 3) glaudesniu bendradarbiavimu prisideda prie ekonominės,
socialinės ir teritorinės sanglaudos. Makroregioninę strategiją turėtų tvirtinti Europos
Parlamentas ir Taryba. Koncepcija, be kita ko, grindžiama tokiais principais kaip: ·
integracija – tikslai
turėtų būti įtraukti į kitas dabartines politines
priemones (ES, regionines, nacionalines, vietos, pasirengimo narystei),
programas (ES, konkrečios šalies, bendradarbiavimo, sektoriaus) ir
finansinius mechanizmus; ·
koordinavimas –
plėtojant politiką, strategijas ir finansavimą reikėtų
vengti tiek sektorinės politikos, tiek dalyvių, tiek skirtingų
lygmenų valdžios institucijų priešinimo; ·
bendradarbiavimas –
šalys ir sektoriai, vykdydami regioninę veiklą, turėtų
bendradarbiauti ir siekti intravertišką požiūrį į
regioninio vystymosi idėjas pakeisti ekstravertišku; ·
daugiapakopis valdymas
– įvairių lygmenų politikai turėtų geriau
bendradarbiauti ir nekurti naujų sprendimų priėmimo proceso
etapų; ·
partnerystė – ES
ir trečiosios šalys bendradarbiauja remdamosi abipusiais interesais ir
pagarba. Tikslai priklauso nuo atitinkamo regiono reikmių. Vis dėlto
daugiau dėmesio turėtų būti skiriama strategiškai svarbiems
klausimams, kuriuos išsprendus atsirastų realios pridėtinės
vertės, susijusios su horizontaliąja bendruomenės politika,
visų pirma su strategija „Europa 2020“. Skirtingo išsivystymo lygmens
šalys yra nustačiusios skirtingus prioritetus, todėl reikia nustatyti
ne tik uždavinius, bet ir galimybes: ·
uždavinius, kuriuos
sprendžiant glaudesnis bendradarbiavimas turi lemiamos reikšmės (pavyzdžiui,
aplinkosaugos, klimato, junglumo klausimai); ·
galimybes, kai
glaudesnis bendradarbiavimas tenkina kelių šalių interesus, be kita
ko, padeda įgyvendinti bendras iniciatyvas, tinklų veiklą,
dalijimąsi patirtimi, lėšų telkimą (pavyzdžiui, moksliniai
tyrimai, inovacijos, verslas, pajėgumų didinimas). Šis dvilypiškumas paminėtas ir 2012 m. birželio mėn.
Europos Vadovų Tarybos išvadose[7],
kuriose pripažįstama tokios veiklos svarba plėtojant ES vidaus
rinką ir didinant konkurencingumą, lengvinant integruotos
jūrų politikos (visų pirma Mėlynojo augimo)
įgyvendinimą, taip pat sprendžiant bendras taršos problemas ir
kuriant trūkstamas infrastruktūros jungtis. Be to, šiomis
strategijomis gali būti naudojamasi telkiant pastangas tokiose srityse
kaip inovacijos, kova su klimato kaita, rizikos valdymas, saugumo klausimai,
turizmas. 3. Makroregioninių strategijų pridėtinė vertė Dvi dabartinės makroregioninės strategijos vykdomos be
jokių papildomų ES lėšų, naujų institucijų ar
naujų teisės aktų. Todėl reikėjo užtikrinti
didesnį fondų, struktūrų ir politikos nuoseklumą.
Strategijomis buvo nustatyta, kaip reikėtų veikti prioritetinėse
srityse, atrinktose konsultuojantis pagal principą „iš apačios į
viršų“, dalyvaujančioms šalims, regionams ir organizacijoms
prisiimant politinę lyderystę ir tarpininkaujant Komisijai. 3.1 Rezultatai – projektai, veiksmai, sprendimai, tinklai Abiejų dabartinių strategijų įgyvendinimo
ataskaitose pabrėžiama, kad makroregioninės strategijos padeda
plėtoti naujus projektus ir suteikia postūmį jau vykdomiems
tarptautiniams projektams. Baltijos jūros regione įgyvendinama per 100
pavyzdinių projektų ir daugybė kitų naujų
projektų, o pagal Strategiją dėl Dunojaus regiono svarstoma
daugiau kaip 400 projektų, kurių bendra vertė 49 mlrd. EUR.
150 iš jų jau įgyvendinama. Projektai – Baltijos jūros
būklė gerėja, į jūrą patenkančių
maistinių medžiagų kiekis reguliuojamas įgyvendinant tokius
projektus kaip „CleanShip“, kuriuo siekiama mažinti laivų keliamą
taršą, ar fosfatų mažinimo plovikliuose projektus, o pagal
projektą BALTFISH skatinamas geresnis bendradarbiavimas žuvininkystės
valdymo klausimais; – vienas svarbiausių
uždavinių – potvynių Dunojaus regione prevencija, kurios siekiama
tokiais projektais kaip DANUBE FLOODRISK, pagal kurį rengiama bendra
duomenų bazė ir atliekamas potvynių rizikos vertinimas; – tobulinama e.
infrastruktūra: Dunojaus regione pagal Septintąją
bendrąją programą įgyvendinamais projektais siekiama
tyrėjams užtikrinti geresnes galimybes naudotis pažangiomis
kompiuterių paslaugomis; – įgyvendinant Dunojaus ir
Baltijos regionų strategijas valstybių narių institucijos
planuoja bendrus kovos su klimato kaita veiksmus, be kita ko, pagal BALTADAPT. Makroregioninės veiklos koncepcija taip pat sudaro palankesnes
sąlygas tinklų veiklai ir bendroms iniciatyvoms. Bendros iniciatyvos – Jungtine Baltijos jūros
mokslinių tyrimų ir plėtros programa BONUS skatinamas
bendradarbiavimas netaršių technologijų ir ekologinių
inovacijų mokslinių tyrimų srityse; – Dunojaus regiono verslo forumas
remia MVĮ. Ši koncepcija taip pat palengvina kolektyvinį politinių
sprendimų priėmimą. Tokiais dokumentais kaip 2012 m. liepos
mėn. ministrų deklaracija dėl priežiūros arba neseniai
sudarytu Rumunijos ir Bulgarijos susitarimu dalytis įranga gerinamas Dunojaus
navigacinis tinkamumas. 3.2 Geresnė politikos plėtotė Makroregioninės strategijos kloja ES regioninio bendradarbiavimo
pamatus, nes padeda derinti nacionalinio lygmens veiksmus ir vykdyti
nuoseklesnę ES lygmens veiklą. Itin didelį poveikį makroregioniniai
veiksmai daro integruotai jūrų politikai, transeuropiniam transporto
tinklui (TEN-T), transeuropiniam energetikos tinklui (TEN-E) ir
bendradarbiavimui civilinės saugos srityje. Aplinkosaugos ekspertų
ataskaitoje nurodoma, kad makroregioninės strategijos iš esmės
prisideda prie ES teisės aktų įgyvendinimo[8]. Indėlis plėtojant
junglumą
– į makroregioninę perspektyvą taip pat atsižvelgiama planuojant
investicijas į TEN-T infrastruktūrą, pavyzdžiui,
įgyvendinant „Baltic Transport Outlook“ ir teikiant analitinę ir
(arba) planavimo paramą; – siekiant užtikrinti dujų
tiekimo saugumą, remiantis Dunojaus regiono dujų rinkos modeliu
planuojami infrastruktūros projektai, šalinamos techninės ir kitos
tarptautinės rinkos kliūtys. Nors ES Baltijos jūros regiono strategijos ir ES strategijos
dėl Dunojaus regiono suinteresuotųjų šalių apklausa
parodė, kad makroregioninė perspektyva suteikia postūmį
mobilizuoti įvairias ES, regionines ir nacionalines politines priemones,
suinteresuotosios šalys taip pat pabrėžia, kad reikia daugiau laiko ir
pastangų. Baltijos jūros regiono strategijos dalyviai šiuo atžvilgiu
buvo kiek optimistiškesni nei Dunojaus regiono strategijos dalyviai
(atitinkamai 55 proc. ir 33 proc.), veikiausiai dėl to, kad
pirmoji strategija buvo pradėta įgyvendinti anksčiau. ES klausimų integravimas
į nacionalinę politiką
– ES strategijos dėl Dunojaus regiono tikslai, susiję su vidaus
vandenų keliais, yra naujo Austrijos transporto generalinio plano dalis; – Šiaurės Europos
šalių sveikatos ir gyvosios gamtos mokslų inovacijų aspektai,
Baltijos regionui perduoti įgyvendinant projektą „ScanBalt
Bioregion“, buvo integruoti į Estijos biotechnologijų
strategiją; taip bendradarbiaujant su kaimyninėmis šalimis sukaupiama
kritinė masė. 3.3 Efektyvesnis lėšų panaudojimas Šiais biudžeto apribojimo laikais labai svarbu kuo efektyviau panaudoti
lėšas. Makroregioninės veiklos koncepcija padeda užtikrinti, kad
visomis ES programomis būtų siekiama bendrų pagrindinių
tikslų. ES finansavimo stoka taip pat daro spaudimą veiklos
įgyvendintojams aktyviau ieškoti lėšų. Taip buvo paskatintas: ·
dialogas Dunojaus regiono finansavimo klausimais
(lėšų paieška tam tikriems projektams, projektų
įgyvendintojų ir bankų, tarptautinių finansavimo
institucijų ir finansavimo programų atstovų forumas); ·
ES Baltijos jūros regiono strategijos pradinio
kapitalo priemonė (pagal kurią skiriama šiek tiek lėšų
projektų rengimo veiklai, kad būtų galima gauti paskolą ar
subsidiją). Turimi ištekliai skiriami svarbiausiems prioritetams: „Švedija ar
Suomija Baltijos jūros regione ar Badeno-Viurtembergo žemė Dunojaus
regione sutelkė savo pačių išteklius, kad įgyvendintų
makroregioninių strategijų iniciatyvas“[9]. Procese
dalyvauja ir privatusis sektorius, pavyzdžiui, bendradarbiaudamas su Baltijos
vystymosi forumu arba šalindamas laivų nuolaužas iš Dunojaus, Savos ir
Tisos. Strategijomis, be kita ko, skatinama telkti išteklius: „finansinės
inžinerijos srityje yra didelių galimybių makroregionuose kurti
pradinio, ankstyvojo ir rizikos kapitalo fondus, nes tik nedaugelis šalių
<...> turi pakankamą gyvybingų naujų įmonių
veiklos finansavimo pasiūlos potencialą, kad būtų palaikomi
specializuoti fondai <...>, o makroregionas gali užtikrinti reikiamą
kritinę masę“[10]. 3.4 Didesnis integravimas ir koordinavimas Dauguma apklaustų suinteresuotųjų šalių mano, kad
procesas gerina dabartinius bendradarbiavimo mechanizmus (daugiau kaip 60 proc.)
ir stiprina dalyvaujančių šalių bendradarbiavimą (per 75 proc.).
Didesnės integracijos aspektus pabrėžia ir politiniai lyderiai[11]. Ne mažiau svarbu tai, kad strategijomis gerinamas pačių
šalių valdžios institucijų bendradarbiavimas. Tyrimo respondentų
teigimu, taip pat nepriklausomų vertinimų ir šios srities
literatūros duomenimis, integruotas požiūris į
makroregioninės svarbos klausimus yra labai svarbus. Pavyzdžiui, Baltijos
jūros strategija padėjo atsirasti tarpsektoriniam požiūriui
į aplinkosaugos klausimus. Tai savo ruožtu padėjo spręsti
problemas tose srityse, kur aplinkosaugos klausimus sprendžiančiai
Helsinkio komisijai (HELCOM) nepavyko suderinti aplinkos kaitą
(eutrofikaciją) lemiančių skirtingų (pavyzdžiui, žemės
ūkio) sektorių interesų[12]. Geresnis koordinavimas – Dunojaus regione randasi
stipresnių ryšių su dabartinėmis iniciatyvomis, kaip antai
Tarptautinė Dunojaus apsaugos komisija (TDAK), Energijos bendrija,
Tarptautinė migracijos organizacija ir Juodosios jūros sinergija; – Baltijos jūros regione
aktyvėja bendra Šiaurės dimensijos, Baltijos jūros
valstybių tarybos, Šiaurės ministrų tarybos ir kitų
organizacijų veikla, bendrai naudojantis tokiomis struktūromis kaip
koordinuoto teritorinio planavimo priemonė VASAB ar Šiaurės
dimensijos partnerystė transporto ir logistikos srityje; – Baltijos jūros regione
bendradarbiaujama rengiant pavojaus scenarijus, o Dunojaus regione labiau
koordinuojama grėsmė saugumui, pavyzdžiui, organizuotas
nusikalstamumas. 3.5 Regioninių skirtumų šalinimas ir teritorinės
sanglaudos skatinimas Daugiau kaip 60 proc. tyrimo respondentų, taip pat akademinio
pasaulio atstovai[13],
makroregionines strategijas laiko socialinės, ekonominės ir
teritorinės sanglaudos priemonėmis. Europos Parlamentas pažymi, kad
šios strategijos „taip pat galėtų būti naudingos priemonės,
padedančios nustatyti ir įveikti regioninius skirtumus bei skatinti
Europos regionų konvergenciją“[14]. 3.6 Daugiapakopio valdymo rėmimas Makroregioninės veiklos koncepcija bus veiksminga tik tada, jei
planuojant ir skirstant finansavimą bus aktyviai bendradarbiaujama
regioniniu, nacionaliniu ir vietos lygmenimis. Atsižvelgiant į
dalyvių įvairovę, makroregioninė veikla stiprina
daugiapakopį valdymą kaip neatskiriamą sanglaudos politikos
dalį. Procese dalyvauja ir pilietinė visuomenė, o visa veikla
grindžiama išsamiomis konsultacijomis pagal principą „iš apačios
į viršų“. Šią veiklą koordinuoja keli regionai, o Baltijos
jūros strategijos atveju – kelios regioninės organizacijos. 3.7 Geresnis bendradarbiavimas su kaimyninėmis šalimis Abi strategijos padeda gerinti bendradarbiavimą su
kaimyninėmis šalimis. Rusija, kuri nėra ES Baltijos jūros
regiono strategijos įgyvendintoja, sutiko dalyvauti ne viename bendrame
projekte. Aktyviai šioje veikloje (visų pirma sprendžiant logistikos ir
socialinius klausimus) dalyvauja ir Norvegija bei Islandija. Dunojaus regiono
strategija, prie kurios prisideda kelios trečiosios narystės ES
siekiančios šalys, padeda šalims kandidatėms ir potencialioms šalims
kandidatėms ruoštis narystei. Beveik 80 proc. tyrime dalyvavusių
ES strategijos dėl Dunojaus regiono dalyvių laikėsi
nuomonės, kad strategija – kaip būsimos veiklos platforma – pagerino
bendradarbiavimą su kaimyninėmis šalimis. Galimybė dalyvaujant
bendroje veikloje susipažinti su ES politika ir procesais turėtų
būti būsimos veiklos dalis. 4. Išmoktos pamokos ir spręstini uždaviniai Strategijų pridėtinė vertė yra akivaizdi,
tačiau būtina toliau gerinti įgyvendinimo metodus. ·
Tinkamų tikslų nustatymas Abiejų strategijų tikslai yra suskirstyti pagal
konsultuojantis nustatytas prioritetines sritis ir gali būti
peržiūrimi, kaip neseniai padaryta ES Baltijos jūros regiono
strategijos atveju. Dauguma tyrime dalyvavusių respondentų buvo
įsitikinę, kad tiek Baltijos jūros, tiek Dunojaus regiono
strategijų tikslais siekiama spręsti svarbiausias problemas (per 80 proc.);
kiek mažiau respondentų pritarė prioritetinių sričių
skaičiui (60 proc. vertino šį skaičių kaip
pagrįstą, 26 proc. nuomonės neturėjo, o 14 proc.
manė, kad skaičius yra per didelis) – apskritai ši problema
ryškesnė Baltijos jūros regiono strategijoje, turinčioje daugiau
prioritetų. ·
Politinio įsipareigojimo palaikymas Pirminiuose kvietimuose rengti strategijas, Tarybos išvadose,
svarbiuose renginiuose, kaip antai kasmetiniuose forumuose, skaitytuose
pranešimuose aukšto lygio politinis įsipareigojimas yra akivaizdus. Tyrimo
respondentai pripažino tokio įsipareigojimo svarbą[15],
tačiau manė, kad jo ne visada laikomasi. Iš komentarų matyti,
kad įsipareigojimų įgyvendinimas skiriasi priklausomai nuo
šalies, institucijos ir sprendimų priėmimo lygmens: 38 proc.
respondentų sutiko, kad politiniai įsipareigojimai yra aukšto lygio, 30 proc.
su tuo nesutiko, 32 proc. nuomonės šiuo klausimu neišreiškė.
Baltijos jūros regiono strategija vertinta prasčiau nei Dunojaus
regiono strategija, o strategijų įgyvendintojai padėtį
vertino prasčiau nei išorės šalys. ·
Finansavimas Finansavimo suderinimas turi didžiulio potencialo, tačiau ES
Baltijos jūros regiono strategija ir ES strategija dėl Dunojaus
regiono buvo pradėtos įgyvendinti finansinio laikotarpio viduryje ir
dėl to buvo sunkiau derinti veiklą su tuometinėmis politikos
priemonėmis ir programomis. Skolų lygis trukdė gauti paskolas. Beveik 50 proc. respondentų nesutiko su teiginiu, kad
„politikos priemonių ir finansavimo suderinimo su tikslais pasiekta
sėkmingai“, nors ES Baltijos jūros regiono strategijos atveju
respondentai buvo pozityvesni, nes ši strategija pradėta įgyvendinti
anksčiau. Didele problema tebelieka nepakankami ES
nepriklausančių šalių ištekliai. Iš turimų duomenų matyti, kad pagrindinis finansavimo
šaltinis yra Europos teritorinio bendradarbiavimo programos. Vis dėlto
įgyvendinant šias strategijas reikėtų sutelkti visas politikos
priemones ir programas, įskaitant konkrečių šalių priemones
ir programas, taip pat privačius finansavimo šaltinius, finansų
institucijų (pavyzdžiui, Europos investicijų banko) paramą ir
pan. Jei norime, kad makroregioninė veikla būtų sėkminga,
reikia ją integruoti į 2014–2020 m. programavimo sistemą,
pateikiant konkrečias nuorodas partnerystės susitarimuose bei
programose. Kad būtų sukurta investicijoms palanki aplinka,
dėmesio šiai sričiai turi skirti visos ministerijos. Dotacijų ir
paskolų derinimas, pavyzdžiui, taikant Vakarų Balkanų
investicinę priemonę, yra vertingas pažangos veiksnys, visų
pirma ES nepriklausančiose šalyse. Apskritai makroregioninės veiklos koncepcija turėtų
padidinti visų turimų lėšų poveikį, stiprinti
dabartinių teisės aktų įgyvendinimą ir gerinti
turimų struktūrų panaudojimą. ·
Organizavimas ir valdymas Tyrimo duomenimis, makroregioninės strategijos susijusioms
administracijoms tebekelia didelių sunkumų. Tai, be kita ko,
žmogiškųjų išteklių stoka, darbuotojų kaita, menkos žinios.
Trūkstant darbuotojų ir lėšų kelionėms, į dažnai
rengiamus posėdžius (pavyzdžiui, Dunojaus regiono strategijos
prioritetinių sričių iniciatyvinės grupės) ne visada
atvyksta visi dalyviai. Respondentai taip pat minėjo struktūrų
sudėtingumą. Jie pageidautų „didesnės lyderystės, kad
būtų užtikrintas pakankamas intensyvumas ir įsipareigojimas, o
sutelkus dėmesį į tam tikrus aspektus būtų galima
supaprastinti įgyvendinimo mechanizmus“[16]. Respondentai taip pat ragino geriau dalytis patirtimi pačiuose
makroregionuose ir tarp jų bei pageidavo geresnio bendradarbiavimo visais
valdymo lygmenimis. ·
Pažangos vertinimas
Pažanga gali būti vertinama pagal nustatytus rodiklius. Tiek ES Baltijos
jūros regiono strategija, tiek ES strategija dėl Dunojaus regiono
turi nustatytus strateginio lygmens tikslus. 2013 m. planuojama parengti
prioritetinių sričių ir (arba) horizontaliųjų
veiksmų rodiklius. Tai nelengvas uždavinys, nes pagal šiuos rodiklius vertinama pažanga
priklauso nuo veiksnių, susijusių su ne tik pačiomis
strategijomis, kurių indėlį „išmatuoti“ yra labai sunku.
Programos tikslai ir rodikliai turėtų derėti su strategijos
lygmens veikla. Be to, abi strategijos grindžiamos nevienodais metodais: Dunojaus
regiono strategija yra bendresnio pobūdžio, o Baltijos jūros regiono
strategija – detalesnė ir labiau vietos lygmens. Vis dėlto yra ir
kitų darbų: būtina nustatyti rodiklius ir tikslus, kad pastangos
būtų dedamos kryptingai, tačiau pažanga turėtų
būti vertinama ir pagal sukurtus tinklus, sėkmingus projektus,
integravimo ir koordinavimo gerinimo veiklą. 5. Būsimi veiksmai. Rekomendacijos 5.1 Viso strategijų potencialo išnaudojimas Norint išnaudoti makroregioninės veiklos potencialą
būtina užtikrinti toliau nurodytus dalykus. ·
Visi dalyviai turi pripažinti, kad
makroregioninės strategijos yra jų šalių vyriausybių
horizontalioji atsakomybė. ·
Visi partneriai turi pasinaudoti finansavimo
galimybėmis, atsirasiančiomis įtraukus koncepciją į
naujos kartos teisės aktus, partnerystės susitarimus ir veiksmų
programas, kad būtų visapusiškai laikomasi principo, pagal kurį
atsižvelgiama į koncepciją priimant visus sprendimus. ·
Reikėtų visapusiškai naudotis naujomis
(„Danube and South-East Gateway“) ir jau įgyvendinamomis
tarptautinėmis programomis (Baltijos jūros regiono), taip pat
tokiomis priemonėmis kaip Europos teritorinio bendradarbiavimo grupės
ar Integruotų teritorinių investicijų priemonė.
Bendradarbiaujant pagal INTERACT programą, turėtų būti
dalijamasi gerąja patirtimi. ·
Administracijų patiriamas problemas
reikėtų spręsti užtikrinant pakankamai darbuotojų ir
išteklių. Siekiant išvengti nereikalingos naštos ir su keliavimu
susijusių išlaidų, reikėtų visapusiškai išnaudoti
modernių ryšių priemonių privalumus; ·
Makroregioninės veiklos nuoseklumą ir
patikimumą turi nuolat peržiūrėti atitinkamos sudėties
tarybos ar tam tikros srities klausimų spręsti susitinkantys ministrai.
Ne mažiau svarbi ir viešoji nuomonė. ·
Koncepcijos stebėsena ir vertinimas turi
būti grindžiami realistiškais rodikliais ir tikslais bei
prioritetinių sričių veiklos apžvalga. ·
Jei kyla problemų dėl įgyvendinimo
ar aktualumo, reikėtų nustatyti atitinkamo prioriteto laikinojo
galiojimo išlygas ir galimybę sumažinti prioritetinių
sričių skaičių ar nustatyti kitą šių
sričių pirmenybės tvarką. ·
Reikėtų skirti daugiau dėmesio
informavimui apie strategijų tikslus ir rezultatus bei toliau taikyti
principą „iš apačios į viršų“. ·
5.2 Lyderystė regionuose ir Komisijos vaidmuo Ateityje lyderystė bus itin svarbi – augs atitinkamų
regionų atsakomybė, sprendimų priėmimo procesas bus aiškus,
didės regionų matomumas. Komisija ir toliau atliks svarbų
vaidmenį, tačiau jos parama turi būti geriau suderinta su
veiksminga atitinkamų regionų lyderyste. Komisija siūlo atlikti dabartinių strategijų
peržiūrą, kuri būtų baigta iki 2014 m. metinio forumo.
Peržiūra siekiama patobulinti veiklą ir ieškoma galimybių
pagerinti politinę lyderystę. Akivaizdu, kad dėl nevienodo
strategijų įgyvendinimo laipsnio ir pobūdžio kiekvienu atveju
teks imtis skirtingų veiksmų. Vis dėlto toliau nurodyti dalykai
yra aktualūs visoms strategijoms. ·
Vadovaujantis dabartiniais teisės aktų
pasiūlymais, remiant strategijų įgyvendinimą ateityje
didesnį vaidmenį atliks tarptautinės programos. Galimybių
teiks ir Europos teritorinio bendradarbiavimo grupės. ·
Dabartinės strategijų valdymo sistemos
(prioritetinių sričių koordinatoriai, nacionalinės
ryšių palaikymo institucijos) dar tik kuriasi. Raginant supaprastinti
sistemas reikia atsižvelgti į tai, kad dėl pokyčių gali
atsirasti vėlavimo pavojus. ·
Valstybės narės ir šalys partnerės
turėtų apsvarstyti galimybes prisiimti daugiau atsakomybės už
strategijas ir tinkamą atsaką į raginimą užtikrinti labiau
atpažįstamą lyderystę. Reikia atsižvelgti į tokius
veiksnius kaip teisėtumas, atskaitomybė ir tęstinumas. ·
Komisija prisideda prie strategijų
įgyvendinimo, užtikrindama nuoseklumą ir tęstinumą, taip
pat akivaizdų ES matmenį ir pridėtinę vertę.
Tačiau jos ištekliai yra riboti, taigi reikia ieškoti būdų, kaip
ji galėtų tinkamai atlikti savo vaidmenį. ·
Taip pat reikėtų apsvarstyti
plačiosios visuomenės ir kitų ES institucinių forumų
įtraukimą į strategijų valdymo veiklą. 5.3 Naujos strategijos Svarstant galimybę pradėti įgyvendinti naują ES
makroregioninę strategiją, reikėtų atsižvelgti į
toliau nurodytus aspektus. ·
Naujų iniciatyvų reikėtų imtis
tik tuomet, kai kyla konkreti geresnio ir aukšto lygio bendradarbiavimo
reikmė. Šios iniciatyvos turėtų būti strategiškai svarbios
makroregionams; jomis turėtų būti siekiama tam tikro
skaičiaus aiškių tikslų, o pažanga vertinama pagal tam tikrus
rodiklius. Bendros problemos (pavyzdžiui, blogėjanti aplinkos
būklė, reikmė prisitaikyti prie klimato kaitos, stichinių
ir žmogaus sukeltų nelaimių poveikis, junglumo stoka, dideli
pajamų skirtumai) ir (arba) galimybės (pavyzdžiui, galimybė
kurti mokslinių tyrimų tinklus, rinkos plėtra, administracijų
modernizavimas) turi būti akivaizdžios; be to, turi būti užtikrintas
geografinis identitetas. Šia koncepcija reikėtų naudotis tik tam
tikromis aplinkybėmis, kai reikia ES įsitraukimo ir esamų ES
horizontaliosios politikos priemonių stiprinimo. ·
Reikia būti pasirengus politinius
įsipareigojimus paversti administracine pagalba. Tik taip bus galima
užtikrinti sėkmę. ·
Makroregioninėmis strategijomis ir jūros
baseino strategijomis siekiama panašių tikslų. ES Baltijos jūros
regiono strategijoje derinami abu šie elementai, o Adrijos ir Jonijos
jūrų makroregioninė strategija galėtų būti
grindžiama jau priimta jūrų strategija[17], kuri
galėtų būti viena iš jos sudedamųjų dalių. ·
Dabartiniai makroregionai kol kas nėra
išnaudoję visų savo galimybių. Įsivaizduoti šiuo modeliu
grindžiamą regioninį bendradarbiavimą, kuriame nedalyvautų
Komisija ar kuris būtų įgyvendinamas pagal tarptautines
programas, yra nesunku. Aktyvesnio bendradarbiavimo ir integracijos
pageidaujantys subjektai turėtų ieškoti geriausiai jų reikmes
atitinkančių sprendimų.
ES makroregioninėmis strategijomis turi būti kuriama didelė
pridėtinė vertė ES lygmeniu, pavyzdžiui, turi būti geriau
įgyvendinami ES aplinkosaugos teisės aktai, skatinamos investicijos
į ES transporto jungtis, kaupiama inovacijų kritinė masė. 6. Išvados Dvi dabartinės makroregioninės strategijos teikia tiek
strateginės, tiek politinės naudos. Akivaizdžių rezultatų
pasiekta įgyvendinant projektus ir integruotesnę politiką,
tačiau įgyvendinimo ir planavimo srityse dar reikia daug ką
tobulinti. Peržiūros procese, kurį tikimasi užbaigti 2014 m.,
itin daug dėmesio skiriama lyderystės klausimams. Komisija kviečia Parlamentą ir Tarybą priimti šioje
ataskaitoje pateiktas rekomendacijas. [1] 2012 m.
gruodžio 13–14 d. Europos Vadovų Tarybos išvados, 26 punktas. [2] Dabar –
Europos teritorinio bendradarbiavimo programos. [3] 2011 m.
balandžio 13 d. Bendrųjų reikalų tarybos išvados, 20 punktas. [4] Visa
informacija pateikiama ES Baltijos jūros regiono strategijos ir ES
strategijos dėl Dunojaus regiono interneto svetainėse. [5] Pavyzdžiui,
Europos Sąjungos makroregioninės strategijos (2009 m.
rugsėjo mėn.), http://ec.europa.eu/regional_policy/cooperate/baltic/pdf/macroregional_strategies_2009.pdf.
[6] Reglamento,
kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos
socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui
kaimo plėtrai ir Europos jūrų reikalų ir žuvininkystės
fondui taikytinos bendrosios nuostatos, COM(2011) 615 galutinis, su
pakeitimais. [7] 2012 m.
birželio 26 d. Bendrųjų reikalų tarybos išvados, 7 punktas. [8] Á.
Kelemen „Assessing the added value of macro-regional strategies – Environment“
(„Makroregioninių strategijų pridėtinės vertės
vertinimas. Aplinkosauga“), 2013 m. [9] A. Reid
„Do macro-regional strategies boost innovation and competitiveness?“ („Ar
makroregioninės strategijos didina inovacijas ir konkurencingumą?“) [10] Ten pat. [11] Pavyzd˛iui,
Kanclerė A. Merkel ES strategijos dėl Dunojaus regiono kasmetiniame
forume 2012 m., Prezidentas T. Ilvesas ES Baltijos jūros regiono
strategijos ministrų konferencijoje 2009 m. [12] Á.
Kelemen. Ten pat. [13] A. Dubois,
S. Hedin, P. Schmitt, J. Sterling „EU macro-regions and macro-regional
strategies“ („ES makroregionai ir makroregioninės strategijos“),
Nordregio, 2009 m. [14] Europos
Parlamento ataskaita dėl teritorinio vystymosi vaidmens stiprinimo
įgyvendinant sanglaudos politiką (2012 m. gruodžio mėn.). [15] K. Böhme
„Added value of macro regional strategies: A governance perspective“ („Makroregioninių
strategijų pridėtinė vertė. Valdymo perspektyva“), 2013 m. [16] Ten pat. [17] Komunikatas
„Adrijos ir Jonijos jūrų strategija“, COM(2012) 713.