30.12.2006 |
LT |
Europos Sąjungos oficialusis leidinys |
C 324/68 |
Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonė dėl Komisijos komunikato Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui dėl naujos daugiakalbystės pagrindų strategijos
COM(2005) 596 final
(2006/C 324/24)
Komisija, vadovaudamasi Europos bendrijos steigimo sutarties 262 straipsniu, 2005 m. lapkričio 22 d. nusprendė pasikonsultuoti su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu dėl Komisijos komunikato Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui dėl naujos daugiakalbystės pagrindų strategijos
Užimtumo, socialinių reikalų ir pilietybės skyrius, kuris buvo atsakingas už darbo šiuo klausimu organizavimą, 2006 m. rugsėjo 6 d. priėmė savo nuomonę. Pranešėja An Le Nouail Marlière.
Atsižvelgdama į naują Komiteto narių sudėtį, plenarinė asamblėja nusprendė šią nuomonę nagrinėti spalio mėn. plenarinėje sesijoje ir pagal Darbo tvarkos taisyklių 20 str. pagrindine pranešėja paskirti An Le Nouail Marlière.
430-ojoje plenarinėje sesijoje, įvykusioje 2006 m. spalio 26 d., Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas priėmė šią nuomonę 105 nariams balsavus už, 1 — prieš ir 5 susilaikius.
1. Išvados
1.1 |
Komiteto rekomendacijos:
|
2. Įžanga: svarbiausios Komisijos komunikato nuostatos
Šiame komunikate Komisija pateikia naują daugiakalbystės pagrindų strategiją ir atnaujina savo įsipareigojimą skatinti daugiakalbystę. Tai yra pirmas Komisijos komunikatas, kuriame nagrinėjama ši politikos sritis. Komisija aptaria įvairius Europos politikos šiuo klausimu aspektus ir siūlo taikyti konkrečias priemones.
Valstybės narės raginamos atlikti savo užduotis ir skatinti užsienio kalbų mokymą ir mokymąsi bei jų taikymą. Reikėtų atkreipti dėmesį į tai, kad Komisija įsteigė naują institucijų konsultacijų portalą 20-čia kalbų.
Šiame pirmajame politiniame dokumente daugiakalbystės klausimu Komisija pateikia naują pagrindų strategiją, numatančią konkrečias priemones visuomenės, ekonomikos ir santykių su piliečiais srityse. Strategija siekiama trijų tikslų: skatinti mokytis kalbų ir propaguoti visuomenėje kalbų įvairovę, skatinti gyvybingą daugiakalbę ekonomiką ir suteikti piliečiams galimybę susipažinti su Europos Sąjungos teisės aktais, procedūromis ir informacija jų gimtąja kalba. Komisija primena, kad 2002 m. Barselonos Vadovų Taryba pabrėžė būtinybę skatinti mokytis ne mažiau kaip dviejų užsienio kalbų, ir ragina valstybes nares priimti daugiakalbystės veiksmų planus, skirtus gerinti užsienio kalbų mokytojų rengimą, bei skirti tam tinkamą finansavimą, kad būtų sudarytos sąlygos nuo pat ankstyvos vaikystės mokytis kalbų ir dėstyti kitas disciplinas užsienio kalbomis. Europos įmonėms reikia darbuotojų, mokančių Europos Sąjungos ir mūsų prekybos partnerių iš viso pasaulio kalbų, ir kadangi tie ekonomikos sektoriai, kuriuose kalbų žinioms tenka svarbus vaidmuo, daugelyje Europos valstybių sparčiai vystosi, Komisija siūlo daug priemonių daugiakalbystės aspektui ES ekonomikoje stiprinti. Atsižvelgdama į savo daugiakalbę komunikacijos politiką, Komisija ketina pateikti naujomis kalbomis nemažai savo interneto tinklalapių ir jomis leisti publikacijas, taip pat sukurti vidaus tinklą, turintį užtikrinti, kad jos tarnybos nuosekliai laikysis kalbų režimo. Komisija taip pat siūlo įsteigti aukšto lygio daugiakalbystės grupę, kurią sudarytų nepriklausomi ekspertai ir kuri padėtų įvertinti valstybių narių pažangą. Be to, netrukus turėtų įvykti ministrų konferencija daugiakalbystės klausimais, kurioje valstybės narės turės galimybę pranešti apie šioje srityje pasiektą pažangą. Galiausiai turėtų būti parengtas naujas komunikatas, kuriame būtų toliau plėtojamas globalus daugiakalbystės Europos Sąjungoje aspektas.
3. Bendrosios pastabos
3.1 |
Komitetas pritaria pasiūlymui ir nurodo, kad tai yra „nauja“ pagrindų strategija, o komunikatas — „pirmasis politinis dokumentas daugiakalbystės klausimu“. Todėl norint aiškiai suprasti apibendrinančias išvadas, nepakanka vien daugybės sąsajų su senosiomis pagrindų strategijomis (1). Komitetas mano, kad būtų naudinga, jei Komisija apibendrintų ir aiškiai nurodytų, kokios papildomos naudos turėtų duoti nauji pagrindai ir kokio lyginamojo poveikio galima tikėtis. Ar bus atlikta poveikio analizė, kuri yra apibrėžta tarpinstituciniame Komisijos ir EESRK susitarime (2) ir ketinimuose supaprastinti teisėkūros bei valdymo procesą? Komitetas mano, kad vien komunikato veikiausiai nepakanka norint valstybes nares įtikinti priimti programas, kurios, be kita ko, dar būtų privalomos. Nors Taryba reikalauja parengti pagrindų strategiją, tam būtina suderinti reikiamus teisės aktus, siekiant optimaliai panaudoti išteklius, kuriuos prireikus skiria valstybės narės ir Europos Sąjunga. Suderinti teisės aktus galima tik tiksliai žinant, kokias priemones jau yra įgyvendinusios valstybės narės arba ES. |
3.2 |
Komisija dar kartą patvirtina savo įsipareigojimus: Komitetas iš to daro išvadą, kad jau būta ir ankstesnių įsipareigojimų. Jis pastebi, kad daugiakalbystės srityje Komisijos taikytos priemonės netenkina nei jos vidaus tarnybų, nei santykių su išorės subjektais. |
3.3 |
Komitetas pastebi disproporciją vertinant institucijas ir visų formų Europos pilietinę visuomenę (nepriklausomas socialinis dialogas ir pilietinis dialogas). ES teisės aktų rengimui, konsultavimuisi ir diskusijoms naudingos ir reikalingos pastabos, tyrimai ir dokumentai pernelyg dažnai rašomi ir skelbiami anglų kalba. Tai dar labiau būdinga Komisijos vidaus arba jos organizuotiems posėdžiams. Todėl Komisijos ekspertas, taip pat kaip ir pilietinės visuomenės atstovas Briuselyje, faktiškai turi kalbėti angliškai. Praktiškai dauguma statistinių duomenų arba kokybės studijų, kuriomis remiamasi šioje nuomonėje, taip pat parengtos tik anglų kalba (3). |
3.4 |
Taigi, kai kurie dokumentai nėra parengti institucijos pranešėjo ar nuolatinio konsultanto gimtąja kalba, o tai rodo, kad dar toli iki tikrojo susitarimo dėl trijų pagrindinių ES institucijose vartojamų darbo kalbų laikymosi bendraujant joms tiek oficialiai, tiek neoficialiai. Atskirai reikia pažymėti, kad taip lengva užkirsti kelią kai kuriems dalyviams dalyvauti daugelyje diskusijų. Tad nenuostabu, kad įvairių pateiktų statistinių apklausų respondentai pabrėžia, jog norėtų studijuoti anglų kalba, kadangi tai yra kalba, kuri jiems de facto bus naudingiausia daugumoje reikšmingų atvejų. Būtent dėl šios priežasties ne viena tėvų ir vyriausybių karta pirmenybę teikė anglų kalbos mokymuisi ir taip padėjo susiklostyti esamai padėčiai. |
3.5 |
Komunikato priede taip pat pabrėžiama, kad „svetima“ kalba, kuria dažniausiai kalbama ES, nėra didžiausią gimtakalbių skaičių turinti kalba. Šia kalbą potencialiai yra įvaldę (potencialiai — nes Eurostatas nenurodė, kokio lygio ir kokios apimties turi būti žodynas, kad galima būtų pripažinti, kad kalba įvaldyta) 47 proc. respondentų, o tik 13 proc. iš jų ji yra gimtoji kalba. |
3.6 |
Komiteto nuomone, tai kliūtis ES piliečiams ir jiems atstovaujančioms institucijoms — Parlamentui ir Komitetams (EESRK ir RK) — demokratiškai, tiesiogiai ar netiesiogiai, dalyvauti kuriant teisės aktus, kurie tiesiogiai susiję su jų gyvenimu. Institucijų pranešėjai, pilietinės visuomenės atstovai, su kuriais konsultuojasi demokratinės ir oficialios institucijos ar instancijos, dažnai tik didelėmis pastangomis, kartais net neteisingai interpretuodami, gali numanyti Komisijos pasiūlymus. Galima neabejoti, kad daugeliu atvejų piliečiai patys ex ante turėjo galimybę tinkamai susipažinti su šia informacija. Tokia padėtis visiškai nelogiška ypač komunikato šia tema atveju. Todėl reikalinga politinė valia ir priemonės, kuriomis būtų pašalintas šis bendras intelektinis, kultūrinis ir ekonominį priklausomumą sąlygojantis prieštaringumas, trukdantis tinkamai dalyvauti. Todėl Komitetas džiaugiasi, kad Komisija ketina pašalinti šiuos trūkumus ir sukurti veiksmingesnį portalą. Tačiau šis portalas susijęs su daugiakalbyste, o ne su institucijomis. Komisijos užsibrėžti tikslai nėra visiškai aiškūs: komunikate yra skyrius, pavadintas „Daugiakalbystė komisijai palaikant ryšius su piliečiais“ — ar tai reiškia, kad šis komunikatas yra D plano tęsinys? Bendravimas 20-čia oficialių kalbų visiškai nekeičia institucijų bendravimo praktikos, kuris vyksta tik priėmus sprendimus, kurių svarstyme piliečiai nedalyvauja, ir tai nesuteikia piliečiams daugiau galimybių dalyvauti šiame procese. |
3.7 |
Daugelis stebėtojų nurodo, kad pirmieji institucijų portalų ar tinklalapių puslapiai atrodo daugiakalbiai, tačiau pradėjus detalesnę paiešką paaiškėja, kad galima rasti dokumentus tik anglų kalba. |
3.8 |
Komitetas pabrėžia, kad kiekviena kalba turi teisę užimti deramą vietą žmonijos kultūros pavelde, ir pastebi, kad anglų kalba būtų skurdinama, jei ji, net ir gerai jos neįvaldžius, būtų nuolat naudojama tik kaip reikalingas techninis įrankis ir mažiau vertinama kultūros lygmeniu. Su šiuo tvirtinimu susijusios ir toliau pateikti konkretūs Komiteto pastebėjimai dėl statuso ir įprastinio naudojimo. |
3.9 |
Komitetas pastebi, kad ekonominiu aspektu (vartojimas, informacija, profesija ir pramonė, žiniomis grindžiama ekonomika) grindžiamas požiūris į daugiakalbystę yra vienpusiškas, todėl siekiant darnos derėtų atsižvelgti ir į jos socialinius ir sociologinius, kultūrinius ir politinius aspektus. Jei, kaip buvo pažymėta šio komunikato paskelbimo proga surengtoje spaudos konferencijoje, kalba ir jos pagrindu kuriamas bendravimas yra pagrindiniai dalykai, skiriantys žmogų nuo beždžionės, tuomet komunikate turėtų būti tinkamai atsižvelgta į tai, kad žmonių tarpusavio ryšiai nėra vien prekybinio ar komercinio pobūdžio arba skirti vien savo teritorijai ir ištekliams ginti. Kad komunikate būtų suformuluoti konstruktyvūs pasiūlymai, tikriausiai, būtų naudinga remtis Unesco darbais, atliktais šioje srityje (4). |
3.10 |
Komitetas pritaria sąsajai tarp Lisabonos strategijos, jos įgyvendinimo, Europos užimtumo strategijos ir šios naujos pagrindų strategijos, tačiau jis siūlo komunikate pagilinti konkrečius reikiamus nurodymus (darniau bendradarbiaujant su Komisijos vidaus tarnybomis ir generaliniais direktoratais — užimtumo, kultūros ir kt.). Komitetas rekomenduoja Komisijai informuoti valstybes nares, tiksliai joms nurodant, kokius ryšius ar papildomas priemones reikia įgyvendinti ir aiškinant, kad daugiakalbystė ir įvairiakalbystė yra potencialus indėlis į kultūrinę ir politinę ES integraciją ir savitarpio supratimo ir socialinės sanglaudos faktorius. Ataskaitoje apie jo poveikio atskiriems sektoriams tyrimą turi būti nurodytas išsaugotų ar naujai sukurtų darbo vietų skaičius ir jų lygis bei laukiamas realus poveikis atlyginimams. Komitetas pritaria valstybėms narėms adresuotam raginimui „įgyvendinti nacionalinius planus, kurie nurodytų, suderintų ir orientuotų priemones, skatinančias daugiakalbystės vystymą…“ bet pastebi, kad mokymo pasiūlos mastus reikia derinti Europos lygiu, jei norima gauti tvarų rezultatą ir potencialių atsargų neapriboti tik keletu kalbų. Siekiant įgyvendinti „strategiją, kurios tikslas — paversti Europos žiniomis paremtą ekonomiką konkurencingiausia pasaulyje“, reikia numatyti, kad bendras Europos Sąjungoje reikalingų kalbų skaičius turėtų būti didesnis negu vidaus rinkoje turimų ir naudojamų kalbų — tik taip Europos Sąjunga išvengs pavojaus užsidaryti savo kalbų ribojamoje teritorijoje. Kartu su imigrantų teise mokytis juos priimančios šalies kalbos, jiems turi būti užtikrinama teisė išsaugoti savo gimtąją kalbą ir kultūrą (5). Europos Sąjunga, siekdama „konkurencingumo pasaulio lygiu“, turi vertinti šias kalbas kaip papildomus žmogiškuosius išteklius. Kai kuriose įmonėse tai jau suvokta, bet reikia dar kartą priminti, kad į šią sąveiką reikia įtraukti dirbančiuosius ir jų atstovus profesinėse sąjungose bei tikslinių vartotojų organizacijas. Taip pat reikėtų semtis patirties iš vietos ir regionų valdžios institucijų, kurios iniciavo konkrečių veiksmų, pavyzdžiui, siekdamos integracijos neseniai atvykusius imigrantus skatina mokytis populiariausių kalbų. |
3.11 |
Kita ekonomikos sritis, kurią komunikate reikia išsamiau apsvarstyti, yra darbuotojų poreikiai ir motyvacija užsiimti profesine veikla arba veikti konsultaciniuose organuose, pvz., Europos darbo tarybose. Komitetas apgailestauja, kad pagal šį komunikatą gali būti siūlomos suderintos programos, kuriose neatsižvelgiama į šiuos ypatingus poreikius. Atsižvelgiant į socialinio dialogo aprėptį ir į pagrindines teises, tokio masto komunikate turėtų būti siūlomos temos, kurios įmonėms ir darbuotojams nurodo perspektyvas ir priemones, kad jie taptų svarbiausiais žiniomis pagrįstos, pasauliniu mastu konkurencingiausios ekonomikos dalyviais (6). |
3.12 |
Komitetas pripažįsta daugiakalbės Europos unikalumą (7). Tačiau Europa — ne vienintelis žemynas, politinė sąjunga ar šalis, kur kalbama daugeliu skirtingų kalbų. |
4. Kai kurie konkretūs pastebėjimai
4.1 |
Diskusijos bei Europos regionų ir mažumų kalbų chartija (8) neturi užgožti kitų svarbių sričių, pvz.:
|
4.2 |
Galiausiai Komitetas pageidauja, kad Komisija įvertintų informaciją apie ankstesnės valstybių narių kalbos politikos įgyvendinimo priemones, kuria ji disponuoja arba galėtų disponuoti. Tik taip galima įvertinti priemones, kurias taikyti Komisija įpareigojo valstybes nares. |
4.3 |
Komitetas pripažįsta Komisijos dedamas pastangas, palankiai vertina naują siūlomą požiūrį ir pritaria kalbų įvairovei, kuri yra kultūrų, socialinės ir politinės įvairovės varomoji jėga, bet ir suvokia, kad yra pavojus įtvirtinti ribotą vartojamų kalbų skaičių. Komitetas tikisi, kad kitame komunikate, kurį šia tema Komisija ketina priimti, bus pateikti konsultacijų su pilietine visuomene rezultatai. |
4.4 |
Komitetas pritaria Komisijos iniciatyvai didinti paramą aukštojo mokslo universitetuose atliekamiems septintosios bendrosios mokslinių tyrimų programos darbams ir rekomenduoja remtis ne vien universitetų darbais, bet ir asociacijų, kurios dirba šioje srityje, susivienijimų veikla (19). Šios nuomonės priede Komitetas cituoja pranešimus, skaitytus „Europos daugiakalbystės pagrindų“ konferencijoje, kurią 2005 m. lapkričio mėnesį surengė pilietinės visuomenės asociacijos (20) kartu su Kultūros institutų forumu (21). Šioje konferencijoje priimta „Daugiakalbystės chartija“, kurią pateikia aptarimui savo tinklavietėje asociacija ASEDIFRES. Ji taip pat siūlo pateikti šią chartiją susipažinti Europos Parlamento ir institucijų atstovams. Komitetas, atlikdamas „tilto tarp pilietinės visuomenės ir Europos institucijų“ vaidmenį, remia ir skatina tokias iniciatyvas, vertindamas jas kaip geros praktikos pavyzdį. |
2006 m. spalio26 d., Briuselis
Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto
pirmininkas
Dimitrios DIMITRIADIS
(1) COM(2002) 72, COM(2003) 449, 2005 m. vasario 2 d. COM(2005) 24, 2005/29/EB, COM(2005) 356, COM(2005) 229 ir 465.
(2) Europos Komisijos ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto bendradarbiavimo protokolas (2005 m. lapkričio mėn.).
(3) Komunikato COM(2005) 596 2, 12, 17, 19, 24, 25, 26, 30, 31, 32, 37 ir kt. išnašos.
(4) 2001 m. lapkričio 2 d. Visuotinė UNESCO deklaracija dėl kultūrinės įvairovės, 2005 m. gruodžio 10 d. Konvencija dėl kultūrinės raiškos įvairovės apsaugos ir skatinimo, kuriose primenama kalbų įvairovės būtinybė ir raiškos formos, siekiant įgyvendinti įvairovę ir kultūrinį pliuralizmą kaip neatimamas ir tarpusavyje susijusias pagrindines teises. Taip pat reikia paminėti 1996 m. birželio 6-8 d. Barselonos pasaulinėje kalbinių teisių konferencijoje priimtą Pasaulinę kalbinių teisių deklaraciją, kurią pasirašė 66 nevyriausybinės nacionalinės ir tarptautinės organizacijos bei teisininkų tinklai.
(5) 2006 m. birželio 14 d. 65-ojoje sesijoje priimta RK nuomonė CdR 33/2006, 1.10 punktas. Parnešėjas Seamus Murray.
(6) Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnyje draudžiama diskriminacija dėl kalbos, 22 straipsnyje numatyta, kad ES gerbiama kultūrinė, religinė ir kalbinė įvairovė. Jau galima pateikti pavyzdžių ginčų, kylančių dėl pažeistų teisių, numatytų nacionaliniuose teisės aktuose (Byla dėl General electric medical systems GEMS, Prancūzijos Versalio apeliacinio teismo 2006 m. kovo 2 d. sprendimas).
(7) Komunikato IV.2 punktas.
(8) 1992 m. lapkričio 5 d. Europos regionų bei tautinių mažumų kalbų chartija, kurią ratifikavo 21 ET nariai, iš jų 13 ES valstybių narių.
(9) COM(2004) 469.
(10) mažiau paplitusios.
(11) Kalbų dėstymo suaugusiems klausytojams proceso modernizacija, Judith Barna disertacija, Charles de Gaulle universitetas —Lille 3, Prancūzija, 2005 m.
(12) Aquitaine-France regiono ESRT nuomonė Aquitaine regiono kalbos ir kultūros formos, priimta jos plenarinėje asamblėjoje, įvykusioje 2005 m. gruodžio 14 d. Pranešėjas Sčrgi Javaloyes.
(13) Tarybos išvados dėl Europos kalbinės kompetencijos rodiklio (OL 2006/C172/01).
(14) Pirmiau minėta nuomonė CdR 33/2006.
(15) Viena gimtoji kalba ir dvi svetimos gyvosios kalbos, Barselonos Europos Vadovų Taryba, 2002 m. kovo 15-16 d., Prezidiumo išvados, 43 straipsnio I dalis.
(16) L'enseignement des langues étrangčres comme politique publique (Svetimų kalbų mokymas kaip valstybinė politika), Franēois Grin, 2005 m.
(17) Francois Grin pirmiau minėtoje knygoje, 59 ir 84 pastraipos: „Atrodo, visi pamiršo, kad Tautų Lygos laikais daugelis valstybių rėmė pasiūlymą naudoti esperanto kaip tarptautinio bendravimo kalbą, o UNESCO savo 1954 ir 1985 m. įvykusiose plenarinėse asamblėjose priėmė rezoliucijas, pritariančias esperanto naudojimui. Savo laiku (1922 m. rugsėjo mėn.) šiam sprendimui prieštaravo Prancūzija, kuri „uždraudė dėstyti ir propaguoti šią kalbą, kurią laikė pavojingu internacionalizmo veiksniu, gresiančiu tapti prancūzų kalbos konkurentu pasaulio mastu““. Galima taip pat cituoti Umberto Eco, 1992 m. ėjusio Collčge de France Europos katedros vadovo pareigas, įžanginę paskaitą „Tobulos kalbos paieškos Europos kultūros istorijoje“.
Čia Komitetas siekia paaiškinti, kad senųjų, vadinamų mirusiomis, kalbų dėstymo palaipsniu beveik visai atsisakoma. Tačiau lingua franca (visiems suprantamos kalbos), kuri geriausiai tiktų šiuolaikinei Europai, beieškant tenka pripažinti, kad šios kalbos lengvino europiečių tarpusavio bendravimą, nes jos davė pradmenis daugeliui Europos kalbų (skirstomų į indoeuropiečių ir finougrų grupių kalbas), ir kad asmenys, įvaldę šias kalbas, greičiau išmoksta kitų kalbų.
(18) Yra keletas daugiakalbystės ir įvairiakalbystės sąvokų apibrėžimų. Anot vienų, daugiakalbystė yra asmeninis gebėjimas įvaldyti keletą kalbų, o įvairiakalbystė — socialinė tam tikros geografinės erdvės aplinka, kurioje kalbama keletu kalbų (Assises européennes du plurilinguisme, Europos daugiakalbystės pagrindai, 2005 m.). Kiti šias sąvokas aiškina atvirkščiai (Grin, 2005 m.). Komisija laikosi nuostatos, kad įvairiakalbystės sąvoka apima abu aspektus — tiek individualų kalbų mokėjimą, tiek keleto jų naudojimą kolektyvinėje aplinkoje.
(19) Pavyzdžiui: Lingua Mon, Casa de les llengues, projektas „Kalbų rūmai pavojuje“, linguamon@linguamon.cat; Pasaulio ir regionų forumuose dirbančių vertėjų žodžiu ir raštu laisvanoriškas susivienijimas Babel, arba asociacija ASEDIFRES, viena iš 2005 m. lapkričio mėn įvykusios „Europos daugiakalbystės pagrindų“ konferencijos rengėjų, www.europe-avenir.com.
(20) Visą dalyvių sąrašą, išvadas ir išsamius pranešimų protokolus rasite pirmiau minėto tinklalapio 21 punkte.
(21) Šio forumo nariai: Alliance franēaise, Švedijos kultūros centras, Italijos kalbos ir kultūros centras, Londono universiteto institutas Paryžiuje, Camoes institutas, Servanteso institutas, Suomijos institutas, Getės institutas, Vengrijos institutas, Nyderlandų institutas.
http://www.forumdeslangues.net.